Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.04.2021 м. Івано-ФранківськСправа № 909/1118/20

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Максимів Т. В. , секретар судового засідання Масловський А. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Партнер Декор"

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Лаврука Мар`яна Ярославовича

про повернення попередньої оплати в сумі 177456 грн 00 к.

за участю:

від позивача: Дударенко Анастасія Дмитрівна,

від відповідача: представник не з"явився

встановив: до Господарського суду Івано-Франківської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Партнер Декор" із позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Лаврука Мар`яна Ярославовича про повернення попередньої оплати в сумі 177456 грн 00 коп.

Вирішення судом процесуальних питань.

24.12.2020 суд постановив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначити розгляд справи по суті на 02.02.2021 (ухвала від 24.12.2020).

02.02.2021 суд постановив задоволити клопотання відповідача та відкласти розгляд справи на 24.02.2021.

15.02.2021 від представника позивача надійшла заява про зміну підстав позову вх.№2434, в якій просить суд визнати перераховані відповідачу кошти попередньою оплатою на виконання договору укладеного у спрощений спосіб та повернути їх. Суд задоволив подану заяву та розглядає позов про стягнення попередньої оплати в сумі 177456 грн 00 коп.

24.02.2021 від представника позивача надійшла заява вх.№2900/21 про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, яку суд прийняв до розгляду.

24.02.2021 розгляд справи не відбувся у зв"язку з підозрою на коронавірусну інфекцію у судді та очікування результату тесту. 02.03.2021 суд постановив , що розгляд справи відбудеться 24.03.2021.

24.03.2021 суд, враховуючи розпорядження голови Господарського суду Івано-Франківської області від 02.03.2021 № 5/г про обмеження допуску учасників справи через запровадження на території Івано-Франківської області червоного рівня епідемічної небезпеки щодо запобігання поширенню коронавірусу СOVID-19, постановив відкласти судове засідання на 21.04.2021.

21.04.2021 на електронну адресу суду надійшов відзив на позовну заяву вх.№5802/21, з порушенням процесуального строку на його подання. Однак суд зважаючи на розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, ситуацію із захворюванням на коронавірусну інфекцію, що склалася в родині відповідача прийняв поданий відзив до розгляду.

У відзиві на позов відповідач просив для надання пояснень викликати свідків. Розглянувши подане клопотання, суд зазначає таке.

Статтею 87 ГПК України встановлено, що показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.88 ГПК України показання свідка викладаються ним письмово у заяві свідка. У заяві свідка зазначаються ім`я (прізвище, ім`я та по батькові), місце проживання (перебування) та місце роботи свідка, поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків свідка за його наявності або номер і серія паспорта, номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти (за наявності), обставини, про які відомо свідку, джерела обізнаності свідка щодо цих обставин, а також підтвердження свідка про обізнаність із змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань та про готовність з`явитися до суду за його викликом для підтвердження своїх свідчень. Підпис свідка на заяві посвідчується нотаріусом. Заява свідка має бути подана до суду у строк, встановлений для подання доказів.

Відповідно до ст.89 ГПК України свідок викликається судом для допиту за ініціативою суду або за клопотанням учасника справи у разі, якщо обставини, викладені свідком у заяві, суперечать іншим доказам або викликають у суду сумнів щодо їх змісту, достовірності чи повноти.

Зміст наведених норм свідчить про те, що для здійснення процесуальної дії з виклику свідка законом встановлені певні умови, а саме: встановлення в ході здійснення господарським судом судочинства суперечливості обставин, викладених свідком у заяві іншим доказам; виникнення у суду сумнівів щодо змісту обставин, викладених свідком у заяві; виникнення у суду сумнівів щодо достовірності чи повноти, викладених свідком у заяві обставин.

За відсутності зазначених умов у суду відсутні повноваження для здійснення процесуальних дій з виклику свідків.

Суд, враховуючи відсутність нотаріально посвідчених заяв свідків відмовив у задоволенні клопотання відповідача про виклик свідків.

Відповідач в судове засідання не з"явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Згідно ч.2 ст.42 ГПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об"єктивному встановленню всіх обставин справи.

Пунктом 1 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, встановлено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача про розгляд судової справи і забезпечення його явки в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів, а також беручи до уваги принципи змагальності та диспозитивності судового процесу, суд дійшов висновку, що є підстави для розгляду справи за наявними у ній матеріалами.

В судовому засіданні 21.04.2021 суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Позиція позивача.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач згідно з усною домовленістю на підставі виставлених відповідачем рахунків перерахував 177456 грн 00 коп. попередньої оплати за послуги з ремонту ультразвукового обладнання. Однак відповідач зобов"язань щодо надання послуг з ремонту ультразвукового обладнання взятих на себе не виконав, отримані кошти не повернув, що стало підставою для звернення до суду. Позовні вимоги обґрунтовані ст. 205, 530, 610, 614, 615, 901 ЦК України.

Позиція відповідача.

Відповідач позовні вимоги визнав частково з підстав, викладених у відзиві на позов вх. №5802/21 від 21.04.2021, в якому зазначив, що отримання від позивача коштів на підставі виставлених ним рахунків не заперечує. Вказав, що послуги з ремонту надавав, а позивач уникав підписання актів виконаних робіт. Також зазначив, що готовий компенсувати вартість наданих послуг в сумі 43000 грн 00 коп. згідно з рахунком від 31.08.2020 або виконати ремонт та поставку обладнання, яке вийшло з ладу в межах домовленого гарантійного терміну. Для підтвердження факту виконаних належним чином робіт подав знімки екрану телефона із перепискою та просив викликати свідків.

Обставини справи. Оцінка доказів.

Предметом позову є вимога про повернення суми попередньої оплати.

Як вбачається із матеріалів справи в період з 23.07.2020 до 09.10.2020 позивач, згідно з усною домовленістю та на підставі виставлених відповідачем рахунків перерахував відповідачу кошти в сумі 177456 грн 00 к., в підтвердження чого подав копії платіжних доручень, а саме №15 від 23 липня 2020 року; №316 від 31 серпня 2020 року; №112 від 05 серпня 2020 року; №352 від 02 вересня 2020 року; № 376 від 07 вересня 2020 року; №382 від 08 вересня 2020 року; № 440 від 11 вересня 2020 року; №417 від 18 вересня 2020 року; №482 від 25.вересня 2020 року4 №483 від 25 вересня 2020 року; № 552 від 05 жовтня 2020 року; № 607 від 09 жовтня 2020 року; № 614 від 09 жовтня 2020 року. В поданих платіжних дорученнях в призначенні платежу вказано "за послуги з ремонту згідно рахунку....".

14.12.2020 з метою досудового врегулювання спору позивач на адресу відповідача направив претензію №14/12 з вимогою повернути кошти, оскільки відповідач послуг з ремонту не надав, отримані кошти попередньої оплати не повернув, докази чого знаходяться в матеріалах справи. 11.02.2021 позивач на адресу відповідача направив повідомлення про односторонню відмову від договору та вимогу про повернення попередньої оплати вих.№11/02. Проте ці вимоги залишені відповідачем без відповіді та задоволення, у зв"язку з чим позивач звернувся до суду за захистом порушеного права.

Відповідач факту отримання коштів не заперечив, проте вказав, що послуги з ремонту надавав належним чином, крім послуг оплачених згідно рахунку від 31.08.2020 на суму 43000 грн 00 коп., які готовий компенсувати. В підтвердження наданих послуг з ремонту подав знімки екрану із перепискою з невідомими особами.

Оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд зазначає, що згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїс-Матеос проти Іспанії" від 23 червня 1993 р.).

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства відповідно до ст.2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні "справедливого балансу" між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.33 Рішення віл 27.10.1993р. Європейського суду з прав людини у справі " Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів").

У п.26 рішення від 15.05.2008р. Європейського суду з прав людини у справі "Надточій проти України" суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов"язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже сторони, звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд.

Надавши оцінку поданим відповідачем доказам, суд дійшов висновку, що надані відповідачем роздруківки телефонного листування не можуть вважатись електронними документами (копіями електронних документів), оскільки не відповідають вимогам статей 5, 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" та не є належними доказами у справі. При цьому суд встановив відсутність будь-яких доказів того, що повідомлення, фото та інформація, скріншоти яких наявні в матеріалах справи, створювалися у порядку, визначеному цим Законом, та що вони відправлялись уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати сторін переписки). Такі обставини унеможливлюють ідентифікацію відправника повідомлення, а зміст такого документа не захищений від внесення правок та викривлення.

Відтак оцінюючи представлені відповідачем докази суд врахував, що роздруківка телефонного листування не є належним доказом надання послуг, їх дійсного обсягу та вартості, а тому не можуть бути належними та допустимими в розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України.

Інших доказів на підтвердження факту наданих послуг відповідач суду не подав.

Норми права та мотиви, якими суд керувався при прийнятті рішення.

Статтею 175 ГК України визначено, що майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Приписами ч.1 ст.202, ч.1 ст.626 ЦК України, встановлено, що договором/правочином є домовленість двох або більше сторін/дія особи, спрямована на встановлення/набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В силу ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України (надалі за текстом - ГК України) господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів

Згідно частин першої та другої статті 205 Цивільного кодексу України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

За своєю правовою природою угода, яка відбулася між позивачем та відповідачем є договором надання послуг.

Як передбачено ч.1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписами ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до пункту 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 2 ст. 614 ЦК України встановлено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Висновок суду.

З системного аналізу викладеного вище законодавства та матеріалів справи слідує, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Таким чином, суд встановив, що спірні кошти - попередня оплата перерахована позивачем відповідачеві за існування достатніх правових підстав, а саме з правочину, укладеного у спрощений спосіб шляхом виставлення рахунку та підтвердження прийняття до виконання замовлень, тобто у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству.

Факт існування правовідносин з приводу надання послуг з ремонту ультразвукового обладнання відповідач визнав у відзиві на позов.

Отже суд дійшов висновку про доведеність позивачем факту невиконання відповідачем зобов"язань щодо надання послуг з ремонту, відтак позов належить до задоволення.

Судові витрати.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При зверненні з позовом позивач сплатив судовий збір в розмірі 2661 грн 85 коп., що підтверджується платіжним дорученням №1206 від 14 грудня 2020 року.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд, враховуючи задоволення позовних вимог судовий збір в сумі 2661 грн 85 коп. покладає на відповідача.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України).

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 ГПК України).

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч. 1 ст. 16 ГПК України).

Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 16 ГПК України).

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно зі ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

01.10.2020 позивач (клієнт) та адвокат Дударенко Анастасія Дмитрівна, яка діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №4286 від 17.05.2019 уклали договір про надання правової (правничої) допомоги №01/10.

Згідно з п.3.1. договору, клієнт сплачує адвокату за надану в межах цього договору правову допомогу (адвокатські послуги) оплату , розмір якої визначається сторонами з розрахунку 847 грн 20 коп за кожну годину роботи.

Відповідно до актів прийняття -передачі наданих адвокатом послуг з правової допомоги №2 від 31.12.2020 та №3 від11.01.2021 вартість наданих послуг становить 11013 грн 60 коп.

На виконання умов договору про надання правової (правничої) допомоги №01/10 від 01.10.2020, позивач перерахував адвокату Дударенко Анастасії Дмитрівні кошти в сумі 11013 грн 60 коп., що підтверджується платіжними дорученнями №1531 від 21 січня 2021 року та №1532 від 21 січня 2021 року.

В ч. 4 ст. 126 ГПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Таким чином, зважаючи на задоволення позову, підготовку адвокатом документів для подання до суду та виклад правової позиції, присутність в судових засіданнях, а також підтвердження розміру витрат на оплату правничої допомоги адвоката відповідними документами, суд дійшов висновку про стягнення з Фізичної особи-підприємця Лаврука Мар`яна Ярославовича 11013 грн 60 коп. витрат на професійну правничу допомогу. Керуючись ст. 8, 124 Конституції України, статтями 2, 86, 129, 236-238, 240, 241, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Партнер Декор" до Фізичної особи-підприємця Лаврука Мар`яна Ярославовича про стягнення 177456 грн 00 коп. задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Лаврука Мар`яна Ярославовича, АДРЕСА_1 (код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Партнер Декор", вул. Будівельників, 34, м. Дніпро, 49000 (код 41629320) 177456 (сто сімдесят сім тисяч чотириста п"ятдесят шість) грн 00 коп., а також 2661 (дві тисячі шістсот шістдесят одну ) грн 85 коп. судового збору та 11013 (одинадцять тисяч тринадцять) грн 60 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строк, встановлений розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 06.05.2021

Суддя Т. В. Максимів