ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" травня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/383/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

секретар судового засідання П`ятак А.С.

за участю представників учасників справи:

позивача - Селіванов М.В., адвокат.

відповідача - не з`явився

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом фізичної особи-підприємця Літвинчук Віталія Володимировича, місто Луцьк,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрут-Сервіс", місто Харків,

про стягнення 1 325 034,76 грн.,-

здійснюється фіксування судового процесу технічними засобами - програмно апаратним комплексом "Діловодство суду", серійний номер диска CD-R 922/383/21.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, фізична особа-підприємець Літвинчук Віталій Володимирович, звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрут-Сервіс", про стягнення 1 286 955,00 заборгованості за договором № 28/02/19 від 28 лютого 2019 року, а також пені в сумі 38 079,76 грн.

23 лютого 2021 року, ухвалою господарського суду Харківської області, прийнято позовну заяву фізичної особи-підприємця Літвинчук Віталія Володимировича до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження. Почато у справі № 922/383/21 підготовче провадження. 05 квітня 2021 року, протокольною ухвалою суду, на підставі ст. ст. 42, 177, 181, пункту 3 частини 2 статті 185, ст. 232 ГПК України, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 19 квітня 2021 року. 19 квітня 2021 року суд розпочав розгляд справи по суті. В засіданні суду 19 квітня 2021 року оголошено перерву по розгляду справи по суті до 11 травня 2021 року.

Позивач позовні вимоги підтримує повністю, просить суд позов задовольнити. Відповідач в судове засідання свого уповноваженого представника не направив, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, втім поштові повідомлення, в яких знаходилась судова кореспонденція, повертались до суду із зазначенням причин - адресат відсутній за вказаною адресою. Зважаючи на те, що під час розгляду справи судом було створено необхідні умови для доведення фактичних обставин справи, зокрема, було надано достатньо часу для реалізації кожним учасником спору своїх процесуальних прав, передбачених статтями 42, 46, 161 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за можливе розглянути справу по суті за наявними матеріалами. 11 травня 2021 року у судовому засіданні, відповідно до статті 240 ГПК України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та дослідивши подані суду докази, перевіривши відповідність доводів сторін фактичним обставинам справи, судом встановлено такі обставини.

28 лютого 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фрут-Сервіс" (замовник, відповідач у справі) та фізичною особою-підприємцем Літвинчук В.В. (перевізник-експедитор, позивач у справі) укладено договір № 28/02/19 про надання транспортних та транспортно-експедиційних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом, за умовами якого перевізник-експедитор зобов`язується доставити ввірений йому згідно замовлення вантаж до пункту призначення (або організувати доставку вантажу) у встановлений договором та додатками до нього строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а замовник зобов`язується сплатити за це перевезення встановлену плату. Замовник залучає перевізника-експедитора для організації перевезення вантажу, а перевізник-експедитор зобов`язується організувати доставку вантажу до місця призначення й організувати його видачу вантажоодержувачу (вповноваженій особі вантажоодержувача) у відповідності до заявки замовника (додаток 1 до цього договору), а змовник зобов`язується оплатити встановлену плату а здійснене у відповідності до заявки перевезення. За несвоєчасну оплату рахунків перевізника-експедитора замовник сплачує останньому пеню у розмірі облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день затримки платежу. (пункт 1.2., 1.3., 5.12 договору). Відповідно до пунктів 6.2., 6.4. договору, для здійснення оплати рахунку-фактури перевізник-експедитор надає замовнику наступні документи: рахунок-фактуру, акт виконаних робіт (наданих послуг), податкову накладну, товарно-транспортні накладні. Повна оплата за виконані перевезення здійснюється протягом 15 банківських днів з моменту підписання замовником акту виконаних робіт та за умови наявності оригіналів документів, зазначених у пункт 6.2. договору. Згідно пункту 10.1. договору, даний договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє до 31 грудня 2019 року включно. У випадку, якщо жодна із сторін договору за 30 днів до закінчення строку дії даного договору не виявила бажання його розірвати, або змінити, то договір вважається автоматично пролонгованим на наступний календарний рік на тих самих умовах.

Доказів розірвання чи припинення договору за взаємною згодою сторін чи за рішенням суду матеріали справи не містять та, відповідно даний договір є таким, що розповсюджується на господарські правовідносини між позивачем і відповідачем і на 2020 рік.

Як зазначає позивач, в період з 06 березня 2019 року по 11 липня 2020 року він у повному обсязі та належним чином виконав взяті на себе зобов`язання за договором на загальну суму 17 306 060,00 грн., проте відповідач лише частково виконав свій обов`язок по їх сплаті, перерахувавши грошові кошти у сумі 16 019 105,00 грн., залишок заборгованості складає 1 286 955,00 грн. Тобто, спір у справі виник у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язання з оплати позивачу грошових коштів за надані транспортні та експедиторські послуги на загальну суму 1 286 955,00 грн. (залишок, як зазначає позивач, залишився не сплаченим відповідачем).

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає наступне.

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються главою 64 Цивільного кодексу України. Так, відповідно до вимог статті 909 Цивільного кодексу України визначено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Виходячи зі змісту наведеної норми, перевізник є таким учасником процесу перевезення вантажів, функціональне призначення якого полягає у наданні транспортної послуги - переміщення продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання. Правовий статус перевізника характеризує те, що він є суб`єктом господарювання, який на виконання умов договору перевезення вантажу зобов`язується доставити ввірений йому вантажовідправником вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі - вантажоодержувачу. Перевізник є стороною договору перевезення вантажу і зазначається як такий у відповідних транспортних документах.

Водночас, згідно зі статтею 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

За змістом частини 1 статті 306 Господарського кодексу України, перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. У частині 4 цієї статті вказано, що допоміжним видом діяльності, пов`язаним з перевезенням вантажу, є транспортна експедиція.

Статтею 316 Господарського кодексу України визначено, що за договором транспортного експедирування може бути встановлений обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, укладати від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечувати відправку і одержання вантажу, а також виконання інших зобов`язань, пов`язаних із перевезенням.

Отже, транспортне експедирування є видом господарської діяльності, спрямованої на організацію процесу перевезення вантажів. Експедитор є таким суб`єктом господарювання, функціональне призначення якого полягає в організації та сприянні здійсненню процесу вантажів. Експедитором може бути, як суб`єкт господарювання (транспортно-експедиційна організація), так і безпосередньо перевізник. Транспортне експедирування - це комплекс заходів, які супроводжують процес перевезення вантажів на всіх його стадіях.

Основні умови здійснення транспортно-експедиційного обслуговування зовнішньоторговельних і транзитних вантажів визначено у Законі України "Про транспортно-експедиторську діяльність".

Транспортне експедирування як вид господарської діяльності не може розглядатися окремо від перевезення, це комплекс заходів, які супроводжують процес перевезення вантажів на всіх його стадіях (сортування вантажів під час їх прийняття до перевезення, перевалка вантажів у процесі їх перевезення, облік надходження вантажів під час видачі вантажу тощо), і саме це дає підстави розглядати її допоміжним щодо перевезення видом діяльності. Тому кожна послуга, що надається експедитором клієнту, по суті є транспортною послугою.

Як вбачається з матеріалів справи, факт надання транспортних та експедиторських послуг підтверджується актами наданих послуг за період з 27 травня 2020 року по 11 липня 2020 року на загальну суму 1 286 955,00 грн., які підписані позивачем і відповідачем. При цьому, в даних актах відповідач стверджує про відсутність претензій до позивача по об`єму, якості та строкам виконаних робіт (наданих послуг).

При цьому, суд констатує, що предметом у даній справі є саме не сплачені акти надання послуг (виконання робіт) на суму 1 286 955,00 грн. (тобто залишок, який залишився не сплаченим відповідачем за період з 27 травня 2020 року по 11 липня 2020 року).

Частиною 2 статті 12 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" передбачено, що клієнт зобов`язаний у порядку, передбаченому договором транспортного експедирування, сплатити належну плату експедитору, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання договору транспортного експедирування.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події

За умовами пунктів 6.2., 6.4. договору, для здійснення оплати рахунку-фактури перевізник-експедитор надає замовнику наступні документи: рахунок-фактуру, акт виконаних робіт (наданих послуг), податкова накладна, товарно-транспортні накладні. Повна оплата за виконані перевезення здійснюється протягом 15 банківських днів з моменту підписання замовником акту виконаних робіт та за умови наявності оригіналів документів, зазначених у пункт 6.2. договору.

В матеріалах справи відсутні, а відповідачем, в порушення статей 73, 74 ГПК України, не надано доказів, які б свідчили про своєчасну та повну оплату наданих позивачем транспортно-експедиційних послуг, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість на суму 1 286 955,00 грн.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналіз положень чинного законодавства України дає підстави для висновку, що установлюючи презумпцію вини особи, яка порушила зобов`язання, Цивільний кодекс України покладає на неї обов`язок довести відсутність своєї вини. Особа звільняється від відповідальності лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобов`язання. Виходячи із цих загальних засад, має встановлюватися і наявність або відсутність вини: особа має визнаватися невинуватою, якщо вона вжила всіх заходів для належного виконання зобов`язання при тому ступені турботливості та обачності, що вимагалася від неї за характером зобов`язання та умовами обороту.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належним доказів на підтвердження здійснення оплати. За таких обставин, оскільки відповідачу були надані транспортно-експедиційні послуги, за які він не здійснив оплату в повному обсязі, суд дійшов висновку про те, що відповідачем були порушені права та законні інтереси позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Таким чином, зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги чинного законодавства, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 1 286 955,00 грн. основної суми заборгованості по сплаті за договором є обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується заявлених позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 38 079,76 грн., суд зазначає наступне.

Стаття 610 Цивільного кодексу України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Під виконанням зобов`язання розуміється вчинення боржником та кредитором взаємних дій, спрямованих на виконання прав та обов`язків, що є змістом зобов`язання.

Невиконання зобов`язання має місце тоді, коли сторони взагалі не вчиняють дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно з частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Положеннями статті 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Суд зазначає, що за змістом наведених вище положень законодавства розмір пені за порушення грошових зобов`язань встановлюється в договорі за згодою сторін.

Так, відповідно до пункту 5.12. договору за несвоєчасну оплату рахунків перевізника-експедитора замовник сплачує останньому пеню у розмірі облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день затримки платежу.

Обставина, з якою пов`язується виникнення відповідальності зі сплати пені є доведеною, адже за матеріалами справи встановлено прострочення замовника (відповідача) по оплаті вартості наданих транспортно-експедиційних послуг по кожному з акту наданих послуг за період з 27 травня 2020 року по 11 липня 2020 року.

Перевіривши правомірність нарахування позивачем пені та виходячи з пункту 5.12 договору, приписів статті 231 Господарського кодексу України, суд встановив, що дане нарахування не суперечать вимогам чинного законодавства та умовам договору. Здійснивши перерахунок штрафної санкції, з урахуванням обумовленого сторонами розміру пені (облікова ставка НБУ від суми боргу за кожен день затримки платежу), приписів статті 232 Господарського кодексу України, а також суми боргу по кожному акту наданих послуг, суд встановив, що арифметично вірною та такою, що повністю відповідає положенням чинного законодавства є сума пені в розмірі 37 983,35 грн. Позивачем при здійсненні розрахунків пені не був врахований високосний рік, як наслідок замість 366 календарних днів розрахунки проводилась з урахуванням 365 календарних днів, що зумовило відмінність штрафної санкції у розрахунках позивача та суду.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя має ґрунтуватись на повному з`ясуванні того, чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у справі, якими доказами вони підтверджуються та чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

У пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2010 року "Справа "Серявін та інші проти України"" (заява N 4909/04) Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", № 37801/97, пункт 36, від 01 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", № 49684/99, пункт 30, від 27 вересня 2001 року).

Враховуючи усе вищевикладене, суд приходить до висновку що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, з урахуванням вище викладеного.

Судові витрати зі сплати позивачем при поданні позову судового збору, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 1-5, 10-13, 20, 41-46, 73-80, 86, 123, 129, 194-196, 201, 208-210, 216-220, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Харківської області, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрут-Сервіс" (61070, місто Харків, вулиця Валентинівська, будинок 26, корпус А, квартира 97, ідентифікаційний код юридичної особи 41202170) на користь фізичної особи-підприємця Літвинчук Віталія Володимировича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) основний борг у сумі 1 286 955,00 грн., пеню у сумі 37 983,35 грн. та судові витрати (сплачений судовий збір) у сумі 19 874,07 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до статей 256, 257 ГПК України та з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень Кодексу.

Повне рішення складено "13" травня 2021 р.

Суддя Н.В. Калініченко