РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.05.2021Справа № 910/2190/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Констебль»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

в особі філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 369 452,16 грн

без виклику представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У лютому 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Констебль» (далі - ТОВ «Констебль», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця», відповідач) про стягнення 369 452,16 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на неналежне виконання відповідачем його обов`язку своєчасно та в повному обсязі оплатити послуги, надані позивачем на виконання умов договору № УЗ/ЦЛ-19466/Ю від 26.06.2019.

Вважаючи, що його права порушені, позивач звернувся до суду з цим позовом та просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 369 452,16 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 відкрито провадження у справі № 910/2190/21 та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, визначено сторонам строк для надання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та доказів в обґрунтування своєї позиції.

Згідно з положеннями ст. 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Судом встановлено факт належного повідомлення сторін про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Так, ухвала суду від 04.03.2021 була отримана позивачем 16.03.2021, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення № 018. Вказана ухвала суду також була отримана відповідачем та його філією 10.03.2021 та 11.03.2021 (відповідно), що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення № 016, № 014.

Відповідно до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частинною 3 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

12.04.2021 до суду надійшов поданий відповідачем відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказав, що послуги, вартість яких просить стягнути позивач у межах даного спору, були надані ним поза межами строку дії договору № УЗ/ЦЛ-19466/Ю від 26.06.2019. Відповідач вказав, що іншого договору сторони не укладали. Таким чином, послуги були надані позивачем поза межами договору, а сторони не дійшли згоди щодо жодної істотної умови договору. Крім того, відповідач вказав, що письмові докази, надані позивачем, не є належними доказами, оскільки не засвідчені належним чином. Враховуючи викладене, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову.

28.04.2021 до суду надійшла подана позивачем відповідь на відзив, у якій позивач вказав, що питання надання послуг після закінченні дії укладеного сторонами договору на підставі виставлених рахунків вирішувалось керівництвом сторін, оскільки на час закінчення строку дії договору № УЗ/ЦЛ-19466/Ю від 26.06.2019 не був проведений відповідний тендер на закупівлю послуг з охорони цього об`єкту, а такий стратегічно важливий об`єкт, як вокзал станції Київ-Пасажирський, не міг бути залишений без охорони. За основу взаємовідносин сторонами були взяті основні умови договору № УЗ/ЦЛ-19466/Ю від 26.06.2019, строк дії якого закінчився, щодо дислокація постів та вартість одного поста охорони за добу. Позивач вказав, що відповідачем не висловлювались заперечення щодо якості наданих послуг. Крім того, позивач заперечував проти тверджень відповідача щодо неналежності поданих позивачем письмових доказів. З урахуванням викладеного, позивач вважав заперечення відповідача необґрунтованими та просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Зважаючи на належне повідомлення сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику їх уповноважених представників (без проведення судового засідання) та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважав за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

26.06.2019 між ТОВ «Констебль» (як виконавцем) та АТ «Українська залізниця» в особі філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» (як замовником) був укладений договір № УЗ/ЦЛ-19466/Ю (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору виконавець зобов`язується згідно умов та положень даного договору надавати послуги Код ДК 021:2015-79710000-4 Охоронні послуги (Послуги з охорони території та об`єктів), а саме: послуги з охорони території та об`єктів виробничого підрозділу вокзал станції Київ-Пасажирський філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» (далі - об`єкт) згідно протоколу-угоди розміщення постів (додаток № 2, що є невід`ємною частиною договору), а замовник зобов`язується їх прийняти та своєчасно оплатити.

Згідно з п. 3.1 договору вартість послуг охорони території та об`єктів вокзалу станції Київ-Пасажирський за добу відповідно до калькуляції (додаток № 1, що є невід`ємною частиною договору) становить 50 379,84 грн, в тому числі ПДВ 20% - 8 396,64 грн.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що оплата здійснюється за фактично надані послуги, що підтверджується актом наданих послуг, в якому вказуються обсяги наданих послуг та в разі наявності штрафу за неякісно надані послуги, сума штрафу та термін його оплати.

Оплата за надані послуги проводиться замовником не пізніше 30 банківських днів з дня підписання акту наданих послуг, але не раніше реєстрації податкової накладної (п. 4.2 договору).

У п. 12.1 договору сторони погодили, що даний договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2019, у частині розрахунків - до повного виконання зобов`язань сторонами.

У подальшому, шляхом укладення додаткової угоди № 1 від 27.12.2019, сторони продовжили строк дії укладеного ними договору до 05.02.2020.

Матеріали справи свідчать, що умови укладеного сторонами договору не передбачають автоматичної пролонгації строку його дії.

Судом встановлено, що протягом періоду з 06.02.2020 по 13.02.2020 позивач надав, а відповідач прийняв послуги з охорони загальною вартістю 369 452,16 грн, що підтверджується актами надання послуг № 27 від 10.02.2020 (за період з 06.02.2020 по 10.02.2020 на суму 251 899,20 грн) та № 28 від 13.02.2020 (за період з 11.02.2020 по 13.02.2020 на суму 117 552,96 грн), підписаними представниками обох сторін та засвідченими печатками сторін.

При цьому відповідач не надав суду докази на підтвердження наявності будь-яких зауважень щодо якості наданих послуг або їх об`єму тощо.

Суд відхиляє заперечення відповідача про те, що вищевказані акти є неналежними доказами, оскільки посилання відповідача на те, що копії таких актів не засвідчені належним чином спростовуються матеріалами справи.

З вищевказаних актів наданих послуг вбачається, що послуги з охорони станції Київ-Пасажирський були надані позивачем у період з 06.02.2020 по 13.02.2020, у той час, як строк дії укладеного сторонами договору сплив 05.02.2020, тобто послуги з охорони були надані позивачем та прийняті відповідачем поза межами строку дії договору, а тому умови вказаного договору, у тому числі, щодо строку оплати наданих послуг, не розповсюджують свою дію на спірні правовідносини.

Однак, як встановлено судом раніше, акти надання послуг № 27 від 10.02.2020 та № 28 від 13.02.2020 були підписані відповідачем, а надані послуги з охорони прийняті ним без зауважень, що свідчить про погодження сторонами усіх істотних умов договору.

При цьому суд вказує, що форма договору про надання послуг визначається за загальними правилами щодо форми правочинів і договорів (статті 205-210, 639 Цивільного кодексу України).

З огляду на викладене суд не бере до уваги заперечення відповідача про те, що сторони не досягли згоди щодо усіх істотних умов договору.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 639 Цивільного кодексу України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Стаття 181 Господарського кодексу України визначає загальний порядок укладання господарських договорів, зокрема, у частині 1 цієї статті йдеться, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками; допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно з положеннями статей 638, 639 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору; договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Враховуючи викладене та зважаючи на зміст спірних правовідносин, суд дійшов висновку про те, що внаслідок підписання актів надання послуг № 27 від 10.02.2020 та № 28 від 13.02.2020 між сторонами виникли господарські правовідносини з надання послуг, шляхом укладення договору у спрощений спосіб, а дії сторін щодо надання послуг з охорони об`єкту та прийняття таких послуг засвідчують їхню волю до настання відповідних правових наслідків, зокрема й щодо оплати наданих послуг.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 10 ст. 3 Закону України "Про публічні закупівлі" забороняється придбання товарів, робіт і послуг до/без проведення процедур закупівель/спрощених закупівель, визначених цим Законом, та укладення договорів про закупівлю, які передбачають оплату замовником товарів, робіт і послуг до/без проведення процедур закупівель/спрощених закупівель, визначених цим Законом.

У той же час, суд зазначає, що порушення вказаної норми Закону не є підставою для звільнення відповідача від оплати наданих позивачем та отриманих відповідачем послуг з організації харчування, а лише може бути підставою для притягнення осіб замовника до відповідальності, встановленої законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 903 Цивільного кодексу України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

З огляду на те, що відповідач підписав акти надання послуг № 27 від 10.02.2020 та № 28 від 13.02.2020 та засвідчив їх своєю печаткою, суд дійшов висновку про те, що відповідач погодив вартість спожитих ним послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Згідно з ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Позивач долучив до матеріалів позовної заяви претензії № 121 від 08.07.2020 та № 176 від 08.10.2020, в яких позивач просив відповідача сплатити заборгованість в розмірі 369 452,16 грн, однак серед долучених позивачем доказів направлення вказаних претензій відсутні описи вкладення у відповідні поштові відправлення, що позбавляє суд можливості беззаперечно встановити вміст таких поштових відправлень та факт направлення на адресу відповідача саме вказаних претензій, а не будь-якої іншої поштової кореспонденції.

Разом з тим, суд вказує, що розцінює подання даного позову до відповідача, як відповідну вимогу про сплату заборгованості, яку відповідач отримав, однак задовольнити її відмовився.

Таким чином, з урахуванням приписів ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку про те, що строк виконання відповідачем обов`язку оплатити послуги за актами надання послуг № 27 від 10.02.2020 та № 28 від 13.02.2020 на момент розгляду та вирішення даного позову настав.

Частиною 1 ст. 202 Господарського кодексу України встановлено, що господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач документів, які б підтверджували оплату ним заборгованості перед позивачем в повному обсязі або спростовували доводи останнього, суду не надав.

Відтак, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 369 452,16 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у вказаному розмірі.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, буд. 5, ідентифікаційний код 40075815) в особі філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 21А, ідентифікаційний код ВП 41022900) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Констебль» (03035, м. Київ, пл. Солом`янська, буд. 2, приміщення 916, ідентифікаційний код 38943115) основний борг у розмірі 369 452,16 грн (триста шістдесят дев`ять тисяч чотириста п`ятдесят дві грн 16 коп.), витрати по сплаті судового збору у розмірі 5 541,78 грн (п`ять тисяч п`ятсот сорок одна грн 78 коп.).

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення підписано 14.05.2021.

Суддя О.Г. Удалова