ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2021 року м. Дніпро Справа № 904/4428/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Вечірко І.О. (доповідач), судді Верхогляд Т.А., Парусніков Ю.Б.,

секретар судового засідання Манчік О.О.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Сігало Ольги Миколаївни на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2020р. (повний текст складено 23.12.2020р.) та апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2020р. (повний текст складено 23.12.2020р.) та на додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.01.2021р. (повний текст складено 14.01.2021р.) у справі № 904/4428/20 (суддя - Петренко І.В., м. Дніпро)

за позовом Фізичної особи - підприємця Сігало Ольги Миколаївни

до Фізичної особи ОСОБА_1

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Фізична особа ОСОБА_2 (з урахуванням ухвали від 23.09.2020р.)

про 1. стягнення 183 698,80 грн., з яких 165 299,00 грн. заборгованість зі сплати орендних платежів; 13 851,64 грн. пеня, 2 657,66 грн. 3 % річних; 1 890,50 грн. інфляційні втрати (договір № 01/07 від 22.07.2019р. оренди нежитлового приміщення) та 2. зобов`язання повернути з оренди приміщення

та за зустрічним

позовом Фізичної особи ОСОБА_1

до Фізичної особи - підприємця Сігало Ольги Миколаївни

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - Фізична особа ОСОБА_3 (з урахуванням ухвали від 16.10.2020р.)

про визнання зобов`язання по договору № 01/07 від 22.07.2019р. оренди нежитлового приміщення припиненим з часу ліквідації суб`єкта господарювання та про зобов`язання прийняти з оренди майно шляхом підписання акту прийняття-передачі

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2020р. первісні позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Фізичної особи ОСОБА_1 на користь Фізичної особи-підприємця Сігало Ольги Миколаївни 165 299,00 грн. заборгованості зі сплати орендних платежів; 13 784,69 грн. пені; 2 636,29 грн. 3 % річних; 1 385,73 грн. інфляційних втрат; 644,66 грн. судового збору. В частині стягнення з Фізичної особи ОСОБА_1 на користь Фізичної особи-підприємця Сігало Ольги Миколаївни 66,95 грн. пені; 21,37 грн. 3 % річних; 504,77 грн. інфляційних втрат відмовлено. Зобов`язано Фізичну особу ОСОБА_1 повернути з оренди приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 по акту прийому-передачі Фізичній особі-підприємцю Сігало Ользі Миколаївні. Зустрічні позовні вимоги Фізичної особи ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця Сігало Ольги Миколаївни про визнання зобов`язання по договору №01/07 від 22.07.2019 оренди нежитлового приміщення припиненим та про зобов`язання прийняти з оренди майно шляхом підписання акту прийняття-передачі задоволено частково. В частині визнання припиненими зобов`язань по Договору оренди нежитлового приміщення № 01/07 від 22.07.2019р. між Фізичною особою ОСОБА_1 та Фізичною особою-підприємцем Сігало Ольгою Миколаївною з 11.12.2019р., тобто з часу ліквідації суб`єкта господарювання відмовлено. Зобов`язано Фізичну особу-підприємця Сігало Ольгу Миколаївну прийняти від Фізичної особи ОСОБА_1 нежитлове приміщення, розташоване на першому поверсі будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 80,5 кв. м. та підписати Акт прийняття-передачі № 2 до Договору № 01/07 від 22.07.2019р. про прийняття-передачу орендованого приміщення.

Рішення суду мотивовано тим, що матеріали справи не містять належно оформленого Акту прийому-передачі № 2. Так, відповідачем долучено до матеріалів справи Акт прийому-передачі нежитлового приміщення від 31.10.2019р., який з боку орендаря підписано Смірновим М.В., повноваження якого підтверджено нотаріально посвідченою довіреністю від 30.10.2019р., зареєстрованою в реєстрі за № 1050. Беручи до уваги, що Акт прийому-передачі нежитлового приміщення від 31.10.2019р. складено та підписано не сторонами, а лише представником відповідача, господарський суд визнав його неналежним доказом передачі об`єкта оренди з оренди. Проаналізувавши листування відповідача за первісним позовом з позивачем за первісним позовом, умови укладеного договору та положення чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов висновку, що згода сторін на розірвання договору відсутня, право на односторонню відмову від договору судом не встановлено. З огляду на дати та зміст листів відповідача за первісним позовом до позивача за первісним позовом, відповідач за первісним позовом станом на 19.12.2019р. непрямо визнав договір діючим, а об`єкт оренди не повернутим. Враховуючи, що відповідач за первісним позовом звернувся до господарського суду із зустрічною позовною заявою з вимогою зобов`язати відповідача за зустрічним позовом прийняти від позивача за зустрічним позовом нежитлове приміщення та підписати Акт прийняття-передачі № 2 до договору № 01/07 від 22.07.2019р. про прийняття-передачу орендованого приміщення, логічним є висновок, що об`єкт оренди не повернуто з оренди, а отже він знаходиться в користуванні відповідача за первісним позовом. Аналізуючи первісні позовні вимоги та положення п. 9.1 договору, господарський суд дійшов висновку, що датою закінчення договору є 21.07.2020р. При цьому, господарський суд звернув увагу, що з 11.12.2019р. (дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців відомостей про припинення підприємницької діяльності ФОП Одінокова В.О.) укладений між сторонами договір продовжив діяти до 21.07.2020р. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовна вимога позивача за зустрічним позовом про визнання припиненими зобов`язань по договору оренди нежитлового приміщення № 01/07 від 22.07.2019р. між позивачем за зустрічною позовною заявою та відповідачем за зустрічною позовною заявою з 11.12.2019р., тобто з часу ліквідації суб`єкта господарювання задоволенню не підлягає. Первісні позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача за період з жовтня 2019р. по 21.06.2020р. орендних платежів на загальну суму 165 299,00 грн. суд визнав доведеними та такими, що підлягають задоволенню. При цьому, суд виходив з того, що строк внесення орендних платежів за період з жовтня 2019р. по 21.06.2020р. є таким, що настав, а відповідач за первісним позовом не надав доказів внесення таких платежів; факт невикористання об`єкту оренди відповідач за первісним позовом не підтвердив та доказів повернення об`єкту оренди позивачу за первісним позовом відповідач за первісним позовом не надав; розрахунок орендних платежів за період з жовтня 2019р. по 21.06.2020р. є правильним. Перевіривши розрахунок пені, здійснений позивачем за первісним позовом, місцевий господарський суд виявив у ньому помилки, які вплинули на результат. Так, під час розрахунку пені позивачем за первісним позовом не було взято до уваги положення ч. 5 ст. 254 ЦК України, в зв`язку з чим стягненню з відповідача за первісним позовом підлягає пеня у розмірі 13 784,69 грн. Господарський суд, перевіривши розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, дійшов висновку, що такі розрахунки позивача за первісним позовом містять помилки, в зв`язку з чим, первісні позовні вимоги в частині стягнення з відповідача за первісним позовом 3 % річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню частково. Суд першої інстанції дійшов висновку, що і первісні позовні вимоги і зустрічні позовні вимоги в частині повернення об`єкту з оренди та в частині прийняття об`єкту з оренди підлягають задоволенню.

04.01.2021р. Господарським судом Дніпропетровської області ухвалено додаткове рішення, яке мотивовано тим, що загальна сума підтверджених витрат на професійну правничу допомогу складає 3 650,00 грн., витрати позивача на професійну правничу допомогу за участь адвоката у судових засіданнях підтверджено у розмірі 2 250,00 грн. З урахуванням положень ст. 129 ГПК України суд першої інстанції дійшов висновку про покладення витрат на професійну правничу допомогу на відповідача за первісним позовом пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 5 382,72 грн., з урахуванням того, що 99,68 % позовних вимог позивача за первісним позовом задоволено. Крім цього, з урахуванням того, що вимоги за заявою про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат на правову допомогу задоволені у розмірі 40 % суд дійшов висновку про покладення на відповідача за первісним позовом витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 200,00 грн. Таким чином, суд зазначив, що загальний розмір витрат позивача за первісним позовом на професійну правничу допомогу, який покладено на відповідача за первісним позовом складає 5 582,72 грн.

2. Підстави з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи учасників справи.

Фізична особа-підприємець Сігало Ольга Миколаївна подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2020р. в частині зобов`язання ФОП Сігало О.М. прийняти від Фізичної особи ОСОБА_1 нежитлове приміщення та підписати Акт прийняття-передачі № 2 до Договору № 01/07 від 22.07.2019р. про прийняття-передачу орендованого приміщення, відмовити у задоволенні вказаних позовних вимог, в іншій частині рішення залишити без змін, усі судові витрати покласти на ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ФОП Сігало О.М. подано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, пов`язаних з розглядом її апеляційної скарги, зокрема, витрати на сплату судового збору в розмірі 3 153,00 грн. та витрати за надання адвокатської правової допомоги в сумі 7 000,00 грн.

Також, Фізична особа ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2020р. частково, первісні позовні вимоги ФОП Сігало О.М. залишити без задоволення; зустрічні позовні вимоги Фізичної особи ОСОБА_1 задовольнити повністю; в частині позовних вимог про зобов`язання Фізичну особу-підприємця Сігало Ольгу Миколаївну прийняти від Фізичної особи ОСОБА_1 нежитлове приміщення, розташоване на першому поверсі будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 80,5 кв. м. та підписати Акт прийняття-передачі № 2 до Договору № 01/07 від 22.07.2019р. про прийняття-передачу орендованого приміщення рішення залишити без змін; скасувати додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.01.2021р., залишити без задоволення заяву ФОП Сігало О.М. про ухвалення додаткового рішення у справі; сплачений судовий збір у розмірі 6 306,00 грн. за подання апеляційної скарги покласти на позивача за первісним позовом.

2.1. Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.

Апеляційна скарга Сігало Ольги Миколаївни мотивована тим, що:

- судом першої інстанції не була надана правова оцінка щодо правильності обрання орендарем ОСОБА_1 способу захисту своїх прав. Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018р. у справі № 905/2260/17 була сформована правова позиція, відповідно до якої позовна вимога про зобов`язання прийняти нежитлове приміщення за актом прийому-передачі не є належним способом захисту прав та інтересів. Аналогічні правові висновки також зроблені Верховним Судом у постанові від 24.09.2020р. у справі № 904/5649/18 у подібних правовідносинах. На думку Сігало О.М. , у даній справі орендарем (позивачем за зустрічним позовом) був обраний неналежний спосіб захисту, що є самостійною та достатньою підставою для відмови у даній частині зустрічного позову;

- місцевим господарським судом в оскаржуваному рішенні визначено дату закінчення договору - 21.07.2020р. В зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що і первісні позовні вимоги, і зустрічні позовні вимоги в частині повернення об`єкту оренди та в частині прийняття об`єкту з оренди підлягають задоволенню. Разом з тим, Сігало О.М. не згодна з таким висновком суду. Той факт, що з 11.12.2019р. ОСОБА_1 припинив підприємницьку діяльність взагалі не означає, що Договір оренди автоматично також припинив свою дію та втратив свою юридичну силу. Верховний Суд в постанові від 12.03.2019р. у справі № 909/367/18 зазначив, що виходячи з системного аналізу змісту положень ст. 781 ЦК України і ч. 2 ст. 291 ГК України відсутні правові підстави ототожнювати такі підстави припинення договору оренди як ліквідація юридичної особи-орендаря та припинення фізичною особою - підприємцем (орендарем) своєї підприємницької діяльності, оскільки чинне цивільне законодавство не передбачає можливості припинення договору оренди в разі ліквідації фізичної особи - підприємця, а натомість уточнює, що договір оренди припиняється у разі смерті фізичної особи - орендаря. Таким чином, зобов`язання за Договором оренди № 01/07 від 22.07.2019р. після внесення до державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності за власним бажанням ФОП Одінокова В.О. не припинились, а залишились за ним як за фізичною особою;

- матеріали даної справи не містять жодного доказу в підтвердження факту звернення орендаря ОСОБА_1 до орендодавця щодо прийняття приміщення з оренди після 21.07.2020р. - закінчення терміну дії Договору оренди. Також матеріали справи не містять доказів ухилення орендодавця від прийняття власного приміщення з оренди після закінчення строку дії Договору оренди, тобто після 21.07.2020р.;

- суд першої інстанції, задовольнивши зустрічні позовні вимоги в частині зобов`язання орендодавця прийняти об`єкт з оренди, не звернув увагу та не надав у оскаржуваному рішенні належної оцінки узгодженим сторонами істотним умовам Договору оренди щодо обов`язку саме орендаря щодо негайного повернення приміщення з оренди після закінчення строку дії Договору, а також не застосував норми ч. 1 ст. 785 ЦК України, чим грубо порушив норми матеріального права;

- місцевий господарський суд не надав належної оцінки тим обставинам, що повернення майна відповідачем (орендарем) з оренди може здійснюватися тільки за наслідками припинення відповідного договору оренди, а не під час його дії. Одноособове, самостійне та безпідставне під час дії Договору оренди складання гр. ОСОБА_5 (третьою особою) наданого до суду Акту прийому-передачі нежитлового приміщення від 31.10.2019р., а також будь-яке сумнівне листування з боку ОСОБА_5 з даного приводу на адресу орендодавця є передчасним та таким, що грубо суперечить умовам діючого Договору оренди та чинного законодавства України;

- суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку, що листи відповідача стосовно передчасного повернення майна з оренди свідчать, що відповідач вчиняв дії щодо повернення об`єкту оренди з оренди, проте саме позивач залишав пропозиції відповідача без задоволення, чим грубо порушив норми матеріального та процесуального права;

- судом не було враховано, що відповідач намагався здійснити повернення орендованого приміщення всупереч умов Договору під час його дії та положень закону, а тому рішення суду, що зобов`язує власника приміщення прийняти приміщення з орендного користування при фактичній відсутності належного виконання зобов`язання взятого на себе ОСОБА_1 грубо порушує права та законні інтереси позивача за первісним позовом та є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що:

- рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права;

- судом першої інстанції не було взято до уваги, що у даному випадку п. 10.1 Договору оренди нежитлового приміщенні № 01/0 від 22.07.2019р. передбачено, що реорганізація орендаря, орендодавця або зміна власника об`єкта оренди не є підставою для зміни умов або припинення дії даного договору. Юридичні наслідки стосовно дії або припинення Договору оренди у разі ліквідації суб`єкта господарювання, даним Договором не передбачено. Разом з тим, п. 10.05 Договору передбачено, що взаємини сторін, які не врегульовані даним Договором, регламентуються чинним законодавством. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 291 ГК України Договір оренди нежитлового приміщення № 01/07 від 22.07.2019р. вважається припиненим з моменту ліквідації суб`єкта господарювання-орендаря, оскільки фізична особа ОСОБА_1 не мав можливості у встановленому законом порядку здійснювати підприємницьку діяльність, через зняття з реєстрації як фізичної особи - підприємця, а відповідно останній не мав можливості користуватися орендованим приміщенням за цільовим призначенням, тобто задля надання послуг населенню та підприємствам відповідно до обраних видів економічної діяльності. Особа не може бути примушена користуватися майном, в даному випадку орендованим нежитловим приміщенням, лише з огляду на наявність договору оренди. Таким чином, як сторона Договору оренди нежитлового приміщення, ОСОБА_1 з 11.12.2019р. позбавлений статусу, в якому він набув право оренди, а відповідно правовідносини щодо подальшої оренди нежитлового приміщення є припиненими саме з моменту ліквідації суб`єкта господарювання;

- ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог за первісним позовом в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості зі сплати орендних платежів, пені, 3 % річних, інфляційних втрат та судового збору, судом не було взято до уваги те, що саме позивачем за первісним позовом - ФОП Сігало О.М. належним чином не виконувались умови Договору, а саме п. 8.4, яким передбачено дострокове розірвання Договору за взаємною згодою сторін та п. 8.5 Договору, яким передбачено, що усі суперечки і розбіжності, які можуть виникнути в ході реалізації положень даного Договору вирішуються шляхом переговорів протягом 10-ти календарних днів. ОСОБА_1 було подано суду беззаперечні докази того, що ним було вжито всі можливі дії, направлені на виконання умов Договору, у тому числі щодо передачі орендованого приміщення з оренди, але ФОП Сігало О.М. навмисно створено умови, за яких остання ухилялася від виконання умов Договору, передбачених п. 8.4 та п. 8.5, стосовно прийняття об`єкта оренди, з метою у подальшому отримати для себе майнову вигоду за рахунок орендаря;

- суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 станом на 09.09.2020р. під час розгляду справи № 182/62/20 (провадження № 2/0182/617/2020) прямо визнав Договір діючим, а об`єкт оренди неповернутим, оскільки станом на 23.12.2019р. ФОП Сігало О.М. не отримала поштове відправлення, яким було направлено Акт приймання-передачі орендованого приміщення № 2 та усі ключі від орендованого приміщення. Зважаючи на те, що ФОП Сігало О.М. ухилилася від отримання ключів орендованого приміщення, ОСОБА_1 вимушений був звернутися до Нікопольського районного суду Дніпропетровської області з позовною вимогою про зобов`язання ФОП Сігало О.М. прийняти орендоване ним приміщення (позовна заява до суду направлена 29.12.2019р.). Факт припинення дії Договору оренди нежитлового приміщення є безспірним, оскільки чинним законодавством України чітко визначено, що у разі ліквідації суб`єкта господарювання - орендаря договір оренди припиняється;

- додаткове рішення судом першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права;

- ФОП Сігало О.М. у своєму позові та протягом усього часу розгляду справи судом не зверталась з позовними вимогами щодо відшкодування витрат на правову допомогу та не надавала учасникам справи відповідних доказів для ознайомлення стосовно цієї позовної вимоги (відповідні розрахунки, квитанції тощо), а з цією вимогою звернулась до місцевого господарського суду лише 22.12.2020р., тобто після ухвалення судом рішення 17.12.2020р. Таким чином, учасники справи були позбавлені можливості подати з цього приводу свої заперечення.

2.2. Узагальнені доводи учасників провадження у справі, викладені у відзивах на апеляційні скарги.

ФОП Сігало О.М. у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Посилається на те, що передчасне повернення приміщення з оренди під час дії Договору оренди та процедура надсилання ключів від об`єкта оренди за допомогою служби кур`єрської доставки не передбачена ні умовами Договору оренди, ні нормами чинного законодавства. Надумані посилання представника Одінокова В.О. на ухилення ФОП Сігало О.М. від прийняття власного приміщення з оренди, ухилення останньої від виконання умов Договору, передбачених п. 8.4 та п.8.5 Договору з метою у подальшому отримати для себе майнову вигоду за рахунок орендаря - є безпідставними, не ґрунтуються на положеннях Договору оренди та не підтверджені жодними доказами. Ліквідація юридичної особи і припинення підприємницької діяльності фізичної особи ні за своєю правовою суттю, ані за юридичними наслідками не є тотожними подіями. Зобов`язання за Договором оренди № 01/07 від 22.07.2019р. після внесення до державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності за власним бажанням ФОП Одінокова В.О. - не припинились, а залишились за ним як за фізичною особою. Позовна вимога позивача за зустрічним позовом про визнання припиненими зобов`язання за Договором оренди з 11.12.2019р., тобто з часу ліквідації суб`єкта господарювання - є безпідставною та такою, що суперечить нормам закону та положенням п. п. 6.2, 6.3 умов Договору оренди. На думку ФОП Сігало О.М., у даній справі позивачем за зустрічним позовом був обраний неналежний спосіб захисту, що є самостійною та достатньою підставою для відмови у зустрічному позові. Усі намагання орендаря - ОСОБА_1 достроково (до закінчення дії Договору оренди) відмовитися від обов`язку виконання умов Договору оренди за рахунок звернення до господарського суду про зобов`язання прийняти майно з оренди - були незаконними. Орендоване нежитлове приміщення фактично не вибуло до даного часу із користування відповідача по первісному позову ОСОБА_1 по закінченню дії Договору оренди. Таким чином, відповідач за первісним позовом є фактичним користувачем нежитлового приміщення, яке є предметом Договору оренди.

Інші учасники провадження у справі наданими їм процесуальними правами не скористались та не направили суду відзив на апеляційні скарги, що відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду судового рішення.

3. Апеляційне провадження.

3.1. Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.01.2021р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємця Сігало Ольги Миколаївни на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2020р., розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні на 22.03.2021р.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 08.02.2021р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2020р. та на додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.01.2021р., розгляд апеляційної скарги призначено на 22.03.2021р.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.03.2021р. розгляд апеляційних скарг відкладено на 11.05.2021р.

11.05.2021р. засобами електронного зв`язку на адресу апеляційного господарського суду від представника ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи без його участі та без участі ОСОБА_1 . Зазначено, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 підтримують в повному обсязі.

Судове засідання 11.05.2021р. за участю представника ФОП Сігало О.М. проведено в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

11.05.2021р. в судовому засіданні представник ФОП Сігало О.М. надав пояснення по апеляційним скаргам.

Інші учасники провадження у справі наданими їм процесуальними правами не скористались та не забезпечили явку в судове засідання своїх повноважних представників, хоча про день, час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Суд апеляційної інстанції з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги, враховуючи те, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності інших учасників провадження у справі.

В судовому засіданні 11.05.2021р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

3.2. Фактичні обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції.

22.07.2019р. між позивачем за первісним позовом (орендодавець) та відповідачем за первісним позовом (орендар) укладено договір оренди нежитлового приміщення № 01/07 для надання послуг населенню та підприємствам відповідно до видів економічної діяльності відповідача.

Відповідно до вказаного договору орендодавець зобов`язується надати, а орендар прийняти в оренду (платне користування) 80,5 кв.м. нежитлового приміщення, розташованого на першому поверсі будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить орендодавцеві на праві спільної сумісної власності (далі - об`єкт оренди), що підтверджується Свідоцтвом на право власності САВ № 768934, виданим виконкомом Нікопольської міської ради 12.03.2008р. (п. 1.1 договору). Об`єкт оренди передається в оренду з метою надання послуг населенню та підприємствам відповідно до видів економічної діяльності орендаря (п. 1.2 договору).

За користування об`єктом оренди орендар сплачує орендодавцеві орендну плату у такому розмірі: серпень-вересень 2019р. у розмірі 17 000,00 грн./за місяць оренди; починаючи з жовтня 2019р. у розмірі 19 000,00 грн./за місяць оренди (п. 6.1 договору, з урахуванням змін внесених додатковою угодою № 1 від 23.07.2019р.).

Термін дії даного договору визначений сторонами з 22.07.2019р. по 21.07.2020р. (п. 9.1 договору).

22.07.2019р. за Актом № 1 прийому-передачі від 22.07.2019 позивач за первісним позовом передав, а відповідач за первісним позовом прийняв в оренду (оплатне користування) нежитлове приміщення, розташоване на першому поверсі будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

11.12.2019р. відповідач за первісним позовом припинив свою господарську діяльність на підставі власного рішення, про що внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Як стверджує позивач за первісним позовом, відповідач за первісним позовом вніс орендну плату за період з 10.08.2019р. по 31.08.2019р. у розмірі 12 065,00 грн. та з 01.09.2019р. по 30.09.2019р. у розмірі 17 000,00 грн. Крім цього, відповідачем за первісним позовом внесено орендну плату за останній місяць оренди, а саме за період з 22.06.2020р. по 21.07.2020р. у розмірі 19 000,00грн. Водночас, починаючи з жовтня 2019р. року відповідач безпідставно припинив сплату орендних та інших платежів.

З метою досудового врегулювання спору позивач за первісним позовом направив на адресу відповідача за первісним позовом лист від 24.10.2019р. № 1 щодо порушень умов договору та вимоги про сплату орендних платежів.

20.07.2020р. позивач за первісним позовом направив на адресу відповідача за первісним позовом лист з вимогою повернути спірне майно, у зв`язку із закінчення строку дії договору.

З огляду на несплату відповідачем за первісним позовом орендної плати та неповернення майна, позивач за первісним позовом звернувся до місцевого Господарського суду з даною позовною заявою.

Таким чином, ФОП Сігало О.М. у позовній заяві просила суд: стягнути з ОСОБА_1 183 698,80 грн., з яких 165 299,00 грн. - заборгованість зі сплати орендних платежів; 13 851,64 грн. - пеня; 2 657,66 грн. - 3 % річних, 1 890,50 грн. - інфляційні втрати; зобов`язати ОСОБА_1 повернути з оренди приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 по акту прийому-передачі. Судові витрати покласти на відповідача.

Разом з тим, Фізична особа ОСОБА_1 звернувся до місцевого господарського суду із зустрічною позовною заявою до ФОП Сігало О.М., в якій просив суд: визнати припиненими зобов`язання по договору оренди нежитлового приміщення № 01/07 від 22.07.2019р., укладеного між сторонами, з 11.12.2019р., тобто з часу ліквідації суб`єкта господарювання; зобов`язати відповідача за зустрічним позовом прийняти від позивача за зустрічним позовом нежитлове приміщення розташоване на першому поверсі будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 80,5 кв. м. та підписати додаткову угоду № 2 до Договору № 01/07 від 22.07.2019 про прийняття-передачу орендованого приміщення. Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідача за зустрічним позовом.

У зустрічній позовній заяві відповідач за первісним позовом визнав факт укладення договору та підписання Акту прийому-передачі нежитлового приміщення № 1 від 22.07.2019р. та звернув увагу суду на наступні обставини.

01.10.2019р. позивач за зустрічним позовом направив на адресу відповідача за зустрічним позовом лист з пропозицією розглянути питання щодо дострокового розірвання договору. Лист позивача за зустрічним позовом отримано відповідачем за зустрічним позовом 16.10.2019р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про поштове відправлення № 530. Проте, лист позивача за зустрічним позовом залишено без відповіді та задоволення.

31.10.2019р. третя особа за зустрічним позовом - Смірнов М.В. склав Акт прийому-передачі № 2 орендованого нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , про що повідомив по телефону відповідача за зустрічним позовом та запропонував останньому прибути за адресою орендованого нежитлового приміщення, однак відповідач за зустрічним позовом, за твердженням позивача за зустрічним позовом, відмовилася. Позивач за зустрічним позовом стверджує, що скориставшись послугами "Нової пошти" у м. Нікополі відправив на адресу відповідача за зустрічним позовом ключі від орендованого приміщення та два примірника Акта прийому-передачі № 2 від 31.10.2019р., крім цього копію довіреності на ім`я ОСОБА_3 , що підтверджується експрес-накладною "Нової пошти" № 5970. Станом на 23.12.2019р. відповідач за зустрічним позовом не отримала поштове відправлення позивача за зустрічним позовом через відмову від отримання.

Припинення статусу позивача за зустрічним позовом ототожнено останнім із його ліквідацією, у зв`язку із чим 20.12.2019р. надіслано лист від 19.12.019р. відповідачу за зустрічним позовом, що підтверджується квитанцією про поштове відправлення, у якому повідомлено, що позивача за зустрічним позовом, за визначенням останнього, ліквідовано та запропоновану відповідачу за зустрічним позовом прибути за місцезнаходженням орендованого приміщення для його прийняття з оренди та складання акту прийому-передачі № 2.

На думку позивача за зустрічним позовом, факт припинення дії договору є безпірним, оскільки фізичну особу-підприємця ліквідовано.

Для вирішення питання передачі орендованого майна відповідачу за зустрічним позовом позивач за зустрічним позовом звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовною заявою про зобов`язання відповідача за зустрічним позовом вчинити певні дії, а саме прийняти з оренди нежитлове приміщення, розташоване на першому поверсі будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Ухвалою від 11.01.2020р. Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області постановив ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі № 182/62/20.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 09.09.2020р. у справі № 182/62/20 ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.01.2020р. залишено без змін.

28.09.2020р. від позивача за зустрічним позовом до Господарського суду Дніпропетровської області надійшла заява про уточнення позовних вимог, викладених у зустрічній позовній заяві, в якій він просив суд резолютивну частину зустрічної позовної заяви вважати викладеною в наступній редакції: "1. Прийняти зустрічну позовну заяву до розгляду. 2. Визнати припиненими зобов`язання по Договору оренди нежитлового приміщення № 01/07 від 22.07.2019р. між позивачем за зустрічною позовною заявою та відповідачем за зустрічною позовною заявою з 11.12.2019р., тобто з часу ліквідації суб`єкта господарювання. 3. Зобов`язати відповідача за зустрічним позовом прийняти від позивача за зустрічним позовом нежитлове приміщення розташоване на першому поверсі будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 80,5 кв.м. та підписати Акт прийняття-передачі № 2 до Договору № 01/07 від 22.07.2019р. про прийняття-передачу орендованого приміщення. 4. Судові витрати покласти на відповідача за зустрічним позовом."

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 07.10.2020р. заяву позивача за зустрічним позовом про уточнення позовних вимог, викладених у зустрічній позовній заяві, прийнято до розгляду. Прийнято зустрічну позовну заяву до розгляду. Об`єднано вимоги за зустрічним позовом в одне провадження з первісним позовом.

Розглянувши дану справу, місцевий господарський суд 17.12.2020р. ухвалив оскаржуване рішення.

28.12.2020р. до Господарського суду Дніпропетровської області від ФОП Сігало О.М. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат на правову допомогу, в якій позивач за первісним позовом просив суд стягнути з відповідача за первісним позовом судові витрати на сплату послуг адвоката за надану професійну правничу допомогу у розмірі 13 150,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 30.12.2020р. прийнято до розгляду заяву ФОП Сігало О.М. та призначено її розгляд на 04.01.2021р.

04.01.2021р. Господарським судом Дніпропетровської області ухвалено оскаржуване додаткове рішення.

3.3. Оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши доводи, наведені в апеляційних скаргах, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про наступне.

Як вбачається із змісту апеляційної скарги ФОП Сігало О.М., остання оскаржує рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2020р. в частині зобов`язання ФОП Сігало О.М. прийняти від Фізичної особи ОСОБА_1 нежитлове приміщення та підписати Акт прийняття-передачі № 2 до Договору № 01/07 від 22.07.2019р. про прийняття-передачу орендованого приміщення. В іншій частині рішення місцевого господарського суду ФОП Сігало О.М. не оскаржується.

Із змісту апеляційної скарги ОСОБА_1 вбачається, що він оскаржує рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2020р. в частині задоволення первісних позовних вимог та часткової відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог, а також додаткове рішення Господарського суду Господарського суду Дніпропетровської області від 04.01.2021р.

Таким чином, предметом розгляду апеляційних скарг є рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2020р. та додаткове рішення Господарського суду Господарського суду Дніпропетровської області від 04.01.2021р. у справі № 904/4428/20.

Щодо первісних позовних вимог колегія суддів апеляційного господарського суду враховує наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 ГК України).

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (ч. 3 ст. 180 ГК України).

Матеріали даної справи свідчать, що 22.07.2019р. між Фізичною особою-підприємцем Сігало Ольгою Миколаївною та Фізичною особою ОСОБА_1 укладено договір оренди нежитлового приміщення № 01/07 (далі - договір).

Вказаним договором сторонами було погоджено істотні умови договору.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договір у встановленому порядку не оспорений, не визнаний недійсним.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ст. 759 ЦК України).

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі договору оренди, є господарськими зобов`язаннями і згідно з приписами ст. 193 ГК України, ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір найму, в силу ст. 763 ЦК України укладається на строк, встановлений договором.

Термін дії договору, відповідно до п. 9.1, визначений сторонами з 22.07.2019р. по 21.07.2020р.

Відповідно до п. 2.1 договору орендодавець передає орендодавцеві, а орендар приймає об`єкт оренди не пізніше 22.07.2019р.

В силу ст. 695 ЦК України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

Абзацом 1 п. 2.3 договору сторони погодили, що передача об`єкта в оренду здійснюється за місцем знаходження приміщення шляхом складання сторонами та підписання Акту прийому-передачі № 1, що свідчить про фактичний стан приміщення та устаткування в приміщенні й передачі його в оренду.

22.07.2019р. сторонами складено Акт № 1 прийому-передачі в оренду нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , у якому вказано його фактичний стан.

Таким чином, датою початку користування об`єктом оренди є 22.07.2019р.

Повернення наймачем предмета договору найму відповідно до ст. 795 ЦК України оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Абзацом 2 п. 2.3 договору сторони встановили, що прийняття об`єкта оренди після закінчення строку оренди або дострокового розірвання договору оренди здійснюється за місцем знаходження приміщення, шляхом складання сторонами та підписання Акту прийому-передачі № 2, що свідчить про фактичний стан приміщення та устаткування в приміщенні і його поверненні орендодавцеві.

Згідно із п. 2.4 договору у момент підписання Акту прийому-передачі передавальна сторона передає приймаючій стороні всі ключі від об`єкта оренди.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком суду першої інстанції, що матеріали даної справи не містять належно оформленого Акту прийому-передачі № 2.

Матеріали справи містять Акт прийому-передачі нежитлового приміщення від 31.10.2019р., який з боку орендаря підписано Смірновим Максимом Вікторовичем, повноваження якого підтверджено нотаріально посвідченою довіреністю від 30.10.2019р. зареєстрованою у реєстрі за № 1050. Разом з тим, вказаний Акт прийому-передачі складено та підписано не сторонами, а лише представником відповідача за первісним позовом. В зв`язку з чим, суд першої інстанції правомірно визнав такий Акт прийому-передачі неналежним доказом передачі об`єкта оренди з оренди.

Відповідач за первісним позовом долучив до матеріалів справи лист від 01.10.2019р. № 01/10 у якому просить позивача за первісним позовом розірвати договір оренди нежитлового приміщення № 01/07 від 22.07.2019р. з 01.11.2019р. В якості доказу направлення вказаного листа долучено рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. В якості відправника вказано особу на прізвище ОСОБА_6 . Згідно із заявою свідка (т. 1, а. с. 148), ОСОБА_7 з 06.08.2019р. працювала касиром у магазині, розташованому по проспекту Трубників, 27/29 у м. Нікополі.

Листом від 19.11.2019р. відповідач за первісним позовом звернувся до позивача за первісним позовом з вимогою направити на його адресу письмову відповідь на лист № 01/10 від 01.10.2019р. щодо розгляду пропозиції про дострокове розірвання договору оренди нежитлового приміщення № 01/07 від 22.07.2019р. Крім цього, листом від 19.12.2019р. № б/н відповідач за первісним позовом повідомив позивача за первісним позовом про його ліквідацію і запропонував прибути 23.12.2019р. о 12 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_1 для передачі орендованого майна та складання відповідного акту прийому-передачі № 2 орендованого приміщення. В якості доказів направлення вказаного листа долучено експрес-накладні № 4825 від 22.12.2019р. та № 4825 від 22.12.2019р.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1). Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (ч. 2). У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (ч. 3).

Пунктом 10.2 договору сторонами погоджено, що однобічна відмова від виконання або зміни договірних зобов`язань не допускається. Всі суперечності вирішуються за взаємною згодою сторін, у випадку не досягнення згоди суперечка передається зацікавленою стороною на розгляд суду.

Проаналізувавши листування відповідача з позивачем, умови укладеного договору та положення чинного законодавства, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку, що згода сторін на розірвання договору відсутня; право на односторонню відмову від договору останнім не встановлено.

Таким чином, у зв`язку із відсутністю взаємної згоди сторін, спір щодо розірвання договору, повернення майна з оренди підлягає вирішенню у суді.

Із змісту постанови Дніпровського апеляційного суду від 09.09.2020р. у справі № 182/62/20 вбачається, що 11.12.2019р. ФОП Одіноков В.О. припинив свою підприємницьку діяльність та звернувся до ФОП Сігало О.М. з вимогою про розірвання договору оренди нежитлового приміщення та передачі орендованого приміщення. В зв`язку з тим, що ФОП Сігало О.М. відмовився від розірвання договору оренди, позивач звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з вимогою про зобов`язання ФОП Сігало О.М. прийняти від позивача нежитлове приміщення, яке було предметом оренди відповідно до укладеного між сторонами договору № 01/07 від 22.07.2019р.

Ознайомившись із судовими рішеннями у справі № 182/62/20 суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач за первісним позовом визнав правомірність укладення договору оренди та факт прийняття приміщення в оренду. Крім цього, відповідач за первісним позовом станом на 09.09.2020р. опосередковано визнав договір діючим, а об`єкт оренди не повернутим.

Також, відповідач звернувся і до місцевого господарського суду з зустрічною позовною заявою у справі № 904/4428/20 із вимогою зобов`язати відповідача за зустрічним позовом прийняти від позивача за зустрічним позовом нежитлове приміщення, розташоване на першому поверсі будинку за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, проспект Трубників, 27/29, загальною площею 80,5 кв. м. та підписати Акт прийняття-передачі орендованого приміщення № 2 до договору № 01/07 від 22.07.2019р.

Таким чином, об`єкт оренди не було повернуто з оренди, а отже він знаходився в користуванні відповідача. При цьому датою закінчення дії договору є 21.07.2020р.

Відповідно до ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення (ч. 1). Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму (ч. 2). Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном (ч. 3). Наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася (ч. 4). Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ч. 5). Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає (ч. 6).

Згідно з п. 6.1 договору, з урахуванням змін, внесених додатковою угодою № 1 від 23.07.2019р., за користування об`єктом оренди орендар сплачує орендодавцеві орендну плату у такому розмірі: серпень-вересень 2019р. у розмірі 17 000,00 грн./за місяць оренди; починаючи з жовтня 2019р. у розмірі 19 000,00грн./за місяць оренди.

Відповідно до п. 6.2 договору зобов`язання по сплаті орендної плати починається за даним договором з 10.08.2019р., а закінчується моментом підписання Акту прийому-передачі № 2.

Орендар щомісяця до 02-го числа поточного місяця сплачує орендодавцеві суму орендної плати за поточний місяць в наявній формі шляхом видачі коштів з каси орендаря або шляхом їхнього перерахування на розрахунковий рахунок зазначений орендодавцем, або іншими способами, не забороненими законодавством України (п. 6.3 договору).

Позивач за первісним позовом визнав, а відповідач за первісним позовом не спростував факт сплати орендної плати за період з 10.08.2019р. по 30.09.2019р. та за останній місяць оренди з 22.06.2020р. по 21.07.2020р. у розмірі 19 000,00грн.

З жовтня 2019р. сплата орендної плати припинилася.

Позивач за первісним позовом нарахував відповідачу за первісним позовом орендну плату за період з жовтня 2019р. по 21.06.2020р. на загальну суму 165 299,00 грн.

Строк внесення орендних платежів за період з жовтня 2019р. по 21.06.2020р. є таким, що настав. Доказів внесення орендних платежів за період з жовтня 2019р. по 21.06.2020р. відповідач не надав. Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком суду першої інстанції, що відповідач за первісним позовом факт невикористання об`єкту оренди не підтвердив та доказів повернення об`єкту оренди позивачу за первісним позовом не надав суду.

Перевіривши розрахунок орендних платежів за період з жовтня 2019р. по 21.06.2020р., місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку, що первісні позовні вимоги про стягнення з відповідача за вказаний період орендних платежів на загальну суму 165 299,00грн. є доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно із ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено, що розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 8.2 договору сторонами погоджено, що стягнення заборгованостей по платежах здійснюється орендодавцем у встановленому законом порядку зі стягненням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який стягується пеня, за кожен день прострочення з вини орендаря, включаючи день оплати.

Позивач за первісним позовом нарахував відповідачу за первісним позовом пеню за період прострочення з 02.10.2019р. по 10.08.2020р. на загальну суму 13 851,64 грн.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком суду першої інстанції, що під час розрахунку пені позивачем за первісним позовом не було взято до уваги положення ч. 5 ст. 254 ЦК України, за якою у разі, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день. В зв`язку з чим, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку, що до стягнення з відповідача за первісним позовом підлягає пеня у розмірі 13 784,69 грн.

Відповідно до ч. ч. 1, 7 ст. 193 ГК України, ст. ст. 525, 526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом.

За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач за первісним позовом нарахував відповідачу за первісним позовом 3 % річних за загальний період прострочення з 02.10.2019р. по 10.08.2020р. на загальну суму 2 657,66 грн. Відповідач за первісним позовом контррозрахунок 3 % річних суду не надав.

Перевіривши розрахунок 3 % річних місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку, що він містить помилки. В зв`язку з чим, первісні позовні вимоги щодо стягнення 3 % річних підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 2 657,66 грн.

Позивач за первісним позовом також нарахував відповідачу за первісним позовом інфляційні втрати за загальний період прострочення з 02.10.2019р. по 10.08.2020р. на загальну суму 1 890,50 грн. Відповідач за первісним позовом контррозрахунок інфляційних втрат не надав.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку, що позивачем за первісним позовом не було враховано, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). В зв`язку з чим, суд першої інстанції правомірно зазначив, що до стягнення з відповідача за первісним позовом підлягають інфляційні втрати у розмірі 1 385,73 грн.

За наведених обставин, первісні позовні вимоги щодо стягнення з відповідача за первісним позовом суми заборгованості зі сплати орендних платежів, пені, 3 % річних, інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню.

Щодо вимог первісного позову про зобов`язання відповідача за первісним позовом повернути об`єкт оренди з оренди слід враховувати наступне.

Матеріали справи свідчать, що позивач звернувся до відповідача з листом-вимогою від 20.07.2020 № 1 "Стосовно порушень виконання зобов`язання за Договором № 01/07 від 22.07.2019р. (з додатками) та повернення нежитлового приміщення з оренди", що підтверджується копіями квитанції та накладної. Враховуючи, що датою закінчення дії договору оренди нежитлового приміщення є 21.07.2020р., місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку, що первісні позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача за первісним позовом повернути об`єкт оренди підлягають задоволенню.

Щодо зустрічних позовних вимог колегія апеляційного господарського суду враховує наступне.

Як на підставу для обґрунтування припинення договору оренди позивач за зустрічним позовом посилається на положення ст. 291 ГК України, згідно з ч. 2 якої договір оренди припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу (приватизації) об`єкта оренди; ліквідації суб`єкта господарювання-орендаря; загибелі (знищенні) об`єкта оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 781 ЦК України договір найму припиняється у разі смерті фізичної особи - наймача, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідач за первісним позовом звертає увагу на те, що 11.12.2019р. до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців внесено відомості про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця Одінокова Валерія Олексійовича.

Велика Палата Верховного Суду у п. 4.22 постанови від 13.02.2019р. у справі № 910/8729/18 (провадження № 12-294гс18) дійшла висновку, що за змістом статей 51, 52, 598-609 Цивільного кодексу України, статей 202-208 Господарського кодексу України, частини восьмої статті 4 Закону України від 15.05.2003р. № 755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" у випадку припинення підприємницької діяльності ФОП (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

З урахуванням викладеного, з 11.12.2019р. (дата внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців відомостей про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця Одінокова В.О.) укладений між сторонами договір продовжив діяти до 21.07.2020р.

Апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позовна вимога позивача за зустрічним позовом про визнання припиненими зобов`язань по Договору оренди нежитлового приміщення № 01/07 від 22.07.2019р. з 11.12.2019р., тобто з часу ліквідації суб`єкта господарювання задоволенню не підлягає.

При цьому, доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , не отримали підтвердження, не спростовують обставин, на які послався місцевий господарський суд у своєму рішенні в оскаржуваній ОСОБА_1 частині.

Разом з тим, колегія суддів апеляційного господарського суду не може погодитись із висновком суду першої інстанції про правомірність зустрічної позовної вимоги про зобов`язання відповідача за зустрічним позовом прийняти об`єкт оренди та підписати акт приймання-передачі з огляду на наступне.

В обґрунтування такого висновку, суд першої інстанції вказав, що надаючи оцінку змісту листа відповідача від 01.10.2019р. № 01/10, листа від 19.11.2019р., листа від 19.12.2019р, суд дійшов висновку, що відповідач вчиняв дії щодо повернення об`єкту оренди з оренди, проте саме позивач залишав пропозиції відповідача без задоволення.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 27.11.2018р. у справі № 9055/2260/17 зазначила наступне.

"Відповідно до ст. 16 ЦК України захист цивільних прав та інтересів здійснюється у встановленому порядку судом шляхом: визнання цих прав; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусового виконання обов`язку в натурі; зміни правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та іншими способами відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередньо мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

У разі припинення договору оренди наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі (ч. 1 ст. 785 ЦК України). Таким чином, повернення майна наймодавцеві є обов`язком наймача. Певному обов`язку завжди кореспондує відповідне право іншої сторони, а не її обов`язок.

По суті, предмет позову у вигляді спонукання відповідача до прийняття майна з орендного користування та підписання акта приймання-передачі є (а) зверненням за захистом не права, а обов`язку, (б) примушенням особи до вчинення дії, яка є її правом, а не обов`язком.

Крім того, обраний позивачем спосіб захисту цивільного права не передбачено законом, оскільки він не підпадає під примусове виконання обов`язку в натурі, передбачене п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Тому Велика Палата Верховного Суду вважає, що при ухваленні судових рішень у цій справі суди першої та апеляційної інстанцій допустили неправильне застосування норм матеріального права щодо встановлення ефективним способом відновлення порушеного права позивача зобов`язання відповідача прийняти нежитлове приміщення за актом прийому-передачі протягом 10 календарних днів з моменту набрання рішенням законної сили.

Отже, Велика Палата Верховного Суду вважає, що судові рішення попередніх інстанцій про задоволення позовних вимог щодо зобов`язання прийняти нежитлове приміщення за актом прийому-передачі протягом 10 календарних днів з моменту набрання рішенням законної сили є помилковими з огляду на те, що така вимога позивача не є правильно обраним способом захисту своїх інтересів".

З урахуванням наведеного, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 в частині зобов`язання відповідача за зустрічним позовом прийняти з оренди нежитлове приміщення за актом прийняття-передачі не підлягають задоволенню, оскільки позивачем за зустрічним позовом обрано неналежний спосіб захисту.

Таким чином, апеляційний господарський суд погоджується із доводами апеляційної скарги ФОП Сігало О.М.

Щодо апеляційного оскарження ОСОБА_1 додаткового рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.01.2021р. у справі № 904/4428/20 колегія суддів враховує наступне.

Як вбачається із матеріалів даної справи, 28.12.2020р. до Господарського суду Дніпропетровської області від ФОП Сігало О.М. надійшла заява від 22.12.2020р. про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат на правову допомогу, в якій остання просила суд стягнути з Фізичної особи ОСОБА_1 на користь ФОП Сігало О.М. витрати на оплату професійної правничої допомоги у даній справі в розмірі 13 150,00 грн.

Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні встановлюються приписами Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту (п. 2 ч. 1 ст. 1 ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

До видів адвокатської діяльності в силу приписів ст. 19 ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" відноситься: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні; представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань; захист прав, свобод і законних інтересів викривача у зв`язку з повідомленням ним інформації про корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 4 ч. 1 ст. 1 ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Як вбачається з матеріалів справи, між адвокатом Сігало Валерієм Леонідовичем (далі - адвокат) та ФОП Сігало Ольгою Миколаївною (надалі - замовник) укладено договір № 5 від 07.08.2020р. про надання адвокатської правової допомоги (надалі - договір), відповідно до якого адвокат надає за плату правову допомогу замовнику та виступає повноважним представником замовника у Господарському суді Дніпропетровської області, з усіма правами, що надаються позивачу за позовом про стягнення орендної плати, пені, 3 % річних та інфляційних втрат, за приписами ст. 625 ЦК України та зобов`язання щодо повернення приміщення з оренди, за умовами невиконання відповідачем господарського зобов`язання під час здійснення ним підприємницької діяльності, згідно завдань (доручень), наданих замовником визначених умовами цього договору (п. 1.1. договору).

Відповідно до ст. 30 ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару погоджується лише клієнтом разом із адвокатом, а суд не вправі втручатися в дані правовідносини.

Відповідно до п. 4.1. договору для обчислення гонорару застосовується фіксована та погодинна оплата.

За правову допомогу, передбачену у п. 1.1 договору, замовник сплачує адвокату грошову винагороду. Ціна правової допомоги не є фіксованою, розмір винагороди становить від 250,00грн./за годину до 600,00грн./за годину роботи адвоката та залежить від складності юридичних питань та затраченого адвокатом робочого часу, тривалості судового розгляду. Вартість участі адвоката у призначених судових засіданнях у даній господарській справі в іншому місті (м. Дніпро) складає - 750,00грн./за одне судове засідання та залежить від загальної кількості призначених по справі судових засідань. Транспортні витрати пов`язані з поїздками адвоката на автомобілі у зв`язку із судовим розглядом даної справи сплачуються у розмірі 900,00грн./за одну поїздку за маршрутом м. Нікополь - м. Дніпро - м. Нікополь (всього відстань - 250 км) та залежить від загальної кількості поїздок до господарського суду (п. 4.1 договору). За правову допомогу замовник сплачує адвокату грошову винагороду, відповідно до розміру погодженого замовником у звіті адвоката про надані послуги та підписаного сторонами в день підписання сторонами Акту приймання-передачі наданих послуг (п. 4.1.1 договору). На підтвердження факту надання адвокатом замовнику юридичних послуг відповідно до умов договору сторонами складається акт приймання-передачі наданих послуг (п. 4.2 договору).

Договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами та діє один рік, а в частині виконання зобов`язань сторонами до моменту їх повного виконання (п. 3.1 договору).

Згідно наявного в матеріалах справи ордеру серії ДП № /027, адвокатом позивача, який надає послуги у відповідності до умов договору № 5 від 07.08.2020р. про надання адвокатської правової допомоги, є Сігало Валерій Леонідович (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 2839 від 21.08.2014р.).

Частиною 5 ст. 129 ГПК України передбачено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Позивачем погоджено, а адвокатом складено Звіт № 1 від 21.12.2020р. стосовно детального опису виконаних робіт (наданих замовнику послуг) адвокатом у господарському суді першої інстанції та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги у господарській справі № 904/4428/20.

В якості підтвердження факту надання адвокатських послуг позивачем та адвокатом підписано Акт № 1 від 21.12.2020р. прийому-передачі адвокатських послуг (робіт) у справі № 904/4428/20.

Адвокат виставив позивачу рахунок-фактуру № 1 від 21.12.2020р. на суму 13 150,00 грн., який позивач оплатив, що підтверджується квитанцією № 53426702 від 22.12.2020р. на суму 13 150,00 грн.

Згідно з Звітом № 1 від 21.12.2020р. адвокатом надано ФОП Сігало О.М. наступну правничу допомогу у господарській справі № 904/4428/20 в суді першої інстанції: 1) складання тексту позовної заяви № 1 від 10.08.2020р. про стягнення орендної плати, пені, 3 % річних та інфляційних втрат за приписами ст. 625 ЦК України та зобов`язання щодо повернення приміщення з оренди - 7 арк., затрачено - 4 год., вартість 500 грн./год., всього - 2 400,00 грн.; 2) складання розрахунку № 1 заборгованості по сплаті орендних платежів, пені, 3 % річних, інфляційних втрат (вих. № 2 від 10.08.2020р.) - 2 арк., затрачено - 1 год, вартість 500 грн./год., всього - 500 грн.; 3) складання клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог № 3 від 17.09.2020р. - 2 арк., затрачено - 1 год, вартість 250 грн./год., всього - 250 грн.; 4) складання письмових пояснень № 1 від 16.11.2020р. про перенесення слухання справи - 7 арк., затрачено - 4 год., вартість 600 грн./год., всього 2 400,00 грн.; 5) складання заяви (з додатками) № 1 від 07.12.2020р. на виконання ухвали суду - 2 арк., затрачено - 1 год., вартість 500 грн./год., всього - 500 грн.; 6) складання заяви (з додатками) " 1 від 21.12.2020р. про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат на правову допомогу - 4 арк., затрачено - 1 год., вартість - 500 грн./год., всього 500,00 грн.; 7) консультації та роз`яснення замовнику щодо його правових позицій у господарській справі № 904/4428/20 - безкоштовно; 8) участь адвоката у призначених судових засіданнях у даній господарській справі у іншому місті (м. Дніпро), вартість участі - 750,00 грн./за 1 судове засідання, всього 3 000,00 грн. (750,00 грн. * 4 судових засідання (28.09.2020р., 15.10.2020р., 18.11.2020р., 17.12.2020р.)); 9) транспортні витрати на прибуття до суду для участі у призначених судових засіданнях у даній господарській справі, зокрема поїздки на власному автомобілі 250 км за маршрутом м. Нікополь - м. Дніпро - м. Нікополь, вартість транспортних витрат - 900,00 грн./за 1 поїздку, всього 3 600,00 грн. (900,00 грн. * 4 поїздки на судові засідання). Всього адвокатом надано послуг на суму 13 150,00 грн. без ПДВ.

Колегія суддів наголошує на тому, що у розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, ч. ч. 5-6 ст. 126 ГПК України встановлено обов`язок доведення неспівмірності витрат, що покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.

Аналогічні правові висновки про застосування норм процесуального права щодо співмірності судових витрат викладені в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 03.10.2019р. у справі № 922/445/19, які враховуються апеляційним господарським судом в силу ч. 4 ст. 236 ГПК України.

Матеріали справи не містять заперечень відповідача за первісним позовом в суді першої інстанції щодо заяви про ухвалення додаткового рішення. Такі заперечення відповідачем заявлено лише в апеляційній скарзі.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції, зокрема, зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

Частиною 4 ст. 129 ГПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Здійснивши аналіз Звіту №1 від 21.12.2020р. апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що підтвердженими є наступні витрати:

1. Складання тексту позовної заяви № 1 від 10.08.2020р. про стягнення орендної плати, пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат за приписами ст. 625 ЦК України та зобов`язання щодо повернення приміщення з оренди вартістю 2 400,00грн. (т. 1, а. с. 1-7);

2. Складання розрахунку № 1 заборгованості по сплаті орендних платежів, пені, 3 % річних, інфляційних від 10.08.2020р. вартістю 500,00 грн. (т. 1, а. с. 13-14);

3. Складання клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог № 3 від 17.09.2020р. вартістю 250,00 грн. (т. 1, а. с. 54-55);

6. Складання заяви з додатками про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат на правову допомогу № 1 від 21.12.2020р. вартістю 500,00 грн. (т. 2, а. с. 34-45);

7. Консультації та роз`яснення замовнику щодо його правових позицій у господарській справі № 904/4428/20 безкоштовно.

Загальна вартість підтверджених витрат на професійну правничу допомогу складає 3 650,00 грн.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про визнання підтвердженими витратами на професійну правничу допомогу за участь адвокату у судових засіданнях, які відбулися 28.09.2020р., 15.10.2020р., 17.12.2020р., про що свідчать протоколи судових засідань складені у відповідні дати; не підтвердженими визнаються витрати позивача за первісним позовом на професійну правничу допомогу в частині участі адвоката в судовому засіданні, яке відбулося 18.11.2020р., оскільки протоколом судового засідання складеним у відповідну дату підтверджено відсутність явки учасників процесу до зали судового засідання. Таким чином, витрати позивача за первісним позовом на професійну правничу допомогу за участь адвоката у судових засіданнях підтверджено у розмірі 2 250,00 грн.

Щодо п. 4. Звіту стосовно складання письмових пояснень № 1 від 16.11.2020р. про перенесення слухання справи вартістю 2 400,00грн та п. 5. Звіту стосовно складання заяви з додатками № 1 від 07.12.2020р. на виконання ухвали суду вартістю 500,00 грн. місцевий господарський суд обґрунтовано взявши до уваги, що письмові пояснення від 16.11.2020р. № 1 долучено до матеріалів справи та залишено без розгляду з підстав вказаних у рішенні Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2020р. у даній справі, визнав справедливим не покладати на відповідача за первісним позовом витрати позивача на професійну правничу допомогу за послуги, вказані у п. п. 4, 5 Звіту.

Щодо витрат позивача за первісним позовом, зазначених у п. 9. Звіту слід враховувати наступне.

Так, у п. 9 Звіту адвокат зазначив послугу - транспортні витрати на прибуття до суду для участі у призначених судових засіданнях у справі № 904/4428/20 * 4 (28.09.2020р., 15.10.2020р., 18.11.2020р., 17.12.2020р.), а саме поїздки на власному авто 250 км. за маршрутом м. Нікополь - м. Дніпро - м. Нікополь, вартість одної поїздки - 900,00грн. - сумарна вартість 3 600,00 грн.

Місцевий господарський суд правомірно звернув увагу, що поїздки на власному авто не можуть бути віднесені саме до правничої допомоги з огляду на наступне.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності є: 1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; 2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; 3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; 4) надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні; 5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; 6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; 7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана ВРУ; 8) надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань.

Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

З огляду на викладене, поїздки адвоката на власному авто не можуть бути віднесені до жодного з видів правничої допомоги, які передбачені ст. ст. 1, 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", а тому, витрати на здійснення вказаних видів робіт не можуть бути відшкодовані у якості витрат на професійну правничу допомогу.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 04.11.2019р. у справі № 9901/264/19 (адміністративне провадження № П/9901/264/19).

З урахуванням положень ст. 129 ГПК України, суд першої інстанції правомірно витрати на професійну правничу допомогу поклав на відповідача за первісним позовом пропорційно розміру задоволених первісних позовних вимог, а саме у розмірі 5 582,72 грн.

За наведених обставин, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що доводами, наведеними в апеляційній скарзі не спростовується висновок суду першої інстанції, викладений в додатковому рішенні та не ставиться під сумнів доцільність, необхідність, обґрунтованість відповідних витрат. Витрати, понесені позивачем , на професійну правничу допомогу є співмірними із сумою, що підлягає стягненню, з урахуванням складності даної справи та витраченому адвокатом часу.

Таким чином, додаткове рішення суду першої інстанції про стягнення з Фізичної особи ОСОБА_1 на користь ФОП Сігало О.М. витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5 582,72 грн. є обґрунтованим та не підлягає скасуванню.

3.4. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Звертаючись із апеляційною скаргою, ОСОБА_1 не спростував наведених висновків суду першої інстанції в оскаржуваній останнім частині рішення та додатковому рішенні.

Разом з тим, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: не з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги ФОП Сігало О.М. та скасування рішення суду першої інстанції в частині часткового задоволення позовних вимог Фізичної особи ОСОБА_1 та зобов`язання Фізичної особи-підприємця Сігало Ольги Миколаївни прийняти від Фізичної особи ОСОБА_1 нежитлове приміщення розташоване на першому поверсі будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 80,5 кв. м. та підписати Акт прийняття-передачі № 2 до Договору № 01/07 від 22.07.2019р. про прийняття-передачу орендованого приміщення. В зв`язку з чим, необхідно прийняти в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог. В решті рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2020р. та додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.01.2021р. у справі № 904/4428/20 мають бути залишені без змін.

3.5. Розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційних скарг покладаються на ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 275-282 ГПК України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2020р. та на додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.01.2021р. у справі № 904/4428/20 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Сігало Ольги Миколаївни на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2020р. у справі № 904/4428/20 - задовольнити.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2020р. у справі № 904/4428/20 в частині часткового задоволення позовних вимог Фізичної особи ОСОБА_1 та зобов`язання Фізичної особи-підприємця Сігало Ольги Миколаївни прийняти від Фізичної особи ОСОБА_1 нежитлове приміщення розташоване на першому поверсі будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 80,5 кв. м. та підписати Акт прийняття-передачі № 2 до Договору № 01/07 від 22.07.2019р. про прийняття-передачу орендованого приміщення - скасувати.

Прийняти у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог.

В решті рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2020р. у справі № 904/4428/20 - залишити без змін.

Додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.01.2021р. у справі № 904/4428/20 - залишити без змін.

Стягнути з Фізичної особи ОСОБА_1 на користь Фізичної особи - підприємця Сігало Ольги Миколаївни 3 153,00 грн. витрат на сплату судового збору за подання апеляційної скарги.

Видачу відповідного наказу, з урахуванням необхідних реквізитів, доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 17.05.2021р.

Головуючий суддя І.О. Вечірко

Суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Ю.Б. Парусніков