ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"27" квітня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/650/21

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Автодистриб`юшн КАРГО ПАРТС» (02222, м. Київ, вул. Закревського, буд. 16, код ЄДРПОУ - 37141112, електронна адреса: @mail.gov.ua)

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІОЛЕН» (65031, м. Одеса, вул. Грушевського, буд. 41, код ЄДРПОУ - 43242189, електронна адреса: )

про стягнення

Суддя Рога Н.В.

Секретар с/з Луцюк Р.П.

Представники сторін:

Від позивача: Арнаут Н.О. - на підставі довіреності №377 від 30.12.2020р.;

Від відповідача: не з`явився;

В засіданні брали участь:

Від позивача: не з`явився;

Від відповідача: не з`явився.

СУТЬ СПОРУ: Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Автодистриб`юшн КАРГО ПАРТС», звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «ВІОЛЕН» про стягнення заборгованості у розмірі 5 000 грн, пені у розмірі 121 грн 49 коп., інфляційних втрат у розмірі 65 грн, 12% річних у розмірі 121 грн 58 коп.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.03.2021р. відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 01.04.2021р.

Ухвалою суду від 01.04.2021р. відкладено судове засідання на 20.04.2021р. Ухвалою суду від 20.04.2021р. відкладено судове засідання на 27.04.2021р.

Позивач - ТОВ «Автодистриб`юшн КАРГО ПАРТС», підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві.

Відповідач - ТОВ «ВІОЛЕН», відзив на позовну заяву до суду не надав, явку уповноваженого представника в судових засіданнях не забезпечив. Ухвали суду у справі №916/650/21 направлялись на офіційну електронну адресу відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

За таких обставин, справа розглядається за наявними в ній матеріалами відповідно до положень ч.9 ст.165 ГПК України.

Позивач у справі зазначає, що 18.12.2019р.. між ТОВ «Автодистриб`юшн КАРГО ПАРТС» (Постачальник) та ТОВ «ВІОЛЕН» (Покупець) укладено Договір №16319-16/2019, відповідно до п.1.1 якого Постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, передати у власність Покупця визначені цим Договором запчастини, експлуатаційні матеріали, автомобільні шини, тощо, а також надати шиноремонтні та шиномонтажні послуги, а Покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, прийняти товар та послуги, і здійснити їх оплату.

Позивач зазначає, що на виконання усної домовленості та Договору №16319-16/2019 він поставив відповідачу запчастини та експлуатаційні матеріали на загальну суму 15 924 грн 42 коп. відповідно до видаткової накладної №SI від 13.08.2020р., у якій зазначено, що строк оплати поставленого товару - 12.09.2020р.

Як стверджує позивач, відповідач не сплатив у повному обсязі на користь ТОВ «Автодистриб`юшн КАРГО ПАРТС» вартість запчастин та експлуатаційних матеріалів у розмірі 15 924 грн 42 коп. до 12.09.2020р., у зв`язку з чим станом на 05.03.2021р. за ТОВ «ВІОЛЕН» утворилась заборгованість у розмірі 5 000 грн, яку позивач просить стягнути на свою користь.

Крім того, позивач зазначає, що відповідно до п.5.2 Договору за порушення грошового зобов`язання за цим Договором більше 3-х календарних днів, Покупець сплачує на користь Постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ до суми простроченого платежу, за весь період такого прострочення.

На підставі вищенаведеного ТОВ «Автодистриб`юшн КАРГО ПАРТС» нарахувало відповідачу пеню за період з 18.12.2020р. по 01.03.2021р. у розмірі 121 грн 49 коп., яку просить стягнути на свою користь у зв`язку з порушенням відповідачем умов Договору.

Позивач також зазначає, що відповідно до положень ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п.5.3. Договору у разі прострочення виконання грошового зобов`язання винна сторона, на вимогу кредитора, зобов`язана сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 12 (дванадцять) відсотків річних від простроченої суми.

Керуючись ст.625 Цивільного кодексу України та п.5.3. Договору, позивач нарахував ТОВ «ВІОЛЕН» інфляційні втрати у розмірі 65 грн та 12% річних у розмірі 121 грн 58 коп., які також просить стягнути на свою користь.

В обґрунтування позову позивач посилається на положення ст.692 Цивільного кодексу України, відповідно до якої покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Крім того, в якості нормативного обґрунтування позову позивач посилається на положення ст.ст. 526, 610, 611 Цивільного кодексу України та просить стягнути з ТОВ «ВІОЛЕН» на свою користь заборгованість у розмірі 5 000 грн, пеню у розмірі 121 грн 49 коп., інфляційні втрати у розмірі 65 грн та 12% річних у розмірі 121 грн 58 коп.

Відповідач не скористався своїм правом на судовий захист.

Розглянув матеріали справи, судом встановлено, що 18.12.2019р.. між ТОВ «Автодистриб`юшн КАРГО ПАРТС» (Постачальник) та ТОВ «ВІОЛЕН» (Покупець) укладено Договір №16319-16/2019, відповідно до п.1.1 якого Постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, передати у власність Покупця визначені цим Договором запчастини, експлуатаційні матеріали, автомобільні шини, тощо, а також надати шиноремонтні та шиномонтажні послуги, а Покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, прийняти товар та послуги та здійснити їх оплату.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст.901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Таким чином, на підставі Договору між сторонами склалися правовідносини щодо поставки товару та надання послуг.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України законодавець також встановив, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч.1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, у зв`язку з укладенням Договору у сторін виникли взаємні обов`язки.

У відповідності до п.8.2 Договору він набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2019р.

Згідно п.8.4 Договору якщо протягом 1-го місяця до закінчення терміну дії даного Договору жодна зі сторін не заявить намір змінити його умови або припинити його дію, договір вважається продовженим на 1 календарний рік і так рок за роком.

Отже, даний Договір є безстроковим.

Відповідно до матеріалів справи сторони не надали доказів розірвання, зміни або припинення Договору станом на дату виникнення спірних правовідносин за цим Договором, таким чином, суд дійшов висновку про його чинність на момент здійснення поставки товару позивачем.

Відповідно до п.1.2 Договору номенклатура, найменування, одиниця виміру, походження товару, загальна кількість, ціна за одиницю товару, що передається за цим Договором, термін та умови передачі, визначаються у рахунках-фактурах (рахунках на оплату), товарних (видаткових) накладних або інших передбачених чинним законодавством документах на товари, які є невід`ємною частиною Договору та остаточно узгоджується сторонами на кожну окрему партію товару.

Згідно до п.2.4. Договору погодження сторонами кількості, номенклатури, асортименту та ціни товару відбувається за взаємною згодою шляхом переговорів та фіксується у товарних (видаткових) накладних та в рахунках на оплату, що являються невід`ємними складовими даного Договору, без складання специфікацій.

Поставка товару здійснюється на умовах: EXW (франко завод, назва місця: склад Постачальника) (правила ІНКОТЕРМС в редакції 2010р.) - товар переходить у власність Покупця з моменту передачі товару Покупцю на складі Постачальника. Доказом передачі товару Постачальником у власність Покупця є належним чином оформлена товарна (видаткова) накладна. FCA (франко-перевізник) (правила ІНКОТЕРМС в редакції 2010р.) - товар переходить у власність Покупця з моменту передачі товару у розпорядження перевізника на складі постачальника. Вибір перевізника здійснюється Покупцем на власний розсуд. З моменту передачі товару перевізнику обов`язки Постачальника перед Покупцем вважаються виконаними в повному обсязі та належним чином, а ризики загибелі, втрати, пошкодження або знищення товару переходять до Покупця. Доказом передачі товару перевізнику є належним чином оформлені товарна (видаткова) накладна та товарно-транспортна накладна, що разом засвідчують факт передачі Постачальником товару Покупцю.

Покупець, підписуючи товарну (видаткову) накладну, виявляє згоду на прийняття товару, відповідно до попередньої домовленості з Постачальником та позбавляється права заявляти претензії щодо невідповідності поставленого товару за кількістю, номенклатурою, асортиментом та ціною (п.2.5. Договору).

Датою поставки товару вважається дата підписання уповноваженими представниками сторін товарної (видаткової) накладної, що засвідчує прийняття товару Покупцем від Постачальника (п.2.6. Договору).

За домовленістю сторін товар продається на умовах попередньої оплати або на умовах відстрочення платежу в межах кредитного ліміту. Кредитним лімітом сторони вважають суму на яку Постачальник може поставити товар на умовах домовленого відтермінування. В залежності від загальної суми щомісячних замовлень Покупця, Постачальник визначає суму кредитного ліміту (п.3.2. Договору).

Якщо продаж товару здійснюється на умовах відстрочення платежу в межах кредитного ліміту, термін такого відстрочення зазначається у товарній (видатковій) накладній. У тому разі товар має бути сплачений не пізніше останнього дня відтермінування включно на підставі рахунку на оплату, який надається Постачальником Покупцю разом з товарною (видатковою) накладною. Підписання Покупцем або уповноваженої ним особи на прийняття товару товарної (видаткової) накладної є належним підтвердженням факту отримання ним рахунку на оплату (п.3.4 . Договору).

У п. 3.6. Договору сторони також домовились, що оплата товару і наданих послуг за цим Договором здійснюється Покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника. При здійсненні оплати Покупець, крім обов`язкових реквізитів, повинен зазначити у документах на оплату номер та дату даного Договору, а також номер та дату рахунку-номенклатури, за яким здійснюється оплата.

Відповідно до матеріалів справи, а саме видаткової накладної №SI від 13.08.2020р., позивачем здійснено поставку товару на користь відповідача на загальну суму 15 924 грн 42 коп. на умовах FCA (франко-перевізник), що підтверджується також товарно-транспортною накладною №SHP від 13.08.2020р.

На виконання умов Договору ТОВ «Автодистриб`юшн КАРГО ПАРТС» було виставлено рахунок №S від 13.08.2020р. на суму 15 924 грн 42 коп.

Відповідно до видаткової накладної №SI від 13.08.2020р. строк оплати товару - 12.09.2020р.

За приписами ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно ч.1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ВІОЛЕН» частково здійснено оплату поставлено товару, що підтверджується повідомленнями АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», відповідно до яких 16.09.2020р. сплачено 1 924 грн 42 коп., 23.09.2020р. - 4 000 грн, 02.10.2020р. - 2 000 грн, 16.10.2020р. - 2 000 грн, 18.12.2020р. - 1 000 грн., що загалом становить 10 924 грн 42 коп.

У зв`язку з частковою оплатою вартості поставленого товару за ТОВ «ВІОЛЕН» утворилась заборгованість у розмірі 5 000 грн, яка підлягає стягненню на користь ТОВ «Автодистриб`юшн КАРГО ПАРТС».

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до п.5.2 Договору за порушення грошового зобов`язання за цим Договором більше 3-х календарних днів, Покупець сплачує на користь Постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ до суми простроченого платежу, за весь період такого прострочення.

Перевіривши розрахунок пені, наданий позивачем до позовної заяви, суд встановив, що він є вірним, у зв`язку з чим позовна вимога щодо стягнення пені у розмірі 121 грн 49 коп. підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п.5.3. Договору у разі прострочення виконання грошового зобов`язання винна сторона, на вимогу кредитора, зобов`язана сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 12 (дванадцять) відсотків річних від простроченої суми.

Перевіривши розрахунок, наданий позивачем, судом встановлено, що інфляційні втрати за період з 18.12.2020р. по 01.03.2021р. становлять 65 грн, 12% річних зв казаний період - 121 грн 58 коп. Отже, позовні вимоги щодо стягнення інфляційних втрат у розмірі 65 грн та 12% річних у розмірі 121 грн 58 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 2 800 грн, суд зазначає наступне.

У позовній заяві позивачем було заявлено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, згідно якого він очікує понести у зв`язку із розглядом справи витрати у вигляді судового збору у розмірі 2 270 грн та витрати на правову (правничу) допомогу у розмірі 2 800 грн.

На підтвердження витрат, понесених позивачем у зв`язку отриманням професійної правової (правничої) допомоги, позивачем до матеріалів справи надано договір №01/03/2021-5ПД про надання правової допомоги, укладений 01.03.2021р. між адвокатом Спиридоновим Олегом Володимировичем та ТОВ «Автодистриб`юшн КАРГО ПАРТС», згідно п.4.1 якого за правову допомогу, передбачену в п.1.2 договору Клієнт сплачує адвокату винагороду в розмірі, визначеному в додатковій угоді до цього договору ; додаткову угоду до укладеного між сторонами договору про надання правової допомоги №01/03/2021-5ПД від 01.03.2021р., у якій визначено вартість послуг за вивчення та аналіз документів, що підтверджують наявність спору, чинного законодавства України, яким врегульовано спірні правовідносини та процесуальні підстави для проведення позовної роботи в інтересах Клієнта, судової практики Верховного суду, а також підготовку та подання до Господарського суду Одеської області позовної заяви у розмірі 2 800 грн; опис наданих послуг за договором про надання правової допомоги №01/03/2021-5ПД від 01.03.2021р., згідно якого адвокатом Спиридоновим Олегом Володимировичем надано ТОВ «Автодистриб`юшн КАРГО ПАРТС» послуги з вивчення та аналізу документів, що підтверджують наявність спору, вивчення та аналізу, чинного законодавства України, яким врегульовано спірні правовідносини та процесуальні підстави для проведення позовної роботи, вивчення та аналізу судової практики Верховного суду, з підготовки та подання до Господарського суду Одеської області позовної заяви. Всього надано послуг на 2 800 грн; платіжне доручення №626 від 04.03.2021р. на суму 2 800 грн.

Згідно з ч.1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч.3 зазначеної статті встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до положень ч.8 ст.129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно зі ст.30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Суд вважає за необхідне зазначити, що договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в ч. 2 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»). За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Водночас, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу й обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Отже, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.

Одним із принципів господарського судочинства, який передбачено положеннями ст. 129 ГПК України, є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Виходячи із системного аналізу положень ч.8 ст. 129, ч. 3 ст. 126 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів, які подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Також, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Верховний Суд в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020р. у справі №910/13071/19 звернув увагу, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч. 4 ст. 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст. 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у ст. 43 Конституції України.

На підставі вищенаведеного, суд дійшов висновку, що позивачем дійсно були понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 2 800 грн.

Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами ч.1 ст.73 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача у відповідності до положень ст.129 ГПК України.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 123, 129, 231, 232, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Автодистриб`юшн КАРГО ПАРТС» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІОЛЕН» про стягнення заборгованості у розмірі 5 000 грн, пені у розмірі 121 грн 49 коп., інфляційних втрат у розмірі 65 грн, 12% річних у розмірі 121 грн 58 коп. - задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІОЛЕН» (65031, м. Одеса, вул. Грушевського, буд. 41, код ЄДРПОУ - 43242189, електронна адреса: ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Автодистриб`юшн КАРГО ПАРТС» (02222, м. Київ, вул. Закревського, буд. 16, код ЄДРПОУ - 37141112, електронна адреса: @mail.gov.ua) заборгованість у розмірі 5 000 грн, пеню у розмірі 121 грн 49 коп., інфляційні втрати у розмірі 65 грн, 12% річних у розмірі 121 грн 58 коп., витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270 грн та витрати на правову (правничу) допомогу у розмірі 2 800 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення (підписання).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст складено 05 травня 2021 р.

Суддя Н.В. Рога