СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" травня 2021 р. Справа № 922/3897/20

Колегія суддів у складі: головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І. , суддя Тихий П.В.

при секретарі Пархоменко О.В.

за участю:

позивача - адвокат Харченко І.М., ордер ВІ №1041482 від 05.05.2021 року, свідоцтво ПТ №1831 від 08.08.2017 року;

відповідача - не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Курганський бройлер" (вх. №906Х/1-18)

на рішення господарського суду Харківської області від 16.02.2021 року у справі №922/3897/20, ухвалене в приміщенні господарського суду Харківської області (суддя Шарко Л.В.), повний текст якого складено 24.02.2021 року

за позовом Фізичної особи - підприємця Парієнка Миколи Миколайовича, Балаклійський район, Харківська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Курганський бройлер", Балаклійський район, Харківська область

про стягнення 736 503,75 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 16.02.2021 року у справі №922/3897/20 позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Курганський бойлер" на користь Фізичної особи - підприємця Парієнка Миколи Миколайовича суму основного боргу у розмірі 671056,60 грн.; суму інфляційного збільшення боргу 8864,55 грн.; суму нарахованих відсотків у розмірі 4352,50 грн.; витрати по сплаті судового збору у сумі 10264,11 грн.; в частині стягнення пені в розмірі 52230,07 грн. - відмовлено.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Курганський бройлер" з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 16.02.2021 року у справі №922/3897/20 частково та ухвалити нове рішення, яким в частині стягнення з ТОВ "Курганський бройлер" на користь ФОП Парієнко М.М. суми основного боргу в розмірі 587 056,60 грн., суми інфляційного збільшення боргу в розмірі 8 864,55 грн., суми нарахованих відсотків у розмірі 4 352,50 грн. відмовити, витрати зі сплати судового збору розподілити пропорційно задоволеним позовним вимогам, в іншій частині рішення залишити без змін.

Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує про таке.

Господарський суд першої інстанції дійшов висновку, що факт наявності у відповідача перед позивачем заборгованості за поставлений товар у сумі 694 537,76 грн. підтверджується матеріалами справи та відповідачем не спростований, що не відповідає дійсним обставинам справи.

28.09.2020 року між позивачем та апелянтом укладено договір прощення боргу за договором поставки №30/2017/КБ/О від 09.08.2017 року, відповідно до умов якого позивач, добровільно, без примусу звільняє апелянта від виконання грошового зобов`язання за основним договором на суму 168 150,00 грн., відповідно до п. 1.3. якого, сторони погодили, що грошове зобов`язання апелянта перед позивачем складає суму в розмірі 418 906,60 грн, яку апелянт зобов`язаний сплатити позивачу в строк до 31.12.2022 року.

Апелянт не мав змоги подати суду копію договору прощення боргу у встановлений ухвалою строк, з підстав зумовлених обмеженнями, впровадженими карантином. Оскільки між позивачем та апелянтом укладено договір про прощення боргу, згідно якого зменшено суму боргу та змінено дату оплати, у апелянта не настало зобов`язання з оплати за поставлений товар в розмірі 418 906,60 грн.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року за №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" через спалах у світі коронавірусу з 12.03.2020 року до 03.04.2020 року в Україні введений карантин; постановами Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 року № 239, від 22.04.2020 року №291, від 11.05.2020 року №349, від 20.05.2020 року №392, від 17.06.2020 року №500, від 22.07.2020 року №641, від 26.08.2020 року №760, від 13.10.2020 року №956, від 09.12.2020 року №1236, від 17.02.2021 року № 104, від 21.04.2021 року №405 до постанови від 11.03.2020 року № 211 внесено зміни, якими дію карантину продовжено до 30.06.2021 року.

Рада суддів України на офіційному сайті 11.03.2020 року звернулася до громадян, які є учасниками судових процесів, з проханням утриматися від участі у судових засіданнях, якщо слухання не передбачають обов`язкової присутності учасників сторін та листом №9рс-186/20 від 16.03.2020 року до Верховного Суду, Вищого антикорупційного суду, місцевих та апеляційних судів з рекомендацією встановити особливий режим роботи судів України, в тому числі роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами.

Для запобігання розповсюдженню особливо небезпечного вірусного захворювання серед працівників суду на період з 13.03.2020 року по 03.04.2020 року наказом голови Східного апеляційного господарського суду від 13.03.2020 року за № 04-а встановлено особливий режим роботи суду в умовах карантину; наказами голови суду від 26.03.2020 року № 05-а, від 23.04.2020 року №07-а, від 08.05.2020 року №08-а, від 22.05.2020 року №10-а, від 22.06.2020 року №12-а, від 28.07.2020 року №14-а, від 31.08.2020 року №15-а, від 22.10.2020 року №21-а, від 18.12.2020 року №24-а на період дії карантину суд продовжує працювати в умовах встановленого раніше особливого режиму.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.03.2021 року, для розгляду справи суддею - доповідачем визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Тихий П.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.03.2021 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Курганський бройлер" на рішення господарського суду Харківської області від 16.02.2021 року у справі залишено без руху; останнє зобов`язано усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху та роз`яснено, що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.

13.04.2021 року на адресу суду, електронною поштою та 19.04.2021 року до відділу документального забезпечення та контролю суду від апелянта надійшло платіжне доручення від 12.04.2021 року про сплату судового збору за подання апеляційної скарги (вх.№4294, вх.№1678) та заява про усунення недоліків апеляційної скарги (вх.№4551), разом з оригіналом платіжного доручення, які долучено до матеріалів справи.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 14.04.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Курганський бройлер" на рішення господарського суду Харківської області від 16.02.2021 року у справі; позивачу встановлено строк до 30.04.2021 року на протязі якого він має право подати відзив на апеляційну скаргу; призначено апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Курганський бройлер" до розгляду на "05" травня 2021 року об 11:30 год.; явка сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась; роз`яснено учасникам справи, що вони мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon".

30.04.2021 року на адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№5033), в якому останній просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, який долучено до матеріалів справи, в обґрунтування якого вказує на те, що відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, втім договору прощення боргу до господарського суду першої інстанції не надав; відповідачем не підтверджено наявності обставин, що підтверджують неможливість надання договору прощення боргу до суду першої інстанції, з причин, що об`єктивно не залежали від нього; позивач договір прощення боргу не підписував, той підпис, що міститься на вказаному договорі не відповідає підпису позивача та нанесений третіми особами.

05.05.2021 року на адресу суду від ОСОБА_1 надійшла заява (вх.№5093), в якій останній вказує на те, що апеляційна скарга підписана особою, яка не мала право на її підписання, яку долучено до матеріалів справи, в обґрунтування якої вказує на те, що після 29.10.2020 року ним не підписувалось жодного документу, яким би надавалось право представляти інтереси підприємства в будь-яких органах державної влади, судах, підприємствах тощо; 29.10.2020 року Свиридкіним А.В. було складено повноваження директора ТОВ "Курганський бройлер", про що видано відповідний наказ №138КБ/к-з від 29.10.2020 року, оригінал якого знаходить у володінні ТОВ "Курганський бройлер".

Колегія суддів, розглянувши заяву (вх.№5093 від 05.05.2021 року) ОСОБА_1 про те, що апеляційна скарга підписана особою, яка не мала право на її підписання, дійшла висновку про залишення її без розгляду, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 56 ГПК України, юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (код ЄДРПОУ - 30773272), директором ТОВ "Курганський бройлер" з 18.03.2021 року (відповідно до Статуту) та на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції є Карпов Є.Ю .

Таким чином, з 18.03.2021 року, Карпов Є.Ю. є керівником ТОВ "Курганський бройлер", відповідно до Статуту.

Отже, заява (вх.№5093 від 05.05.2021 року) Свиридкіна А.В. підписана не уповноваженою діяти від імені ТОВ "Курганський бройлер" на це особою та підлягає залишенню без розгляду.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.05.2021 року, враховуючи неявку в судове засідання відповідача, оголошено перерву у розгляді справи до "11" травня 2021 року об 11:30 год., явка сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась; роз`яснено учасникам справи, що вони мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon".

У судовому засіданні 11.05.2021 року представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

В судове засідання 11.05.2021 року відповідач не з`явився, копію ухвали суду від 05.05.2021 року було надіслано на електронну адресу відповідача електронною поштою, про що свідчить штамп на зворотньому боці вказаної ухвали (вих.№941 від 06.05.2021 року).

Також, відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Ухвалу суду від 05.05.2021 року було у встановленому порядку внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень та інформація у справі, що розглядається була розміщена за веб-адресою https://court.gov.ua/fair/ та www.hra.arbitr.gov.ua/sud5039.

Також, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України", рішення Європейського суду з прав людини від 27.04.2000 року у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 року у справі "Красношапка проти України").

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 42 ГПК України та беручи до уваги відсутність клопотань від учасників справи щодо відкладення розгляду апеляційної скарги у зв`язку з карантинними заходами, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши повноту встановлення господарським судом першої інстанції неоспорених обставин справи, колегія суддів встановила наступне.

09.08.2017 року між ФОП Парієнком Миколою Миколайовичем та ТОВ "Курганський бойлер" укладено договір поставки № 30/2017/КБ/О, відповідно до умов якого позивач зобов`язався поставити і передати у власність відповідачу товар, в свою чергу покупець зобов`язався прийняти товар та своєчасно здійснити його оплату на умовах визначених договором.

Товаром, що поставляється за умовами договору №30/2017/КБ/О від 09.08.2017 року є тирса, яка поставляється на підставі визначеного у специфікації переліку та найменування (п.п.1.1, 1.2 договору).

Згідно п. 2.2. договору, кількість та асортимент товару на кожну окрему партію поставки передбачається в заявках покупця, специфікаціях, рахунках фактурах та накладних документах на товар.

Розділом 4 договору № 30/2017/КБ/О визначено порядок поставки товару, згідно з яким поставка здійснюється на умовах DDР відповідно до Міжнародних правил тлумачення термінів "ІНКОТЕРМС" 2010. Пунктом поставки є склад покупця, який розташовано за адресою: Харківська область, Балаклійський район, с. П`ятигірське, вул. Першотравнева, 1.

Моментом поставки згідно п. 5.1. договору вважається дата доставки постачальником товару до пункту призначення, що підтверджується підписом покупця на видаткових накладних.

На виконання умов договору, в період березень - серпень 2020 року позивач на підставі специфікації №14 від 02.01.2020 року та специфікації №15 від 01.05.2020 року поставив відповідачу товар, про який йдеться, у обумовлені договором строки в асортименті, кількості та по цінам, зазначеним в специфікаціях, що підтверджується видатковими накладними, товарно-транспортними накладними та актами приймання - передачі товару.

Позивачем на виконання умов договору та Специфікацій №16 від 28.09.2020 року до вказаного договору, з кінця вересня і до 20.10.2020 року згідно видаткових накладних: № 81 від 28.09.2020 року - 5647,60 грн., № 82 від 01.10.2020 року - 3172,40 грн., № 83 від 01.10.2020 року - 13577,20 грн., № 84 від 02.10.2020 року - 5647,60 грн., № 85 від 02.10.2020 року - 3172,40 грн., № 86 від 05.10.2020 року - 3172,40 грн., № 87 від 06.10.2020 року - 3172,40 грн., № 88 від 08.10.2020 року - 13577,20 грн., № 89 від 08.10.2020 року - 3172,40 грн., № 90 від 20.10.2020 року - 15577,20 грн., № 91 від 20.10.2020 року - 16111,20 грн., проведено поставку 300 кубічних метрів товару (тирса) на загальну суму 84000 грн. 00 коп.

Відповідно до розділу 6 договору відповідач оплачує поставлений позивачем товар за цінами, зафіксованими у рахунку - фактурі на дату виставлення рахунку - фактури на кожну окрему партію товару. Розрахунки за поставлену партію товару здійснюються на підставі рахунку фактури, в безготівковій формі протягом семи банківських днів після отримання товару. Загальна сума кожної окремої поставки зазначається в рахунках-фактурах та накладних документах. Загальна сума договору визначається кількістю отриманого і оплаченого товару протягом строку дії договору (п.п. 6.1, 6.З., 6.5., 6.6., 6.7. договору).

Згідно товарно-транспортних, видаткових накладних, та акту звіряння взаємних розрахунків, за 2020 рік між ТОВ "Курганський бройлер" та ФОП Парієнком М.М. за договором від 09.08.2017 року відповідач отримав від позивача за специфікаціями № 14 від 02.01.2020 року та № 15 від 01.05.2020 року товару на загальну суму 941696 грн. 00 коп.

Окрім того, відповідач за специфікацією №16 від 28.09.2020 року додатково отримав від позивача товар на суму 84000 грн. 00 коп.

Станом на 18.11.2020 року на рахунок позивача від відповідача надійшла оплати за поставлений товар на загальну суму 354 639,40 грн.

У зв`язку з неповною оплатою відповідачем поставленого товару, а саме недоплата за договором поставки складає 671056,60 грн., позивач звернувся до господарського суду Харківської області з відповідним позовом, в якому просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Курганський бройлер" заборгованість за договором поставки від 09.08.2017 року в сумі 736503,75 грн., яка складається з суми основного боргу в розмірі 671056,60 грн., пені в сумі 52230,07 грн., інфляційних втрат в сумі 8864,55 грн., відсотків в сумі 4352,50 грн.

16.02.2021 року господарським судом Харківської області ухвалено оскаржуване рішення, з підстав викладених вище.

Переглянувши справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення господарського суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод справи про цивільні права та обов`язки осіб, а також справи про кримінальне обвинувачення мають бути розглянуті у суді впродовж розумного строку. Ця вимога спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту. А відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 ЦК України.

Згідно ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності до ст.173 ГК України та ст.509 ЦК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт господарювання (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вичинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб`єкту (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язків.

За змістом ст. 174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч.7 ст.179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

За матеріалами справи, станом на момент розгляду справи в господарському суді першої інстанції, відповідач не сплатив 671056,60 грн. заборгованості та не надав доказів, які б спростовували суму заявленого боргу.

Враховуючи, що відповідачем не надано належних та допустимих у розумінні ст. ст. 77-79 ГПК України доказів сплати основної заборгованості за договором у сумі 671056,60 грн., місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 671056,60 грн. основної заборгованості є обґрунтованими та правомірно задовольнив їх.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 4352,50 грн. та інфляційних втрат в розмірі 8864,55 грн., колегія суддів зазначає таке.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому вказані кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних за допомогою калькулятору ЛІГА.ЗАКОН, колегія суддів зазначає, що місцевий господарський суд вірно встановив, що розмір 3% річних за визначений позивачем період є вірним та підлягає стягненню з відповідача сума 4 352,50 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 8864,55 грн. суми інфляційних втрат, колегія суддів зазначає таке.

Місцевим господарським судом вірно враховано "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ", викладені у листі Верховного Суду України від 03.04.1997 року№ 62-97р, де, зокрема, вказано на те, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу.

При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

В силу приписів ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат за допомогою калькулятору ЛІГА.ЗАКОН, колегія суддів зазначає, що місцевий господарський суд вірно встановив, що їх розмір за визначений позивачем період є вірним та підлягає стягненню з відповідача сума 8 864,55 грн.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі 52 230,07 грн., колегія суддів зазначає таке.

За змістом ч. 2 ст. 217 ГК України, одним із видів господарських санкцій у сфері господарювання є штрафні санкції, які згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України визначаються у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України встановлюється законом. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі.

Законодавець пов`язує можливість застосування штрафних санкцій за порушення строків виконання зобов`язань саме з умовами їх встановлення у договорі за відсутності законодавчого врегулювання розміру таких санкцій.

Однак, саме зобов`язання зі сплати пені має визначатися згідно з укладеним сторонами договором, інакше буде порушуватися принцип свободи договору, оскільки сторони мають право і не встановлювати жодних санкцій за порушення строків розрахунку.

Місцевий господарський суд вірно врахував правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі № 908/1501/18, де, між іншим, вказано на те, що сторони не передбачили умовами договору можливість сплати пені за порушення строків виконання зобов`язань та не визначали її розміру, тому відсутні законні підстави для стягнення пені у розмірі, що не погоджений в договірному порядку та прямо не встановлений законом.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що оскільки умовами договору не передбачено можливість сплати пені за порушення строків виконання зобов`язань, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 52230,07 грн. пені є неправомірними та необґрунтованими.

Аргументи апелянта на те, що оскільки між позивачем та апелянтом укладено договір про прощення боргу, згідно якого зменшено суму боргу та змінено дату оплати, у апелянта не настало зобов`язання з оплати за поставлений товар в розмірі 418 906,60 грн., не приймаються з огляду на таке.

Так, до матеріалів апеляційної скарги апелянтом додано копію договору прощення боргу від 28.09.2020 року за договором поставки №30/2017/КБ/ від 09.08.2017 року, укладеного між ФОП Парієнко М.М. та ТОВ "Курганський бройлер".

Приписами ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Отже, договір прощення боргу від 28.09.2020 року за договором поставки від 09.08.2017 року є одним із доказів, який оцінює суд, однак в силу приписів ст. 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Проте, відповідних об`єктивних обставин відповідач не навів.

Крім того, в силу приписів ст. 269 ГПК України додані до апеляційної скарги докази також не можуть бути прийняті в апеляційній інстанції, оскільки вказаний договір не було подано відповідачем місцевому господарському суду, та в свою чергу не обґрунтовано неможливість подання такого доказу до господарського суду першої інстанції.

Апелянт вказує на те, що не мав змоги надати суду копію договору прощення боргу у встановлений ухвалою строк, з підстав зумовлених обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Колегія суддів враховує таке.

За матеріалами справи, ухвалою господарського суду Харківської області від 07.12.2020 року у справі, зокрема, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження; підготовче засідання призначено на 23.12.2020 року.

Копію ухвалу від 07.12.2020 року отримано представником відповідача "Цирих" - 11.12.2020 року (рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №373).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23.12.2020 року повідомлено відповідача про те, що підготовче засідання по справі відкладено на 28.01.2021 року.

Копію ухвалу від 23.12.2020 року отримано представником відповідача "Цирих" - 30.12.2020 року (рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №217).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 28.01.2021 року повідомлено відповідача про те, що судове засідання призначено на 16.02.2021 року.

Копію ухвалу від 28.01.2021 року отримано представником відповідача "Цирих" - 03.02.2021 року (рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №058).

Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020 року "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" у чинній редакції, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12.03.2020 року по 30.06.2021 року (в редакції останніх змін) на всій території України встановлено карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.05.2020 року №343 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та відповідно до підпункту 8 пункту 2 постанови дозволена діяльність адвокатів, нотаріусів, аудиторів та психологів.

Наведене свідчить про усунення перешкод у реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав.

Разом з тим, само по собі посилання апелянта на встановлення карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби COVID-19, без дійсної наявності перешкод, які виникли, є необґрунтованим.

В господарському суді Харківської області працює система "Електронний суд" за допомогою якого учасники судового процесу можуть реалізувати права, визначені ст. 42 ГПК України та подавати в електронному форматі до суду процесуальні документи, по`вязані із розглядом справи у суді.

Крім того, на засіданні 17.03.2020 року Рада суддів України рекомендувала судам продовжувати здійснювати правосуддя незважаючи на епідемію коронавірусу й карантин, по можливості, здійснювати судовий розгляд справи в порядку письмового провадження без участі сторін.

Згідно Звернення Комітету з питань правової політики до громадян України щодо функціонування органів правосуддя на період карантину від 20.03.2020 року Комітет Верховної Ради України з питань правової політики зазначив, що запропоновані Радою суддів України рекомендації не мають на меті обмеження громадян доступу до правосуддя, а покликані забезпечити епідеміологічну безпеку в судах.

Запровадженні карантинні заходи, на які посилається апелянт, не передбачають обмеження гарантованої ст. 33 Конституції України свободи пересування, зокрема - в межах Харківської області (місцезнаходження відповідача та господарського суду Харківської області).

Тобто, перешкод у реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав, а саме у можливості надіслати документи до суду електронною поштою або відділенням поштового зв`язку, не має.

Разом з тим, позивач у відзиві на апеляційну скаргу (вх.№5033), вказував на те, що позивач договір прощення боргу не підписував, той підпис, що міститься на вказаному договорі не відповідає підпису позивача та нанесений третіми особами.

Крім того, колегія суддів враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду у справі №911/3197/17 від 15.01.2020 року, де, між іншим, вказано на те, що самий лише факт перерахування коштів на виконання рішення місцевого господарського суду про стягнення заборгованості, за наявності заперечень відповідача проти задоволення позову не може свідчити, що між сторонами відсутній предмет спору.

Отже, висновок місцевого господарського суду про часткове задоволення позову відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржників та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 року).

Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апелянту було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків господарського суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року)

Апелянту була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання.

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).

Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 269, 270, ч.1 ст. 275, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Курганський бройлер" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 16.02.2021 року у справі №922/3897/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у строк протягом двадцяти днів з дня її проголошення, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12.05.2021 року.

Головуюча суддя О.І. Терещенко

Суддя В.І. Сіверін

Суддя П.В. Тихий