ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.05.2021 справа № 914/25/21

За позовом: Фізичної особи-підприємця Чорного Олексія Юрійовича, м.Харків

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Михальчука Петра Володимировича, с. Ясениця, Турківський район, Львівська область

про: стягнення боргу в розмірі 785575,31грн за договором поставки від 23.05.2019

Суддя У.І. Ділай

Секретар Ю.-Б.В.Побігайленко

За участі представників:

Від позивача: О.Ю.Чорний

Від відповідача: не з`явився

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Фізичної особи-підприємця Чорного Олексія Юрійовича, до відповідача: Фізичної особи-підприємця Михальчука Петра Володимировича, про стягнення боргу в розмірі 785575,31грн за договором поставки від 23.05.2019.

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.01.2021, справу №914/25/21 розподілено судді У.І.Ділай.

Ухвалою від 11.01.2021 позов залишено без руху.

Ухвалою від 02.02.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 25.02.2021.

Ухвалами від 25.02.2021 та від 18.03.2021 підготовче засідання відкладено з підстав зазначених в ухвалах.

Ухвалою від 30.03.2021 продовжено строк розгляду підготовчого провадження та відкладено підготовче засідання на 15.04.2021.

Ухвалою від 15.04.2021 підготовче засідання на відкладено на 05.05.2021.

29.04.2021 на електронну адресу суду від відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі, при цьому позовні вимоги відповідач визнав повністю на суму 785575,31грн.

Представник позивача в судовому засіданні 05.05.2021 підтримав позовні вимоги з підстав наведених у позовній заяві та з посиланням на матеріали справи. Також представник позивача повідомив, що права, інтереси та (або) обов`язки інших осіб за обставинами цього спору не порушені.

Відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. (ч. 1, 4 ст. 191 ГПК України).

Відповідно до ч. 3,4 ст. 185 ГПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 191, 192 цього Кодексу.

Розглянувши матеріали справи та заяву відповідача, Господарський суд Львівської області приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб.

В процесі розгляду матеріалів справи суд

встановив:

23 травня 2019 року між сторонами укладено договір поставки № Б/Н відповідно до 1.1. якого позивач зобов`язався передати відповідачу товар, а відповідач зобов`язався прийняти товар та сплатити за нього обумовлену вартість на умовах цього Договору. Право власності на товар переходить до покупця після повного розрахунку за товар. До моменту повного розрахунку за товар покупець набуває права розпорядження товаром та несе ризики його пошкодження та знищення.

На виконання умов договору позивачем було передано (поставлено) товар на загальну суму 771442,36грн. В підтвердження зазначеного до позову долучено копії видаткових накладних (оригінали оглянуто судом): № 15113 від 03.10.2020; № 15303 від 07.10.2020; № 15578 від 12.10.2020; № 15590 від 12.10.2020; № 16070 від 20.10.2020; № 16112 від 20.10.2020; № 16111 20.10.2020; № 16350 від 24.10.2020; №16355 від 24.10.2020; № 16564 від 28.10.2020; № 16566 від 28.10.2020; № 16613 від 28.10.2020; № 16835 31.10.2020; № 16853 від 31.10.2020; № 17082 від 05.11.2020; № 17132 від 06.11.2020; № 17160 від 06.11.2020; № 17361 від 10.11.2020; № 17775 від 17.11.2020; № 17923 від 19.11.2020; № 18105 від 21.11.2020; № 18117 від 21.11.2020; № 18230 від 24.11.2020; № 18442 від 28.11.2020; № 18553 від 01.12.2020.

Відповідно до п.2.1. договору сторони встановили, що оплата за поставлений товар проводиться покупцем готівковим або безготівковим шляхом протягом 21 календарного дня з моменту отримання товару покупцем.

Згідно з п. 4.7. договору датою отримання покупцем товару є дата підписання видаткової накладної.

Як зазначив позивач поставка товару виконана належним чином, накладні були підписані без зауважень. Однак, отриманий товар відповідачем не оплачений, в результаті утворилась заборгованість в розмірі 771442,36грн.

В порядку досудового врегулювання спору позивач направляв відповідачу претензію-вимогу про сплату заборгованості та штрафних санкцій, яка залишена останнім без відповіді та задоволення.

Спір виник внаслідок того, що відповідач не виконав договірних зобов`язань щодо своєчасної сплати вартості поставленого товару. Відтак ФОП Чорний О.Ю. подав до Господарського суду Львівської області позовну заяву про стягнення з відповідача 771 442,36 грн основного боргу.

Крім того, позивач нарахував відповідно до п. 7.3 договору 7708,88грн пені та відповідно до п. 7.4 договору - 6424,07грн 10% річних.

Відповідач визнав позов повністю (всі без виключення позовні вимоги).

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Як підтверджується матеріалами справи, позивач та відповідач уклали договір поставки № Б/Н від 23.05.2019, у зв`язку з чим набули взаємних прав і обов`язків.

Також 23.05.2019 складено додаток до договору Кільцеву довіреність, відповідно до якої ФОП Михальчук П.В. надав зразки печаток підприємства та підписів матеріально-відповідальних осіб, що вповноважені від імені товариства отримувати товари згідно з договором поставки № Б/Н від 23.05.2019.

За договором поставки, відповідно до вимог п. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ч. 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Позивач свої зобов`язання щодо передачі товару за спірним договором виконав повністю, що підтверджується копіями видаткових накладних, долученими до матеріалів справи (оригінали оглянуто судом).

Відповідач визнав позов повністю, про дійсність отриманого товару та проти наявності заборгованості у розмірі 771442,36 грн не заперечив, не спростував доводів позовної заяви, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судового розгляду.

Підписання відповідачем накладних, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Відповідно до положень ст. 538 ЦК України, виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Відповідач самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями і така відповідальність не може ставитися у залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

Згідно із ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Доказів наявності обставин зазначених у ст. 617 ЦК України, які є підставами звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання відповідачем не подано.

Отже, відповідач своїх зобов`язань не виконав, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 193 ГК України, якою передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань щодо оплати заборгованості за поставлений товар у розмірі 771 442,36 грн.

Щодо позовної вимоги про стягнення 6424,07грн 10% річних суд зазначає наступне.

Пунктом 7.4. договору передбачено, що за несвоєчасні розрахунки з винної сторони, крім пені, додатково стягуються, зокрема, 10% річних за користування чужими коштами.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Виходячи із положень вказаної статті, сторони договору можуть зменшити або збільшити передбачений законом розмір процентів річних.

Якщо укладеним сторонами договором передбачено збільшення розміру процентів у зв`язку з простроченням сплати боргу, розмір ставки, на яку збільшено проценти, слід вважати іншим розміром процентів (п. 4.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань).

Відтак, перевіривши поданий позивачем розрахунок 10% річних за прострочення виконання, судом встановлено, що позивач просить правомірно стягнути з відповідачів 6424,07грн за період з 25.10.2020 до 24.12.2020.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача 7708,88грн пені суд зазначає наступне.

За умовами п. 7.3. договору у випадку порушення строків оплати товару покупець сплачує постачальнику пеню від суми заборгованості за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який створилася така заборгованість.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно із вимогами ч. 2 ст. 343 ГК України, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно із вимогами ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок, підстави та правильність нарахування суми, відповідно до положень п. 7.3 договору та ст.ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», судом встановлено, що проведене нарахування суми 7708,88грн пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за період з 25.10.2020 до 24.12.2020 відповідає правовим приписам та підлягає задоволенню.

Стосовно вимоги про стягнення з відповідача 6400,00 грн витрат на правову допомогу суд зазначає наступне.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. (ст. 126 ГПК України).

Відшкодування витрат позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов`язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об`єднань здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій (п. 6.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 „Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України).

Звертаючись до суду із позовом ФОП Чорний О.Ю. вказав про надання правової допомоги адвокатом відповідно до договору від 23 листопада 2020 року. До позову долучено доказ сплати адвокату відповідної винагороди, а саме копію дублікату квитанції №З24А836724864С07831 від 24 грудня 2020 року в сумі 6400,00грн.

До матеріалів справи долучено необхідні документи, що підтверджують представництво інтересів позивача саме адвокатом.

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку стягнути з відповідача на користь позивача 6400,00грн витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката.

Судовий збір покладається на відповідача повністю, оскільки спір виник з його вини.

Керуючись статтями 4, 7, 8, 73, 76-79, 129, 233, 236, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задоволити.

2.Стягнути з Фізичної особи-підприємця Михальчука Петра Володимировича на користь Фізичної особи-підприємця Чорного Олексія Юрійовича 771 442,36 грн основного боргу, 7708,88грн пені, 6424,07грн 10% річних, 11783,63грн судового збору та 6400,00 грн витрат на правову допомогу.

3.Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки передбачені ст.ст. 241, 256, 257 ГПК України. Рішення господарського суду може бути оскаржено в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повне рішення складено 14.05.2021.

Суддя У.І. Ділай