ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2021м. ДніпроСправа № 904/1177/21

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Колісника І.І.

розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу

за позовом Приватного підприємства "Енерго-Акумулятор", м. Одеса

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авега-М", м. Дніпро

про стягнення 138 000,00 грн

СУТЬ СПОРУ:

Приватне підприємство "Енерго-Акумулятор" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Авега-М" 138000,00 грн попередньої оплати за поставку товару, а саме трансформатора силового сухого потужністю 100кВА, напруга 100,4 кВ Dyn-11, комплектується блоком контролю температури Т-154, датчиками температури РТ-100, антивібраційними опорами" (далі товар).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у серпні 2020 року між сторонами була досягнута усна домовленість щодо постачання товару, після чого позивач здійснив повну оплату його вартості за платіжними дорученнями № 572 від 07.09.2020 на суму 69 000,00 грн та №145 від 12.10.2020 на суму 69 000,00 грн. За цією усною домовленістю відповідач зобов`язався поставити позивачу товар у строк протягом шістдесяти днів з моменту повної оплати вартості товару, тобто до 11.12.2020 включно, однак спірного товару позивач не отримав. Надіслана на адресу відповідача письмова вимога № 02-27 від 19.01.2021 про поставку товару чи повернення сплачених коштів протягом семи днів після отримання цієї вимоги залишена відповідачем без реагування.

Правовою підставою позову позивач зазначає статтю 1212 Цивільного кодексу України.

Судові витрати у вигляді судового збору у сумі 2270,00 грн позивач просить покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 19.02.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 19.03.2021 відповідачу продовжено за його клопотанням процесуальний строк для подання відзиву на позовну заяву та запропоновано подати відзив протягом 15-ти днів з дня вручення цієї ухвали відповідно до вимог статей 165, 178 ГПК України без обмеження граничним строком - 22.03.2021, раніше встановленим ухвалою суду про відкриття провадження у справі.

У відзиві на позов, який надійшов до суду 02.04.2021, відповідач визнає усну домовленість з позивачем щодо поставки йому товару на загальну суму 138 000,00 грн у строк до 11.12.2020 включно та не заперечує факту попередньої його оплати й того, що поставка товару позивачу здійснена не була.

Разом з тим відповідач не погоджується з позовними вимогами та просить відмовити у їх задоволенні, оскільки, на його думку, позивач не довів належними й допустимими доказами факту погодження сторонами усіх істотних умов усного правочину, а також порушення відповідачем зобов`язання за усним договором. Отримання від позивача письмової вимоги № 02-27 від 19.01.2021 не визнає.

У відповіді на відзив на позовну заяву, яка надійшла до суду 13.04.2021, позивач наполягає на задоволенні позовних вимог з наведених у позові підстав та зазначає, що навіть якщо припустити, що відповідач довідався про його письмову вимогу про повернення попередньої оплати з позову під час ознайомлення зі справою в суді, то визначений у ній семиденний строк для поставки товару чи повернення сплачених коштів давно сплив.

Станом на час ухвалення цього рішення заперечення на відповідь на відзив відповідач суду не надав.

За результатом дослідження матеріалів справи, оцінки доказів у їх сукупності господарський суд

ВСТАНОВИВ:

За результатом усної домовленості щодо купівлі-продажу трансформатора силового сухого потужністю 100кВА, напруга 100,4 кВ Dyn-11, комплектується блоком контролю температури Т-154, датчиками температури РТ-100, антивібраційними опорами", Приватне підприємство "Енерго-Акумулятор" (далі - позивач) на умовах 100% передоплати перерахувало Товариству з обмеженою відповідальністю "Авега-М" (далі відповідач) повну його вартість 138000,00 грн, з яких: 69000,00 грн за платіжним дорученням № 572 від 07.09.2020; 69000,00 грн за платіжним дорученням № 145 від 12.10.2020 (а.с. 5-6, 48).

У зазначених платіжних дорученнях указано призначення платежу «оплата за трансформатор згідно договору № 45/20 від 27.08.2020», проект якого разом із специфікацією № 1 від 27.08.2020, що знаходяться у справі, сторони не погодили та не підписали (а.с. 7 9).

У визначений сторонами за усною домовленістю строк протягом шістдесяти днів з моменту повної оплати вартості товару, відповідач поставку товару не здійснив.

20.01.2021 позивач засобом поштового зв`язку надіслав на адресу відповідача листа № 02-27 від 19.01.2021 з вимогою протягом 7 календарних днів з моменту пред`явлення цієї вимоги здійснити поставку товару, а у разі неможливості - повернути протягом цього ж строку сплачені за товар грошові кошти у загальній сумі 138 000,00 грн (а.с. 10-11).

На підтвердження надсилання зазначеної вимоги в матеріалах справи наявні фіскальний чек, поштова накладна № 225 та опис вкладення у рекомендований лист з оголошеною цінністю від 20.01.2020 (а.с. 14 - 15).

За інформацією з офіційного веб-сайту «Укрпошта» поштове відправлення № 225 вручено адресату особисто 01.03.2021.

Разом з тим позивач зазначає про те, що надіслана ним на адресу відповідача письмова вимога № 02-27 від 19.01.2021 повернулася з відміткою підприємства зв`язку «за закінченням терміну зберігання». На підтвердження викладеному позивач надав копію конверта з відповідною поштовою довідкою Ф.20 (а.с. 49).

Нездійснення відповідачем поставки товару та неповернення авансового платежу у загальній сумі 138000,00 грн і є причиною спору.

Предметом доказування є обставини, пов`язані з виконанням/невиконання поставки товару та наявністю підстав для повернення відповідачем попередньої оплати.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, з договорів, правочинів, інших юридичних фактів.

Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За частиною першою статті 202 цього Кодексу правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частинами першою - третьою статті 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, які погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (частина перша статті 181 Господарського кодексу України).

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203 ЦК України).

Відповідно до статті 206 Цивільного кодексу України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Пунктом 1 частини першої статті 208 Цивільного кодексу України встановлено, що правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

Водночас, згідно з частиною першою статті 218 Цивільного кодексу України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами.

Враховуючи правову природу взаємовідносин сторін, останні регулюються нормами, характерними для договору поставки.

Згідно з частиною першою статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами частини другої статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (частина перша статті 655 Цивільного кодексу України).

За змістом частин першої та другої статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідачем не заперечується усна домовленість з позивачем щодо предмета, ціни та строку поставки спірного товару не пізніше 11.12.2020. Доказів поставки товару у зазначений строк відповідач суду не надав, отримання від позивача попередньої оплати (авансу) у загальній сумі 138 000,00 грн ним не заперечується.

Відповідно до частини першої статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

За обставин досягнення між сторонами домовленості щодо істотних умов договору поставки суд доходить висновку про виникнення між ними зобов`язань з договору поставки, який укладається в письмовій формі за ініціативою будь-якої сторони, однак недотримання цієї форми не має наслідком недійсність договору.

Отже, фактичні дії сторін свідчать про виникнення між ними договірних, а не деліктних (позадоговірних) зобов`язань. Зазначена юридична кваліфікація правовідносин не дозволяє застосування статті 1212 Цивільного кодексу України, які регулюють позадоговірні правовідносини.

Незгода суду з наведеним у позові правовим обґрунтуванням позовних вимог не позбавляє сторону правового захисту та не є підставою для відмови у позові. Згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") суд під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18) та від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19).

При цьому суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19).

Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним під час вирішення судом питання про те, яким законом потрібно керуватися для вирішення спору (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 761/6144/15-ц (провадження № 61-18064св18)).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 наголосила, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яку правову норму необхідно застосувати для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Згідно зі статтею 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

За частиною другою статті 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Згідно з частиною першою статті 193 Господарського Кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 526 Цивільного Кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

За частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Після отримання попередньої оплати у сумі 138 000,00 грн відповідач у визначений за домовленістю сторін строк товар не поставив, на письмову вимогу позивача № 02-27 від 19.01.2021 про повернення зазначених коштів не відреагував, у тому числі й під час розгляду справи у суді. Право вимагати повернення авансу у зв`язку з невиконанням зобов`язань з поставки товару передбачено частиною другою статті 693 Цивільного кодексу України.

Виходячи з системного аналізу вимог чинного законодавства аванс - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а яка перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за роботи/послуги, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.02.2018 у справі № 910/12382/17.

За вказаних обставин фактичне невиконання відповідачем зобов`язання з поставки товару свідчить про усвідомлення відповідачем неправомірного утримування спірних грошових коштів, що є недопустимим з огляду на такі засади цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність (ст. 3 ЦК України).

Відтак, вимоги позивача про стягнення з відповідача попередньої оплати у сумі 138000,00 грн є законними й обґрунтованими.

Заперечення відповідача щодо неотримання від позивача вимоги № 02-27 від 19.01.2021 суд не приймає, оскільки зазначена обставина не є вирішальною для правомірності позову та не позбавляє відповідача від законодавчого обов`язку повернути позивачу попередню оплату за непоставлений товар за наявності самої позовної вимоги про це.

Так, письмова вимога № 02-27 від 19.01.2021 надсилалася позивачем на офіційну адресу відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 указав, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у сумі 2 270,00 грн покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного підприємства "Енерго-Акумулятор" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авега-М" про стягнення 138000,00 грн задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Авега-М" (ідентифікаційний код 38301341, місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, вул. Святослава Хороброго, буд. 14) на користь Приватного підприємства "Енерго-Акумулятор" (ідентифікаційний код 33138153, місцезнаходження: 65045, м. Одеса, вул. Новосельського, буд. 108) грошові кошти у сумі 138000,00 грн, судовий збір у сумі 2270,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 ГПК України, з урахуванням підпункту 17.5 підпункту 17 пункту 1 розділу XI Перехідні положення цього Кодексу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 18.05.2021.

Суддя І.І. Колісник