ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" квітня 2021 р. Справа№ 910/5019/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Козир Т.П.

Агрикової О.В.

за участю секретаря судового засідання Огірко А.О.

за участю представника(-ів): згідно з протоколом судового засідання від 29.04.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства енергетики України

на рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2020 (повний текст підписано 17.11.2020)

у справі №910/5019/18 (суддя Пукшин Л.Г.)

за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз"

до Міністерства енергетики України

про внесення змін до договору,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Харківгаз" звернулось до господарського суду з позовом до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України (правонаступником якого є Міністерство енергетики та захисту довкілля України, а в подальшому Міністерство енергетики України) про визнання укладеною додаткової угоди № 1 до договору експлуатації газорозподільних систем або їх складових № №240517/16-Хк-ГРМ від 24.05.2017 між позивачем та відповідачем в редакції протоколу розбіжностей ПАТ "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз".

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на не підписання відповідачем додаткової угоди №1 до договору експлуатації газорозподільних систем або їх складових №240517/16-Хк-ГРМ від 24.05.2017 в редакції протоколу розбіжностей від 07.03.2018, та посилається на неможливість підписання такої додаткової угоди в редакції відповідача.

У відзиві на позов відповідач проти позову заперечував, просив у задоволенні позовної заяви відмовити, вказуючи про те, що у позовній заяві позивачем не зазначено нормативно-правове обґрунтування запропонованих змін по кожному пункту та не конкретизовано підстави викладення пунктів додаткової угоди № 1, а також вважає, що існує неузгодженість Додаткової угоди № 1 в редакції позивача з положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 № 95 та наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 09.03.2017 № 183. Також, відповідач вважає, що запропонований позивачем поділ майна суперечить постанові Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 № 95.

У відповіді на відзив, позивач зазначав, що вимагання від позивача підписання "Переліку майна" є безпідставним та може призвести до необґрунтованого завищення тарифу на розподіл природного газу ПАТ "Харківгаз", оскільки відсутнє підтвердження складу майна правовстановлюючими документами. Також, позивач вважає, що посилання відповідача на наказ Міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 183 від 09.03.2018 є порушення статті 19 Конституції України.

Заперечуючи проти доводів, викладених у відповіді на відзив, відповідач зазначав, що ПАТ "Харківгаз" не надало доказів на підтвердження факту зміни вартості майна у зв`язку з проведенням капітальних ремонтів, реконструкцій та модернізації об`єктів державного майна. Крім того, відповідач вказував, що наказ Міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 183 від 09.03.2018 виданий на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 №95, та даний наказ є чинним та не скасований, а тому є обов`язковим до виконання підприємствами, установами і організаціями, в тому числі і ПАТ "Харківгаз".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.08.2019 задоволено заяву Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз", змінено назву позивача з Публічного акціонерного товариства "Харківгаз" на Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.11.2020 у справі №910/5019/18 позовні вимоги задоволено повністю. Визнано укладеною додаткову угоду № 1 від 31.01.2018 до договору експлуатації газорозподільних систем або їх складових від 24.05.2017 № 240517/16-Хк-ГРМ в редакції протоколу розбіжностей Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз". Стягнуто з Міністерства енергетики України на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" 1762 грн судового збору.

Судове рішення мотивоване тим, що укладення додаткової угоди в редакції протоколу розбіжностей позивача має на меті більш повне врегулювання спірних правовідносин сторін з метою проведення належної інвентаризації газорозподільних систем, які обліковуються на балансі позивача, як Оператора газорозподільних систем; перевірки наявності правовстановлюючих документів на державне майно, що використовується для розподілу природного газу, та у разі потреби їх відновлення.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Міністерство енергетики України звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2020 у справі №910/5019/18 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм процесуального та матеріального права. В апеляційній скарзі скаржником викладено обставини, на яких ґрунтуються заперечення на позов, аналогічні тим, які викладено у відзиві на позов та запереченнях на відповідь на відзив. При цьому, відповідач стверджує, що протокол розбіжностей не відповідає меті договірних відносин та створює перешкоди для виконання постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 №95 "Про забезпечення ефективного використання газорозподільних систем або їх складових" шляхом штучного ухилення від оплати коштів за експлуатацію складових державних газорозподільних систем. За доводами скаржника, вимоги позивача суперечать Закону України "Про ринок природного газу", постанові Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 № 95 "Про забезпечення ефективного використання газорозподільних систем або їх складових", Положенню про Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, затвердженого постановою Кабінету України від 29.03.2017 №208. Крім того, відповідач вважає, що висновок експерта не можна віднести до достовірних доказів відповідно до статті 78 ГПК України.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.12.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Міністерства енергетики України на рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2020 у справі №910/5019/18; призначено до розгляду апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування рішення суду є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду постановлено у відповідності до вимог чинного законодавства.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив її задовольнити, скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 11.11.2020 у справі №910/5019/18 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача заперечував проти апеляційної скарги, просив суд залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та надані пояснення, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, виходячи з наступного.

12 листопада 2012 року між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України (далі - відповідач, Орган управління) та Публічним акціонерним товариством "Харківгаз" (далі- позивач, Підприємство) був укладений Договір №31/01 "Про надання на праві господарського відання державного майна, яке використовується для забезпечення розподілу природного газу, не підлягає приватизації, обліковується на балансі господарського товариства із газопостачання та газифікації і не може бути відокремлене від його основного виробництва".

Предметом договору є надання ПАТ "Харківгаз" на праві господарського відання державного майна, яке використовується для забезпечення розподілу природного газу, не підлягає приватизації, обліковується на балансі ПАТ "Харківгаз" і не може бути відокремлене від їх основного виробництва (далі - державне майно) (п. 1.1 договору).

Перелік державного майна, яке перебуває на балансі ПАТ "Харківгаз" та надається йому на праві господарського відання, зазначається в Додатку 1, який є невід`ємною частиною договору (п. 1.2 договору).

Наявність державного майна на балансі ПАТ "Харківгаз" на праві господарського відання не означає набуття ПАТ "Харківгаз" права власності на це майно. Власником державного майна, право господарського відання щодо якого має ПАТ "Харківгаз" за цим Договором, є держава в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України (п. 2.1 договору).

Відповідно до п 2.2 договору протягом строку дії договору ПАТ "Харківгаз" забороняється відсуджувати державне майно, здавати його в оренду, в оперативний або фінансовий лізинг, концесію, позичати, передавати речові права (користування та/або володіння) щодо нього у заставу, передавати його в управління та вчиняти будь-які інші дії, що пов`язані із зміною його цільового призначення. Будь-які дії щодо державного майна можуть здійснюватися у порядку та у спосіб, що передбачені умовами цього договору та нормами чинного законодавства. На державне майно не може бути звернено стягнення на вимогу кредиторів, а також воно не може бути використане на інші, не передбачені цим договором ціни.

Згідно з Додатком № 1 договору від 12.11.2012 № 31/01 "Перелік державного майна, яке перебуває на балансі ПАТ "Харківгаз" та надається йому на праві господарського відання", Підприємству на праві господарського відання надано державне майно (газопроводи, споруди на газопроводах, транспортні засоби спеціального призначення, обладнання, інше) із зазначенням інвентарних номерів в загальній кількості 6 975 одиниць первісною вартістю 133 731 042,59 грн., залишковою вартістю 53 438 633,77 гривень.

Додатковою угодою №1 від 24.05.2017 до Договору від 12.11.2012 №31/01 "Про надання на праві господарського відання державного майна, яке використовується для забезпечення розподілу природного газу, не підлягає приватизації, обліковується на балансі господарського товариства із газопостачання та газифікації і не може бути відокремлене від його основного виробництва" щодо його приведення до вимог примірного договору експлуатації газорозподільних систем та їх складових, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 №95 передбачається, що сторони домовились викласти назву, преамбулу та всі розділи Договору від 12.11.2012 №31/01 в редакції «Договір експлуатації газорозподільних систем або їх складових №240517/16-Хк-ГРМ від 24.05.17».

Публічним акціонерним товариством "Харківгаз" дану додаткову угоду було підписано разом з протоколом розбіжностей від 31.05.2017.

Договір експлуатації газорозподільних систем або їх складових №240517/16-Хк-ГРМ від 24.05.2017 укладено відповідно до примірного договору експлуатації газорозподільних систем та їх складових, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 № 95 (далі - примірний договір).

Відповідно до Примірного договору експлуатації газорозподільних систем або їх складових, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 95 від 21.02.2017:

- предметом цього договору є надання оператору в експлуатацію газорозподільних систем або їх складових (далі - майно) за переліком за формою згідно з додатком 1, до яких підключені (приєднані) інші газові мережі (п. 1).

- право власності на майно, надане за цим договором, належить державі (п. 5).

Таким чином, відповідно до умов примірного договору предметом договору експлуатації газорозподільних систем або їх складових можуть бути лише газорозподільні системи або їх складові, право власності на які належить державі.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 № 95 "Про забезпечення ефективного використання газорозподільних систем або їх складових" (далі - постанова № 95) визначено Міністерство енергетики та вугільної промисловості органом управління газорозподільними системами, власником яких є держава, або їх складовими (далі - газорозподільні системи).

Пунктом 5 постанови № 95 зобов`язано Міністерство енергетики та вугільної промисловості разом з Фондом державного майна забезпечити проведення до 1 грудня 2017 року інвентаризації газорозподільних систем, які обліковуються на балансі операторів газорозподільних систем та перевірки наявності правовстановлюючих документів на державне майно, що використовується для розподілу природного газу.

Відповідно до Протоколу від 06.02.2018, складеного за результатом проведеної наради Міненерговугілля з Операторами газорозподільних систем щодо забезпечення виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 № 95 "Про забезпечення ефективного використання газорозподільних систем або їх складових", було вирішено: Операторам ГРМ протягом 2-х тижнів з дня отримання від Міненерговугілля додаткових угод до Договорів експлуатації з переліком державного майна газорозподільних систем згідно результатів останньої інвентаризації (станом на 31.12.2016) підписати доопрацьовані додаткові угоди та направити їх до Міненерговугілля.

Листом №31/31-1369 від 16.02.2018 Міненерговугілля направило ПАТ "Харківгаз" для підписання додаткову угоду №1 від 31.01.2018 до Договору експлуатації газорозподільних систем або їх складових №240517/16-Хк-ГРМ від 24.05.2017, відповідно до якого запропонував викласти додаток № 1 до договору експлуатації "Перелік майна, право експлуатації на яке надається оператору газорозподільної системи" в новій редакції. При цьому, в додатковій угоді (п. 2) зафіксовано, що додаток до цієї угоди, сформований на підставі матеріалів інвентаризації газорозподільних систем або їх складових, що належать державі станом на 31.12.2016.

Дану додаткову угоду було підписано Публічним акціонерним товариством "Харківгаз" разом з протоколом розбіжностей від 07.03.2018 та направлено на адресу відповідача листом №Kh-СЛ-4715-0318 від 07.03.2018.

В протоколі розбіжностей АТ "Харківгаз" запропонувало врегулювати між сторонами відносини та зобов`язання, необхідні для оновлення Переліку об`єктів державного майна відповідно до умов Примірного договору, а саме:

- Міністерству виконати вимоги пунктів 5 та 6 постанови № 95 стосовно перевірки та відновлення правовстановлюючих документів на державне майно;

- АТ "Харківгаз" завершити інвентаризацію державного майна станом на 31 грудня 2017 року та сформувати перелік за наслідками перевірки та відновлення правовстановлюючих документів на державне майно.

Листом №31.3-вих/419-18 від 29.03.2018 Міністерство енергетики та вугільної промисловості України повідомило ПАТ "Харківгаз" про незгоду з запропонованою редакцією додаткової угоди, обґрунтувавши лише один пункт розбіжностей та надавши позивачу копію відповіді Державної реєстраційної служби України Публічному акціонерному товариству "Київоблгаз" щодо надання роз`яснень законодавства з питань віднесення газопроводу до нерухомого майна, визначивши, що відповідно до вимог Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" право на газопровід, як конструкцію, що складається з труб, не підлягають державній реєстрації.

ПАТ "Харківгаз" вважає безпідставною та не обґрунтованою таку відповідь Міненерговугілля і позицію щодо протоколу розбіжностей вцілому, зважаючи на те, що п.п. 1.1. додаткової угоди № 1 до договору експлуатації в редакції позивача зазначено, що Міністерство зобов`язується надати належним чином засвідчені правовстановлюючі документи на державні газорозподільні системи або їх складові (правовстановлюючими документами є зокрема рішення суду, договори тощо). Тобто, документи, які б підтверджували виникнення, перехід або припинення речових прав на газопроводи або їх складові, які включені до переліку. Відтак, звертаючись з позовом до суду, позивач вважає, що відповідач своєю відмовою від підписання додаткової угоди в редакції протоколу розбіжностей порушило законні права та інтереси ПАТ "Харківгаз".

Відповідно до частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Відповідно до частин 2, 4 статті 188 Господарського кодексу України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Звертаючись з даним позовом до суду Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" зазначає, що наданий відповідачем Перелік майна, право експлуатації на яке надається позивачу, та проект додаткової угоди до договору №240517/16-Хк-ГРМ від 24.05.2017, порушує засади добросовісності, розумності, справедливості та інтереси як держави, так і суспільства в особі кожного споживача природного газу України, який в ціні на природний газ повинен буде оплачувати безпідставні та зайві кошти.

За доводами позивача, при підписанні додаткової угоди до договору у травні 2017 року додаток № 1 до договору "Перелік державного майна, яке перебуває на балансі підприємства ПАТ "Харківгаз" та надається йому на праві господарського відання станом на 31.12.2011" зазнав змін тільки в частині назви і містить інформацію щодо кількості та вартості об`єктів державного майна станом на 31.12.2011, яка була достовірною і оформленою належним чином станом на зазначену дату. Додаткова угода була підписана на підставі даних 2011 року на перехідний період в умовах необхідності виконання постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2017 року № 95 "Про забезпечення ефективного використання газорозподільних систем або їх складових".

При цьому, з набранням чинності Закону України "Про ринок природного газу" та нормативних актів на його розвиток, з`явилось поняття газорозподільних систем, плати за користування газорозподільними системами держави, що вимагає об`єктного перегляду Переліку державного майна, що не підлягає приватизації, не увійшло до статутного капіталу товариства та використовується для розподілу природного газу в розрізі оновлених понять.

Враховуючи, що на час порушення питання про підписання оновленого Переліку та додаткової угоди до договору експлуатації є чинною Постанова Кабінету Міністрів №95 від 21.02.2017 "Про забезпечення ефективного використання газорозподільних систем або їх складових", яку необхідно виконувати, ПАТ "Харківгаз" в протоколі розбіжностей запропонувало врегулювати між сторонами відносини та зобов`язання, необхідні для оновлення Переліку об`єктів державного майна, а саме:

- Міністерству виконати вимоги пунктів 5 та 6 Постанови №95 стосовно перевірки та відновлення правовстановлюючих документів на державне майно;

- ПАТ "Харківгаз" завершити інвентаризацію державного майна станом на 31 грудня 2017 року та сформувати Перелік за наслідками перевірки та відновлення правовстановлюючих документів на державне майно.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, відповідно до постанови №95 предметом договору експлуатації газорозподільних систем або їх складових можуть бути лише газорозподільні системи або їх складові, право власності на які належить державі, то важливим є виокремлення з Переліку майна, право експлуатації на яке надається оператору газорозподільної системи, майна, яке відноситься до державної форми власності, та майна, яке не відноситься до державної форми власності.

Відповідач у запропонованій до підписання додатковій угоді визначає "складові газорозподільних систем" як окремі об`єкти речових прав. В той же час такий підхід не враховує дійсної правової природи цього майна, визначеної законодавчими актами, як елементів складної речі. Зокрема, частиною 1 ст. 37 Закону України "Про ринок природного газу", на виконання якої і була прийнята Постанова № 95, передбачається, що на праві господарського відання у суб`єктів господарювання недержавного сектору економіки не можуть знаходитись у користуванні газорозподільні системи, власником яких є держава. При цьому, такий підхід до регулювання в якості об`єкту правовідносин саме системи, а не окремих її складових, є цілком обґрунтованим з огляду на визначення приведене в ст. 1 цього ж Закону, а саме "газорозподільна система" - технологічний комплекс, що складається з організаційно і технологічно пов`язаних між собою об`єктів, призначених для розподілу природного газу від газорозподільних станцій безпосередньо споживачам; та "газотранспортна система", під якою розуміється технологічний комплекс, до якого входить окремий магістральний газопровід з усіма об`єктами і спорудами, пов`язаними з ним єдиним технологічним процесом, або кілька таких газопроводів, якими здійснюється транспортування природного газу від точки (точок) входу до точки (точок) виходу.

Аналогічно до визначень в Законі України "Про ринок природного газу" оперують поняттями газотранспортної та газорозподільної систем Кодекс газотранспортної системи (затверджений постановою НКРЕКП України від 30.09.2015 № 2493, далі - Кодекс ГТС) та Кодекс газорозподільних систем (затверджений постановою НКРЕКП України від 30.09.2015 № 2494, далі - Кодекс ГРМ).

Розділ II Кодексу ГРМ містить деталізований нормативний опис структури газорозподільної системи, згідно якого газорозподільна система є технологічним комплексом, що складається з організаційно і технологічно пов`язаних між собою об`єктів, призначених для розподілу природного газу від газорозподільних станцій до споживачів, тиск якого не може перевищувати 1,2 МПа. Газові мережі, тиск яких менше 1,2 МПа, та через які природний газ передається споживачам, є газорозподільною системою незалежно від їх власності та підпорядкування. До складу ГРМ входять споруди і пристрої на газопроводах від місця надходження природного газу в ГРМ до пунктів призначення (об`єктів споживачів або суміжних операторів ГРМ), зокрема, ГРМ включають: 1) газопроводи, зокрема підземні та/або надземні, високого, середнього та низького тиску; 2) обладнання для зниження тиску і підтримання його на заданому рівні, зокрема ГРП та ШРП; 3) установки електрохімічного захисту від корозії; 4) лінії технологічного зв`язку, споруди, обладнання автоматизованих систем контролю та управління технологічними процесами і установок електрохімічного захисту; 5) переходи через природні і штучні перешкоди (автомобільні дороги, залізниці, канали тощо); 6) будівлі та споруди для забезпечення експлуатації та оперативного обслуговування ГРМ; 7) споруди газорозподільних мереж, зокрема колодязі, запірна арматура, компенсатори, конденсатозбірники, контрольні трубки, контрольно-вимірювальні пункти, футляри, розпізнавальні і сигнальні знаки тощо.

Відповідно до статті 179 Цивільного кодексу України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки. Газопровід, як об`єкт матеріального світу є річчю.

Використання газопроводів за функціональним призначенням неможливе без наявності таких споруд та обладнання як компресорні станції, газорозподільні станції, газорегуляторні пункти, станції антикорозійного катодного захисту, контрольно- вимірювальні пункти, пункти зниження тиску газу, колодязі для розміщення вимикаючих пристроїв на газопроводах, конденсатозабірники, вузли обліку газу, тощо. Газопроводи можуть слугувати своєму призначенню виключно в сукупності з іншими об`єктами, спорудами, обладнанням, які подають цей газ для транспортування та/або тими, які цей газ відбирають. Тобто йдеться про майновий комплекс, який у сукупності своїх елементів утворює єдине ціле.

Згідно зі статтею 188 Цивільного кодексу України, якщо кілька речей утворюють єдине ціле, що дає змогу використовувати його за призначенням, вони вважаються однією річчю (складна річ).

З огляду на зазначене вище й визначення норми Цивільного кодексу України, є всі підстави стверджувати, що в юридичному розумінні розподільні та магістральні газопроводи є частинами складних речей.

Розуміння газопроводу, як частини складної речі, міститься окрім іншого в Законі України "Про ринок природного газу", Законі України "Про нафту і газ".

Тобто, з наведеного законодавчого визначення вбачається, що перелічені складові є елементами цієї системи. Отже, ці елементи не можуть бути окремим об`єктом у цивільному обороті, адже це буде порушувати принцип цілісності об`єкта, закріпленого статтею 188 Цивільного кодексу України.

Відповідна правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду від 16.03.2024 у справі № 924/287/18.

В матеріалах справи міститься висновок судово-економічної експертизи Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса, який був проведений на виконання ухвали місцевого господарського суду у даній справі та на підставі визначених судом питань, зокрема:

1) якими є джерела фінансування створення (будівництва, реконструкції, переобладнання, перебудови тощо) майна, що обліковується на балансі Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" як державне по договору на експлуатацію газорозподільних систем або їх складових з Міністерством енергетики та вугільної, промисловості України від 24.05.2017№240517/16-Хк-ГРМ, в розрізі кожного об`єкта?

2) чи підтверджується документами бухгалтерського обліку Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" належність до державної форми власності взятого в експлуатацію майна, що обліковується на балансі Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" як державне?

3) якими коштами було профінансовано будівництво, реконструкція та переобладнання майна, що обліковується на балансі Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" як державне?

В результаті дослідження представлених документів, експертом було встановлено, що джерелами фінансування створення (будівництва реконструкції, переобладнання, перебудови тощо) майна, що обліковується на балансі Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" як державне по договору на експлуатацію газорозподільних систем або їх складових з Міністерством енергетики та вугільної промисловості України від 24.05.2017№240517/16-Хк-ГРМ, в розрізі кожного об`єкта, є:

- Амортизаційні відрахування по цих об`єктах відповідно до умов договору;

- Інші джерела (відповідно до бухгалтерської довідки від 12.02.2020, в тому числі кошти органів місцевого самоврядування, приватних підприємств, товариств чи організацій, сільськогосподарських формувань, фізичних осіб та самого ПАТ "Харківгаз".

В матеріалах справи та наданих на дослідження даних бухгалтерського обліку відсутній облік джерел фінансування з визначенням сум такого фінансування в розрізі кожного об`єкта.

Судовий експерт зазначив, що відповідно до даних ПАТ "Харківгаз" нарахована в бухгалтерському обліку амортизація не була в повній мірі врахована при визначені тарифу.

Перевищення вартості капітальних інвестицій в реконструкцію переобладнання перебудову майна, що обліковується на балансі Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз", як державне, по договору на експлуатацію газорозподільних систем або їх складових з Міністерством енергетики та вугільної, промисловості України від 24.05.2017№240517/16-Хк-ГРМ, за період за період з 01.01.2013 по 31.12.2016 над нарахованою на ці об`єкти амортизацією в бухгалтерському обліку становить 6 172 991,87 грн.

Детальна зміна вартості майна, що обліковується на балансі Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз", як державне (пооб`єктно) за період 2013-2016 роки була наведена у додатку 1 до висновку.

Також в межах компетенції судового експерта-економіста, в обсязі представлених документів, було встановлено, що відповідно до зведених регістрів бухгалтерського обліку ПАТ "Харківгаз" станом на 31.12.2016 державне майно обліковується по дебету рах. 103,104,105,106,1091,1121 у кількості 6962 шт., первинною вартістю 89346128,88 грн. залишковою вартістю 27547996,9 грн.

Дані, зазначені в Додатковій угоді №1 до договору експлуатації газорозподільних систем або їх складових від 24.05.2017 №240517/16-Хк- ГРМ не відповідають наданим на дослідження оборотно-сальдовим відомостям.

Відповідно до частин 1, 3 статті 98 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

За приписами статті 104 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

У перевірці й оцінці експертного висновку господарським судам слід з`ясовувати: чи було додержано вимоги законодавства при проведенні судової експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком судової експертизи.

Дослідивши наявний у матеріалах справи висновок експертизи № 21867/23446-23447 від 16.06.2020, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що даний висновок експерта не викликає сумнівів у його правильності, не містить розбіжностей і відповідає вимогам чинного законодавства, в тому числі, стосовно критеріїв повноти, ясності, обґрунтованості. Належних та допустимих доказів зворотного матеріали справи не містять.

Відповідачем належних та допустимих доказів, які б спростовували обставини, що встановлені за наслідками проведення експертизи, надано не було.

Отже, висновок судово-економічної експертизи є належним та допустимим доказом підтвердження необхідності проведення належної інвентаризації газорозподільних систем, які обліковуються на балансі позивача, як оператора газорозподільних систем; перевірки наявності правовстановлюючих документів на державне майно, що використовується для розподілу природного газу, та у разі потреби їх відновлення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що без проведення інвентаризації та підтвердження правовстановлюючими документами складу майна в переліку (згідно п. 1 додаткової угоди в редакції протоколу розбіжностей АТ "Харківгаз") вимагати від позивача підписання "Переліку майна право експлуатації на яке надається ПАТ "Харківгаз" за результатами інвентаризації станом на 31.12.2016 - є недоцільним.

Водночас, як встановлено судом першої інстанції, на виконання Постанови № 95 від 21 лютого 2017 року відповідачем використано матеріали інвентаризації станом на 31.12.2016, в той час як означеною Постановою № 95 постановлено саме Міністерству енергетики та вугільної промисловості разом з Фондом державного майна забезпечити проведення до 1 грудня 2017 року: інвентаризації газорозподільних систем, які обліковуються на балансі операторів газорозподільних систем; перевірки наявності правовстановлюючих документів на державне майно, що використовується для розподілу природного газу, та у разі потреби їх відновлення відповідно до результатів проведеної згідно з абзацом другим цього підпункту інвентаризації.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, з доданих до матеріалів справи доказів неможливо встановити, яким чином проводилась інвентаризація станом на грудень 2016 року за відсутності правовстановлюючих документів на державне майно, відповідачем не подано матеріалів та оформленого результату означеної інвентаризації.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що саме на Міністерство енергетики та вугільної промисловості України покладено обов`язок щодо відновлення правовстановлюючих документів на державне майно (у разі потреби), та саме в пункті 5 Постанови № 95 зазначено державне майно, що використовується для розподілу природного газу, отже, не позивач "намагається виділити об`єкти, що безпосередньо використовуються для розподілу природного газу".

З наданих сторонами документів не вбачається проведення в порядку пункту 6 Постанови № 95 в установленому порядку незалежної оцінки газорозподільних систем відповідно до результатів проведеної згідно з абзацом другим підпункту 1 пункту 5 цієї постанови інвентаризації.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що укладення додаткової угоди в редакції протоколу розбіжностей позивача має на меті більш повне врегулювання спірних правовідносин сторін з метою проведення належної інвентаризації газорозподільних систем, які обліковуються на балансі позивача, як оператора газорозподільних систем; проведення перевірки наявності правовстановлюючих документів на державне майно, що використовується для розподілу природного газу, та у разі потреби їх відновлення.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що позовна вимога Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" про визнання укладеною додаткової угоди № 1 до договору експлуатації газорозподільних систем або їх складових № №240517/16-Хк-ГРМ від 24.05.2017 між позивачем та відповідачем в редакції протоколу розбіжностей ПАТ "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз", є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України покладається судом на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Міністерства енергетики України залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2020 у справі №910/5019/18 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на Міністерство енергетики України.

4. Матеріали справи №910/5019/18 повернути Господарському суду міста Києва.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано 14.05.2021.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді Т.П. Козир

О.В. Агрикова