УХВАЛА

м. Київ

17.05.2021Справа № 910/4696/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Баранова Д.О., розглянувши заяву Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Юнівес" про забезпечення позову

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Юнівес" (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, будинок 72; ідентифікаційний код 32638319)

до Товариства з додатковою відповідальністю "Ю.Ес.Ай." (04210, м. Київ, пр-т. Героїв Сталінграда, будинок 4, корпус 6А; ідентифікаційний код 32404600)

про стягнення 96 502, 68 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Юнівес" з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Ю.Ес.Ай.", в якому позивач просить суд стягнути з відповідача суму виплаченого ним потерпілій внаслідок ДТП особі страхового відшкодування в розмірі 96 165, 44 грн та штрафні санкції в розмірі 337, 24 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.03.021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

05.04.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла заява Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Юнівес" про забезпечення позову у справі № 910/4696/21, в якій товариство просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача в розмірі ціни позову 96 502, 68 грн, які наявні на всіх банківських рахунках, що належать Товариству з додатковою відповідальністю "Ю.Ес.Ай.", виявлених державною виконавчою службою або приватним виконавцем під час виконання ухвали суду, крім арешту грошових коштів, які призначені для виплати заробітної плати працівникам та виконання зобов`язань з оплати загальнообов`язкових податків, зборів та платежів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.04.2021 у задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Юнівес" про забезпечення позову було відмовлено.

27.04.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла заява Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Юнівес" про забезпечення позову, в якій заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти ТДВ "Страхова компанія "Ю.Ес.Ай." в розмірі ціни позову 96 502, 68 грн, які наявні на банківських рахунках, виявлених державною виконавчою службою або приватним виконавцем під час виконання ухвали суду, крім арешту грошових коштів, які призначені для виплати заробітної плати працівникам та виконання зобов`язань з оплати загальнообов`язкових податків, зборів та платежів.

В обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову заявник посилається на те, що 19.04.2021 на веб-сайті НБУ опубліковано новину, в якій зазначено про ухвалення Комітетом з питань нагляду та регулювання діяльності ринків небанківських фінансових послуг рішення про застосування до ТДВ "СК "Ю.Ес.Ай" заходу впливу у вигляді тимчасового зупинення всіх ліценції на здійснення страхування. Причиною прийняття такого рішення послугувало невиконання встановлених законодавчо нормативів платоспроможності та достатності капіталу, а сформовані страхові резерви не були розміщені у визначених категоріях прийнятних активів у повному обсязі. Водночас НБУ встановлено, що фактичний запас ТДВ "СК "Ю.Ес.Ай" є меншим за розрахунковий нормативний запас платоспроможності.

Ще одним фактором, який призведе до зменшення грошових коштів наявних у ТДВ "СК "Ю.Ес.Ай" є заборона уповноваженого органу на укладання товариством нових договорів страхування у зв`язку з зупиненням всіх ліцензій на здійснення страхування. Зазначена заборона відповідно до вищезазначеної новини набрала чинності 20.04.2021.

Крім того, заявник вказує, що ТДВ "СК "Ю.Ес.Ай" ухиляється від добровільного виконання своїх зобов`язань та судових рішень свідчить той факт, що відповідно до інформації з автоматизованої системи виконавчого провадження за період з 01.01.2021 по 20.04.2021 відкрито 23 виконавчих проваджень, в яких ТДВ "СК "Ю.Ес.Ай" виступає боржником.

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову, проаналізувавши норми господарського процесуального законодавства України, суд вказує наступне.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ст. 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Суд зазначає, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Водночас, суд вказує, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1-2 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Таким чином, суд вказує, що саме лише посилання заявника на те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення його прав і охоронюваних законом інтересів, без обґрунтування підстав для вжиття таких заходів з посиланням на відповідні докази та без обґрунтування необхідності термінового вжиття заходів забезпечення позову не може бути підставою для винесення ухвали про забезпечення позову.

Також, суд вказує, що заявником не доведено того, що відповідачем вчиняються будь які дії спрямовані на виведення коштів з метою уникнення відшкодування заявленої позивачем суми.

За приписами ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Водночас, суд звертає увагу, що заявником у заяві про забезпечення позову не наведено підстав та не доведено з посиланням на засоби доказування, що невжиття обраних заявником заходів забезпечення позову, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, за відсутності обґрунтувань, які б свідчили про вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду.

Крім того, суд відзначає, що заявником не доведено того, що ТДВ "СК "Ю.Ес.Ай" вчиняються будь які дії спрямовані на приховування грошових коштів на рахунках, шляхом їх виведення на будь які інші банківські рахунки, та/або вчиняються будь які інші дії щодо таких грошових коштів.

Також, заявником не доведено того, що ТДВ "СК "Ю.Ес.Ай" вчиняються будь які дії щодо приховування та/або відчуження належного останньому на праві власності майна.

Відтак, суд вказує, що заявником ніяким чином не обґрунтовано та не доведено вірогідними доказами, необхідності термінового вжиття обраних заявником заходів забезпечення позову.

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини вказав на те, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.

Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Отже, з огляду на викладене, суд вказує, що у поданій заяві, міститься лише посилання на потенційне порушення прав заявника, при цьому в заяві відсутнє достатнє обґрунтування та докази, які підтверджують доцільність та необхідність термінового забезпечення позову.

При тому, суд відзначає, що саме лише посилання заявника у поданій заяві на наявність рішення Комітету з питань нагляду та регулювання діяльності ринків небанківських фінансових послуг про застосування до ТДВ "СК "Ю.Ес.Ай" заходу впливу у вигляді тимчасового зупинення всіх ліценції на здійснення страхування та наявність 23 відкритих виконавчих проваджень, в яких ТДВ "СК "Ю.Ес.Ай" виступає боржником, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви, за відсутності беззаперечних доказів того, що ТДВ "СК "Ю.Ес.Ай" вчиняються дії, що свідчити б про ухилення від виконання зобов`язань.

Таким чином, суд приходить до висновку, що заявником не було надано доказів на підтвердження того, що незабезпечення позову порушить його права та в подальшому утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Згідно ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

За таких обставин, суд визнає подану Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Юнівес" заяву про забезпечення позову, безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 136, 137, 138-140 та ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Юнівес" про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Дата складання та підписання повного тексту ухвали: 17.05.2021

Ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Д.О. Баранов