ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05.05.2021 Справа № 573/1343/20
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Соп`яненко О.Ю., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників за наявними матеріалами справу №573/1343/20

за позовом: Комунального підприємства Білопільської міської ради "Теплосервіс Білопілля" (41800, Сумська область, м. Білопілля, вул. Соборна, 87, )

до відповідача: Коробкова Юрія Володимировича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 )

про стягнення 184519 грн 74 коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 27.08.2020 у справі № 573/1343/20 позов Комунального підприємства Білопільської міської ради "Теплосервіс Білопілля" до Коробкова Юрія Володимировича про стягнення заборгованості за теплову енергію задоволено.

Постановою Сумського апеляційного суду від 24.11.2020 апеляційну скаргу Коробкова Юрія Володимировича задоволено частково; скасовано рішення Білопільського районного суду Сумської області від 27 серпня 2020 року; закрито провадження у справі за позовом Комунального підприємства Білопільської міської ради "Теплосервіс Білопілля" до Коробкова Юрія Володимировича про стягнення заборгованості за теплову енергію; роз`яснити Комунальному підприємству Білопільської міської ради "Теплосервіс Білопілля", що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції господарського суду і він має право протягом десяти днів з дня отримання ним цієї постанови звернутись до Сумського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Ухвалою Сумського апеляційного суду від 17.02.2021 задоволено заяву Комунального підприємства Білопільської міської ради "Теплосервіс Білопілля" про передачу справи до Господарського суду Сумської області задоволено; передано справу № 573/1343/20 за позовом Комунального підприємства Білопільської міської ради "Теплосервіс Білопілля" до Коробкова Юрія Володимировича про стягнення заборгованості за теплову енергію до Господарського суду Сумської області.

23.02.2021 матеріали справи № 573/1343/20 надійшли до Господарського суду Сумської області.

Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 184519,74 грн. заборгованості за теплову енергію, яка виникла у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору №78 від 14.10.2011 про надання послуг з централізованого опалення, а також 2767,80 грн. судового збору.

Відповідно до ухвали господарського суду Сумської області від 01.03.2021 відкрито провадження у справі № 573/1343/20 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, відповідачу надано термін - п`ятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідачем відзив на позов не подано.

Ухвала про відкриття провадження у справі, надіслана на адресу, зазначену в позові, відповідачем не отримана, повернута на адресу суду з відміткою на поштовому конверті «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до п. 5 ч.6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення зокрема є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за вказаною адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своєї позиції по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з договором купівлі-продажу нерухомого майна від 19 грудня 2002 року, посвідченого державним нотаріусом Білопільської державної нотаріальної контори Шамуковою Н.В., реєстровий № 2239, укладеним між Білопільською міською радою та Коробковим Юрієм Володимировичем , останній купив приміщення магазину на першому поверсі в житловому будинку під літ. «А-1», загальною площею 290,1 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Комунальне підприємство Білопільської міської ради «Теплосервіс Білопілля» з 2011 року є виконавцем комунальних послуг з постачання теплової енергії населенню, установам та організаціям м. Білопілля Сумської області.

Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 18 травня 1993 року по 16 листопада 2017 року Коробков Юрій Володимирович був зареєстрований як фізична особа-підприємець.

Згідно з ч. 8 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» передбачено, що фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Відповідно до вимог ст. ст. 51, 52, 598-609 ЦК України однією із особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

14 жовтня 2011 року між Комунальним підприємством Білопільської міської ради «Теплосервіс Білопілля» (виконавець) і Приватним підприємцем Коробковим Юрієм Володимировичем (споживач) укладено договір №78 від 14.10.2011 про надання послуг з централізованого опалення (далі за текстом - «Договір»), відповідно до умов якого виконавець зобов`язався надавати споживачеві вчасно та відповідної якості послуги з централізованого опалення, а споживач зобов`язався своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами в строки і на умовах, передбачених договором.

Таким чином, за умовами Договору послуги з централізованого опалення приміщення надавалися відповідачу як фізичній особі-підприємцю, де ним здійснювалася підприємницька діяльність, а отже враховуючи суб`єктний склад сторін правочину та зміст правовідносин сторін, зобов`язання за якими у відповідача із втратою статусу фізичної особи-підприємця не припинились, спір належить до юрисдикції господарського суду.

Згідно з п. 21 Договору він набирає чинності з дня його підписання та діє протягом одного року і вважається продовженим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення терміну договору не надійде заяви однієї з сторін про відмову від договору чи його перегляд.

У п. 4 Договору сторони обумовили тариф на послуги з централізованого опалення 3 грн 72 коп./1 кв.м.

Відповідно до п. 5 Договору розмір щомісячної плати за надані послуги з централізованого опалення згідно з нормативами (нормами) споживання та Розрахунку до договору № 78 на момент укладення договору становить 4497 грн 42 коп.

За умовами п. 5.1 Договору при зміні тарифів на теплопостачання розмір плати за надані послуги встановлюється згідно з нормативами (нормами) споживання із внесенням змін до Розрахунку до договору, що оформляється додатковою угодою, згідно виставлених рахунків та не є підставою для розірвання (переукладення) договору.

Позивач в обґрунтування своїх вимог зазначає, що у 2017, 2018, 2019 роках виконавчим комітетом Білопільської міської ради проводилося затвердження тарифів та коригування складових тарифів на постачання теплової енергії, про що свідчать рішення Виконавчого комітету Білопільської міської ради Сумської області, копії яких містяться в матеріалах справи /а.с.34-46/.

КП Білопільської міської ради «Теплосервіс Білопілля» розміщувало в 2017 році, 2018 році у місцевих засобах масової інформації повідомлення для населення про затвердження виконавчим комітетом тарифів, що підтверджується ксерокопіями газети «Білопільщина» /а.с.57-59/.

Факт надання КП Білопільської міської ради «Теплосервіс Білопілля» послуг з теплопостачання в опалювальні періоди 2017-2019 років підтверджується відповідними розпорядженнями міського голови Білопільської міської ради про початок опалювального сезону, Наказами КП Білопільської міської ради «Теплосервіс Білопілля» та Актами, затвердженими директором КП Білопільської міської ради «Теплосервіс Білопілля», про перевірку та включення в роботу котелень у м. Білопілля /а.с.48-56/.

Як вбачається з листа-погодження на виготовлення проектно-кошторисної документації на відключення від централізованого опалення (ЦО) та гарячого водопостачання (ГВП) м. Білопілля ФОП Коробкову Ю.В. рішенням постійно діючої комісії по розгляду питань на відключення споживачів від мереж ЦО і ГВП надано дозвіл на проведення переобладнання приміщення магазину, розташованого за адресою: м. Білопілля, вул. Соборна, 65, і встановлення індивідуального опалення, попередньо виконавши проект і технічні умови. Це погодили обслуговуючі організації будинку, а також відділ містобудування, архітектури, ЖКГ, будівництва та інфраструктури Білопільської РДА, управління Держспоживслужби в Білопільському районі та Білопільський районний сектор УДСНС України в Сумській області /а.с.23/.

Відповідно до технічних умов, наданих КП «Теплосервіс Білопілля» ФОП Коробкову Ю.В. на відключення нежитлового приміщення магазину, розташованого за адресою: м. Білопілля, вул. Соборна, 65, останньому, серед іншого, потрібно було розробити в спеціалізованій проектній організації робочий проект відключення вказаного приміщення від ЦО та розробити проект теплоізоляції огороджувальних конструкцій, у тому числі стелі, які відокремлюють приміщення, що від`єднується від ЦО, від сусідніх приміщень, які мають ЦО.

З робочого проекту відключення від системи ЦО нежитлового приміщення магазину, розташованого за адресою: м. Білопілля, вул. Соборна, 65, виконаного ПП «Суми-Южана» на замовлення ФОП Коробкова Ю.В., вбачається, що підприємство, разом з іншим, розробило проект теплоізоляції огороджувальних конструкцій (а.с.19-28).

КП «Теплосервіс Білопілля» погодило вказаний проект і повідомило ФОП Коробкова Ю.В. про необхідність виконати роботи, передбачені цим проектом, провести актування результату виконаних робіт по відключенню. ФОП Коробкову Ю.В. було роз`яснено, що вказаний акт відключення затверджується міжвідомчою комісією та необхідний для фіксування факту відключення опалення приміщення від мережі ЦО і документального затвердження для зняття з програми нарахування плати за спожиту теплову енергію з наступним розірванням договору від 14 жовтня 2011 року №78 /а.с.29/.

З матеріалів справи вбачається, що 17 жовтня 2017 року ФОП Коробков Ю.В. звернувся до КП «Теплосервіс Білопілля» із заявою про прийняття виконаних робіт по відключенню опалення.

27 жовтня 2017 року працівниками КП «Теплосервіс Білопілля» складено акт про підтвердження відключення нежитлового приміщення магазину, розташованого за адресою: м. Білопілля, вул. Соборна, 65, від внутрішньобудинкових мереж ЦО та ГВП. При цьому зазначено, що відключення виконано шляхом видимого розриву раніше приєднаних опалювальних приладів - 7 шт., заварюванням стояків - 14 шт., залишення ізольованих стояків 14 шт. Також вказано, що ФОП Коробковим Ю.В. технічні умови виконані не в повному обсязі, а саме: не виконано теплоізоляцію стелі та стін суміжних з приміщеннями, які мають ЦО /а.с.31/.

Позивач зазначає, що у зв`язку з тим, що вказаний акт, затверджений постійно діючою міжвідомчою комісією з питань відключення від мереж ЦО при Білопільській міській раді, до КП «Теплосервіс Білопілля» не надійшов, підприємство звернулося до комісії з відповідним запитом, на який отримало відповідь, що акт не затверджений, оскільки ФОП Коробков Ю.В. не виконав теплоізоляцію стелі та стін суміжних з приміщеннями, які мають ЦО, а тому вказане приміщення є споживачем теплової енергії, яку надає КП «Теплосервіс Білопілля» (а.с.32-33).

Як вбачається з довідки КП «Теплосервіс Білопілля» заборгованість Коробкова Ю.В. за теплопостачання перед позивачем станом на 28 липня 2020 року становить 184519 грн. 74 коп., з яких: 17590 грн. 86 коп. заборгованість за листопад-грудень 2017 років; 74095 грн. 38 коп. заборгованість за січень-квітень, жовтень-грудень 2018 року; 62175 грн. 32 коп. заборгованість за січень-квітень, жовтень-грудень 2019 року; 30658 грн. 18 коп. заборгованість за січень-квітень 2020 року /а.с.47/.

Рахунки на оплату послуг з теплопостачання щомісячно направлялися Коробкову Ю.В. за адресою: АДРЕСА_2 . /а.с.61-81/, проте оплата відповідачем не здійснювалась.

Таким чином, позивач зазначає, що будучи споживачем послуг з централізованого теплопостачання для опалення, які надаються КП Білопільської міської ради «Теплосервіс Білопілля», за опалювальні періоди 2017-2020 років відповідач не здійснював оплату за отримані послуги, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 184519,74 грн., яку і просить стягнути з відповідача на свою користь.

За змістом статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За своєю правовою природою Договір №78 від 14.10.2011 є договором про надання послуг.

Відповідно до приписів статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з приписами статті 903 названого Кодексу, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з положеннями статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 3 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Частина перша статті 612 названого Кодексу визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-ІV, який діяв до 01 травня 2019 року, тобто на початку виникнення заборгованості, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Аналогічні положення закріплені в ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189- VІІІ, який введено в дію з 01 травня 2019 року.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України №1875-ІV споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

У п.1 ч. 2 ст. 7 Закону України №2189-VІІІ передбачено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України №1875-ІV виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 8 Закону України №2189-VІІІ виконавець комунальної послуги зобов`язаний готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором.

Враховуючи наведене обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України №1875-ІV "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції станом на дату укладення договору № 78) предмет договору є істотною умовою договору про надання житлово-комунальної послуги. Сторони договору № 78 у розділі "Предмет договору" не визначили характеристики об`єкту користування послугами - площу нежитлового приміщення та його місцезнаходження. Зазначене свідчить про недосягнення сторонами договору № 78 про надання послуг з централізованого опалення згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Пунктом 5 ч. 3 ст. 20 Закону України №1875-ІV встановлено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У пункті 1 ч. 2 ст. 7 Закону України №2189-VІІІ передбачено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами законів споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року в справі №6-2951цс15.

Згідно з вимогами ст. 74 ГПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх доводів і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції від 09.11.2017 ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Зі змісту ч. 4 цієї ж статті вбачається, що інформування споживачів про намір зміни цін/тарифів на комунальні послуги з обґрунтуванням такої необхідності здійснюється виконавцями відповідних послуг в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

На вимогу органу місцевого самоврядування надається інформація про кількісні та якісні показники наданих комунальних послуг, їхню вартість, а також галузева звітність.

У разі прийняття уповноваженим органом рішення про зміну цін/тарифів на комунальні послуги виконавець у строк, що не перевищує 15 днів з дати введення їх у дію, повідомляє про це споживачам з посиланням на рішення відповідних органів (ч. 5 ст. 10).

У той же час, порядок інформування споживачів про таку зміну цін/тарифів на комунальні послуги зазначеним Законом не визначено, доказів на підтвердження факту укладення додаткових угод до Договору позивачем не подано.

Закон України «Про теплопостачання» (в редакції, чинній на дату укладення договору №78 - 14.10.2011) взагалі не містить вимоги до договору про надання послуг з централізованого опалення.

Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 25 Закону України «Про теплопостачання» (в редакції, чинній на 14.10.2011 - станом на дату укладення Договору №78 і в редакції, чинній на жовтень 2017 р - початок опалювального сезону, за який нараховується заборгованість) теплопостачальні, теплотранспортні і теплогенеруючі організації зобов`язані при зміні тарифів на теплову енергію повідомляти споживача письмово або в засобах масової інформації в порядку, встановленому законодавством.

У той же час, умовами Договору не передбачено будь-якого порядку повідомлення споживача про зміну тарифів.

Як було встановлено судом вище відповідно до п. 5 Договору розмір щомісячної плати за надані послуги з централізованого опалення згідно з нормативами (нормами) споживання та Розрахунку до договору № 78 на момент укладення договору становить 4497 грн 42 коп.

За умовами п. 5.1 Договору при зміні тарифів на теплопостачання розмір плати за надані послуги встановлюється згідно з нормативами (нормами) споживання із внесенням змін до Розрахунку до договору, що оформляється додатковою угодою, згідно виставлених рахунків та не є підставою для розірвання (переукладення) договору.

Враховуючи те, що в матеріалах справи відсутній Розрахунок до Договору №78, суд позбавлений можливості перевірити, чи вірно розрахована щомісячна плата за послуги з централізованого опалення.

У п. 7 Договору сторони визначили, що розрахунковим періодом є календарний місяць. У разі застосування щомісячної системи оплати послуг платежі вносяться до 10 числа наступного місяця.

У разі застосування авансової системи оплати послуг платежі вносяться в сумі, що не перевищує місячну норму споживання.

З аналізу зазначеного пункту Договору неможливо встановити, яким же чином відповідач взяв на себе зобов`язання проводити оплату: щомісячно чи шляхом авансування.

Таким чином, суд приходить до висновку, що письмовими матеріалами справи не підтверджується розмір заборгованості відповідача 184519,74 грн.

Відповідно до п. п. 24, 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства від 22 листопада 2005 року №4, який діяв до 17 вересня 2019 року, (далі - Порядок), визначено процедуру відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води житлового будинку при відмові споживачів від таких послуг.

Порядок передбачає звернення власників житлового будинку до постійно діючої міжвідомчої комісії створеної органами місцевого самоврядування або місцевими органами виконавчої влади, прийняття комісією рішення щодо відключення будинку, оформленого протоколом, надання комісією переліку організацій для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального теплопостачання, затвердження комісією акту відключення після закінчення робіт по відключенню будинку від мережі централізованого опалення. Після затвердження акта на черговому засіданні комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року №169 були внесені зміни до Порядку, які унеможливлювали відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяли таке відключення лише будинку в цілому.

Отже, відключення споживачів від мережі централізованого опалення відбувається тільки на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади, з вчиненням у подальшому дій споживачем з дотриманням визначеної Порядком процедури.

Відповідно до п. 1 розділу ІІІ Порядку відключення споживачів від системи централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 29 липня 2019 року №169, який набрав чинності 17 вересня 2019 року власники квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, приєднаного до ЦО та ГВП, мають право відокремити (відключити) свою квартиру чи нежитлове приміщення від ЦО та ГВП у разі, якщо на день набрання чинності Законом України «Про житлово-комунальні послуги» не менше як половина квартир та нежитлових приміщень цього будинку відокремлена (відключена) від ЦО та ГВП, та влаштувати систему індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) у такій квартирі чи нежитловому приміщенні.

Судом встановлено, що в матеріалах справи містяться докази на підтвердження факту дотримання процедури відключення відповідача від мережі централізованого опалення: лист-погодження на виготовлення проектно-кошторисної документації на відключення від централізованого опалення (ЦО) та гарячого водопостачання (ГВП) м. Білопілля ФОП Коробкова Ю.В.; технічні умови, надані КП «Теплосервіс Білопілля» ФОП Коробкову Ю.В. на відключення нежитлового приміщення магазину, розташованого за адресою: м. Білопілля, вул. Соборна, 65; робочий проект відключення від системи ЦО нежитлового приміщення магазину, розташованого за адресою: м. Білопілля, вул. Соборна, 65, виконаного ПП «Суми-Южана» на замовлення ФОП Коробкова Ю.В., погодженого КП «Теплосервіс Білопілля»; заява від 17 жовтня 2017 року ФОП Коробкова Ю.В. про прийняття виконаних робіт по відключенню опалення; акт від 27 жовтня 2017 року, складений працівниками КП «Теплосервіс Білопілля», про підтвердження відключення нежитлового приміщення магазину, розташованого за адресою: м. Білопілля, вул. Соборна, 65, від внутрішньобудинкових мереж ЦО та ГВП.

Судом встановлено, що дійсно зазначений акт не був затверджений постійно діючою міжвідомчою комісією з питань відключення від мереж ЦО при Білопільській міській раді, у той же час він підтверджує факт відключення від зазначених мереж та припинення надання послуг з боку позивача, а отже факт самовільного відключення належного на праві власності відповідачу приміщення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання позивачем не доведено.

До того ж, у листі №379 від 16.07.2018 р КП Білопільської міської ради «Теплосервіс Білопілля» позивач підтвердив факт того, що приміщення відповідача в опалювальному сезоні 2017-2018 р.р. не опалювалося.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 184519,74 грн. заборгованості за теплову енергію за опалювальні періоди 2017-2020 р.р. є неправомірними, необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають.

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами по справі, аргументи сторін та надана їм правова оцінка. Стосовно інших доводів сторін, які детально не зазначені в рішенні, то вони не підлягають врахуванню, оскільки суперечать встановленим судом фактичним обставинам справи та не стосуються предмета доказування по даній справі.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно Закону України «Про судовий збір» та відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що суд дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог, витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 2767,80 грн. покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову Комунального підприємства Білопільської міської ради «Теплосервіс Білопілля» до відповідача: Коробкова Юрія Володимировича про стягнення 184519 грн 74 коп. - відмовити.

Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, встановленому статтями 256-258 ГПК України.

Повний текст рішення підписаний 05.05.2021 р.

Суддя О.Ю. Соп`яненко