ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"12" травня 2021 р. Cправа № 902/98/21

за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю "Агріголд" (пров. Жовтневий,1, смт. Оратів, Оратівський р-н, Вінницька обл., 22600

до:Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна+" (вул. Соборна,25, с. Зозів, Липовецький р-н., Вінницька обл., Вінницька обл., 22525)

про стягнення 317 269,88 грн

Суддя Яремчук Ю.О.

Секретар судового засідання Шейгець І.В.

за участю представників сторін:

позивача: Комар В.А.

відповідача: Пинзар І.В.

В С Т А Н О В И В :

08.02.2021 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Агріголд" звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна+" про стягнення 317 269,88 грн.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 902/98/21 розподілено судді Яремчуку Ю.О.

Ухвалою суду від 09.02.2021 р. відкрито провадження у справі № 902/98/21. Визначено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 22.02.2021 р.

Ухвалою суду від 22.02.2021 р. повідомлено учасників справи про підготовче судове засідання, що відбудеться 22.03.2021 р.

Ухвалою суду від 22.03.2021 р. повідомлено учасників справи про підготовче судове засідання, що відбудеться 14.04.2021 р.

На визначену дату судом 14.04.2021 р. в судове засідання з`явився представник позивача. Представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце судового засідання належним чином повідомлений ухвалою суду від 22.03.2021 р.

За наслідками розгляду справи суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду справи по суті, про що винесено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою суду від 14.04.2021 р. повідомлено учасників справи про судовий розгляд справи по суті, що відбудеться 12.05.2021 р.

На визначену дату судом в судове засідання з`явились представник позивача та представник відповідача.

Представник позивача позов підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача просив суд позов задовольнити частково в сумі основного боргу в решті позовних вимог відмовити.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті.

Розглянувши подані документи і матеріали даної справи, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

26.06.2020 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агріголд» (позивач, за договором постачальник) та ТОВ "Україна+ укладено договір поставки № 25-06-01/2020 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору сторонами визначено, що в терміни, визначені договором, Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця продукцію виробничо-технічного призначення (надалі - Товар), а Покупця зобов`язується прийняти Товар і сплатити за нього грошову суму (вартість, ціну), визначену договором.

Згідно розділу 2 договору - за договором постачається виключно оригінальна продукція, виробництва провідних компаній світу, асортимент, кількість, ціна якої визначаються Додатками та/або накладними та/або рахунками-фактури, що є невід`ємною частиною цього договору.

Ціна продукції, що поставляється за цим договором, вказується у додатках в національній валюті та визначається, в залежності від виду товару (Засоби Захисту Рослин (ЗЗР), Насіння, Міндобрива та Мікродобрива). Для Товару (ЗЗР, Насіння та Мікродобрив) сторони встановлюють ціну та його вартість у гривнях, а також визначають їх еквівалент у доларах США або Євро (в залежності від валюти придбання Постачальником товару за зовнішньоекономічними контрактами).

Згідно розділу 3 договору порядок розрахунків за поставлений товар визначається в Додатках до даного договору.

Відповідно до додатку №01 від 25.06.2020 р. до договору поставки № 25-06-01/2020 від 26.06.2020 р. поставці підлягав наступний товар: Мікродобриво «Оракул колофермин бору» 10л. у кількості 300 л. на загальну суму 32 502, 00 грн без ПДВ; Прімадонна. СЕ. гербіцид 5л., у кількості 45 л. на загальну суму 8 400,15 грн без ПДВ; Агрінос Б (5л. бут) у кількості 700 л. на загальну суму 187 838,00 грн; Хімік.р., добриво, цинк (20л) у кількості 200 л. на загальну суму- 17 940,00 грн без ПДВ. Всього на загальну суму разом з ПДВ 29 6016,18 грн.

Між сторонами було погоджено, що оплата згідно даного додатку мала здійснюватися в наступному порядку: Покупець сплачує Постачальнику 100% вартості Товару до 05.10.2020 р.

Відповідно до додатку №02 від 08.07.2020 р. до договору поставки № 25-06-01/2020 від 26.06.2020 р. поставці підлягав наступний товар: титул Дуо, ККР фунгіцид у кількості 30 літрів на загальну суму 24192 грн. без ПДВ; мікродобриво «Оракул колофермин бору» 10 л у кількості 100 літрів на загальну суму 10 834,00 грн без ПДВ. Всього на загальну суму разом з ПДВ 42031,20 грн.

Між сторонами було погоджено, оплата згідно даного додатку мала здійснюватися в наступному порядку: Покупець сплачує Постачальнику 20% вартості Товару до 27.07.2020 р. в сумі 8406,24 грн та 80% вартості Товару до 15.10.2020 р. в сумі 33624,96 грн.

З врахуванням встановленого загальна вартість Товару у відповідності з двома додатками становила 338 047,38 грн з ПДВ.

На виконання умов договору поставки ТОВ «Агріголд» поставив ТОВ «Україна +» вищевказаний товар у кількості зазначеній у додатках на загальну суму 338047,38 грн з ПДВ., що підтверджується видатковою накладною №723 від 05.11.2020 р. та видатковою накладною №724 від 06.11.2020 р.

Натомість, ТОВ «Україна +» свої обов`язки щодо оплати Товару не виконало в повному обсязі, а саме за поставлений Товар було частково перераховано кошти в сумі 90000 грн, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями №217 від 12.10.2020 р. та №240 від 05.11.2020 р.

З врахуванням викладеного заборгованість відповідача за поставлену Продукцію становить 248047,38 грн, яка станом на день подання позову до суду залишена не сплачено

Оцінивши докази, долучені до матеріалів справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, господарський суд дійшов наступних висновків.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Між сторонам у справі виникли правовідносини відповідно до укладеного договору поставки № 25-06-01/2020 від 26.06.2020 р. та укладених в рамках договору поставки між сторонами додатків.

Судом встановлено, що відповідачу на виконання умов договору та додатків було поставлено товар засоби захисту рослин на загальну суму 338 047,38 грн, що підтверджується видатковою накладною №723 від 05.11.2020 р. та видатковою накладною №724 від 06.11.2020 року.

Судом встановлено, що відповідач згідно платіжного доручення № 217 від 12.10.2020 р. та платіжного доручення № 240 від 05.11.2020 р. було частково сплачено кошти за поставлений товар на загальну суму 90 000,00 грн.

Порушення відповідачем умов договору в частині проведення розрахунків за поставлений товар стало підставою звернення до суду про стягнення боргу.

Дії позивача по передачі товару та дії відповідача по прийняттю вказаного товару, за визначеною ціною свідчать про те, що у боржника (відповідача) виникло зобов`язання по оплаті отриманого товару.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу ст.655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до частини першої статті 222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом .

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Згідно ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Водночас, суд зауважує, що в матеріалах справи міститься Акт звірки взаєморозрахунків, який обопільно підписаний між сторонами та скріплений печатками останніх та в якому відображено суму боргу в розмірі 248 047,38 грн.

Суд зауважує, що Акти звіряння взаєморозрахунків є зведеними обліковими документами, які відображають загальну суму заборгованості на певну дату та фіксують стан розрахунків між сторонами. Підписання відповідачем акту звірки взаємних розрахунків є вчиненням відповідачем (боржником) дій, що свідчать про визнання ним свого боргу.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19 квітня 2018 року у справі № 905/1198/17 та від 05 березня 2019 року у справі № 910/1389/18.

Таким чином, приймаючи до уваги наведене вище у сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості в сумі 248 047,38 грн є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Поряд з цим, за порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивачем заявлено до стягнення 6 523,99 грн пені, 10 856,60 грн 20 % річних; 2 232,43 грн інфляційних збитків за період з 17.11.2020-04.02.2021р.р., 49 609,48 грн штрафу.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до п.3 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Згідно ч.1 ст.550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка,штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Стаття 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несутьгосподарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Одним із видів господарських санкцій, які відповідно до статті 217 ГК України можуть застосовуватися у сфері господарювання, є штрафні санкції, що можуть застосовуватися у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня) відповідно до умов договору між сторонами.

Відповідно до 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до п. 7.1.1. договору за несвоєчасну оплату продукції Покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми боргу за кожний день прострочення:за відмову від отримання або в разі необґрунтованого повернення продукції, якою є ЗЗР або Мінеральні добрива, сплачує штраф в розмірі 10% процентів вартості не отриманої або повернутої продукції, за відмову від отримання продукції або в разі необґрунтованого повернення продукції, якою є Насіння, сплачує штраф в розмірі 100% (сто) процентів вартості не отриманої продукції або повернутої продукції.

Так, судом встановлено ТОВ «Україна +» прострочило виконання грошового зобов`язання щодо сплати вартості Товару на суму 248 047,38 грн, а тому на підставі п.7.1.1. договору зобов`язане сплатити на користь ТОВ «Агріголд» пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми боргу за кожний день прострочення, на підставі п.7.1.1. Договору та ч.2 ст. 625 ЦК України - 20 % річних від простроченої суми, на підставі п.7.1.1. договору - штраф 20% від суми прострочення.

Перевіривши за допомогою системи ЛІГА ЗАКОН, розрахунки заявлених до стягнення 6 523,99 грн пені, 10 856,60 грн 20 % річних за період з 17.11.2020-04.02.2021р.р., ; 49 609,48 грн штрафу судом не виявлено помилок.

Таким чином, суд вважає, що вимоги щодо стягнення 6 523,99 грн пені, 10 856,60 грн 20 % річних; 49 609,48 грн штрафу в розмірі 20 % є правомірними, оскільки відповідають умовам укладеного договору та чинному законодавству.

Стосовно нарахованих 2 232,43 грн інфляційних збитків суд зазначає наступне.

Згідно положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (Рішення ВСУ від 28.03.2012 у справі 6-36736/10).

Верховний Суд України та Верховний Суд зробили висновки про те, що у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Причому немає значення застосовано позивачем еквівалент іноземної валюти чи ні (постанови Верховного Суду України: від 01.03.2017 у справі № 6-284цс17, від 21.12.2016 у справі № 6-1672цс16, від 18.05.2016 у справі № 6-474цс16 та від 27.01.2016 у справі № 6-771цс15; постанови Верховного Суду: від 25.11.2019 у справі № 130/1058/16 (провадження № 61-23789св18), від 23.10.2019 у справі № 369/661/15-ц (провадження № 61-31485св18), від 23.09.2019 у справі № 638/4106/16-ц (провадження № 61-26034св18), від 20.02.2019 у справі № 638/10417/15-ц (провадження № 61-21851св18), від 11.10.2018 у справі № 905/192/18).

В розділі 3 договору між сторонами було погоджено, що порядок розрахунків за поставлений товар визначається в Додатках до даного договору.

В тому випадку, коли курс іноземної валюти до гривні, що склався на міжбанківського валютному ринку (МВР) України на день проведення розрахунків (перерахування коштів) є вище за курс іноземної валюти на день укладення Додатку, Сторони для визначення суми належної до оплати використовують таку формулу

С = (А1 / А2) * В

Де С сума належна до оплати;

В ціна Товару на момент підписання Додатку;

А1 (курс МВР дол. США чи Євро до гривні) на день перерахування коштів;

А2 (курс МВР дол. США чи Євро до гривні) на день підписання відповідного Додатку.

При проведенні розрахунків, сума в гривнях, яку Покупець зобов`язаний сплатити Постачальнику як належну оплату повної вартості Товару, визначається шляхом множення грошового еквівалента вартості неоплаченого Товару в доларах США/Євро на курс гривні щодо Долара США/Євро на міжбанківському валютному ринку (МВР) на день проведення оплати, з врахуванням умов частини 1 цього пункту.

Всі платежі за цим Договором здійснюються Покупцем з врахуванням п. 3.2. Договору. На підтвердження виконання Покупецем зобов`язань з оплати Товару з врахуванням п. 3.2. даного Договору, Сторони, продовж трьох днів від дня остаточного розрахунку за відповідним Додатком або Договором в цілому, підписують "Протокол погодження оплати. Ініціатива підписання "Протоколу погодження оплати покладається на Покупця.

Відтак, враховуючи зміст договірних відносин та правові позиції Верховного Суду інфляційні втрати у даному випадку стягненню не підлягають.

Як визначає ст. 72 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч.1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд зазначає, що статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч. 1 ст. 74 ГПК України.

З огляду на все викладене вище, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог.

Витрати зі сплати судового збору підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст. 129 ГПК України пропорційно задоволеним вимогам.

Крім того представником позивача, заявлено вимогу про стягнення з відповідача 12 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В якості доказів понесених витрат на правничу допомогу представника позивача долучено: договір №1/02/21 про надання юридичних послуг та правничої допомоги від 02.02.2021 р. укладеного між Адвокатським об`єднанням в особі голови Комара Василя Анатолійовича та ТОВ "Агріголд"; актом № 1 здавання - приймання правової допомоги від 22.02.2021 р. відповідно до якого Виконавцем надано правову допомогу в розмірі 12 000,00 грн; детальний опис робіт (надання послуг), виконаних адвокатом АО "СОВ ГУП" Захарченком Олександром Валерійовичем, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги з позовом ТОВ "Агріголд" до ТОВ "Україна+" про стягнення за договором поставки, відповідно до якого Виконавцем були здійснені наступні послуги: консультація клієнта, аналіз законодавства та оцінка перспектив звернення до суду із позовом - 2 год - вартість послуг становить 2 000,00 грн; підготовка та подача позовної заяви - 4 год. - вартість послуг - 4000,00 грн; участь у судових засіданнях - 6 000,00 грн.

За змістом статті 123 ГПК до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною 8 статті 129 ГПК розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У положеннях ГПК України закріплено вимогу до кожної із сторін процесу подавати до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи (стаття 124 ГПК). Попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат є обов`язковою складовою як позовної заяви (апеляційної та касаційної скарг), так і відзиву, оскільки з огляду на положення частин 5-7 статті 129 ГПК попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат враховується судом під час вирішення питання про розподіл судових витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому слід зауважити, що поданий стороною попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми таких витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Надточій проти України" та пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини "Гурепка проти України № 2" наголошено, що принцип рівності сторін - один зі складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, за змістом якого кожна сторона повинна мати розумну можливість обстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її у суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Аналіз положень статей 126-129 ГПК України вказує на те, що процесуальне законодавство надає можливість іншій стороні подати клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, у разі незгоди із розрахунком витрат, наведеним у відповідній заяві.

Частиною 6 ст. 126 ГПК України встановлено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст. 126 ГПК України). При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Таку правову позицію щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, викладено в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Окрім того, у зазначеній постанові висловлено позицію, що розподілу підлягають витрати на професійну правничу допомогу незалежно від того чи їх фактично сплачено чи має бути сплачено, що слідує зі змісту п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на викладене, беручи до уваги факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, а також те, що сума зазначених витрат підтверджується матеріалами справи та враховуючи, що відповідачем не доведено не співмірність заявлених витрат, суд дійшов висновку про необхідність покладення зазначених витрат на відповідача, при цьому внаслідок часткового задоволення позову до задоволення підлягають витрати пропорційно задоволеній сумі, а саме до стягнення підлягають витрати на правничу допомогу в розмірі 11 915,56 грн.

Керуючись статтями 2, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ТОВ "Україна+" (вул. Соборна,25, с. Зозів, Липовецький р-н., Вінницька обл., Вінницька обл., 22525, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агріголд" (пров. Жовтневий,1, смт. Оратів, Оратівський р-н, Вінницька обл., 22600, ідентифікаційний код 39654672) 248 047,38 грн боргу; 6 523,99 грн пені; 10 856,60 грн 20 % річних; 49 609,48 грн штрафу; 4 725,56 грн витрат зі сплати судового збору та 11 915,56 грн витрат по оплаті правової допомоги.

3. В решті позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Згідно з приписами ч.1 ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

6. Згідно з положеннями ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

7. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 17 травня 2021 р.

Суддя Яремчук Ю.О.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (пров. Жовтневий,1, смт. Оратів, Оратівський р-н, Вінницька обл., 22600

3 - відповідачу (вул. Соборна,25, с. Зозів, Липовецький р-н., Вінницька обл., Вінницька обл., 22525)