РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.05.2021Справа № 910/2248/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Сівакової В.В. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтегровані водні технології»

до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія

«Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна

електрична станція»

про стягнення 131.688,13 грн

Представники сторін: не викликались

СУТЬ СПОРУ:

15.02.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтегровані водні технології» до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» про стягнення 131.688,13 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що останнім на підставі укладеного між сторонами договору поставки № 597(2)19УК/53-121-08-19-08850 від 05.12.2019 було поставлено відповідачу товар на загальну суму 87.972,00 грн, що підтверджується підписаною видатковою накладною № 806 від 20.12.2019. Умовами п. 3.2 договору встановлено, що оплата товару здійснюється протягом 45 календарних днів з дати поставки. Позивачем було виставлено відповідачу рахунок № С-002865 від 20.12.2019, який останній був зобов`язаний оплатити у строк до 03.02.2020. Враховуючи те, що відповідачем не було виконано взяті на себе зобов`язання за договором позивач 02.12.2020 звернувся до відповідача з претензією про сплату основного грошового зобов`язання, яка відповідачем була проігнорована. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача 131.688,13 грн, з яких 87.972,00 грн основного боргу, 31.581,95 грн пені, 6.158,04 грн штрафу, 3.386,92 грн інфляційних втрат, 2.589,22 грн - 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/2248/21 від 19.02.2021 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено п`ятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання відповідних документів.

03.03.2021 позивачем усунено недоліки позовної заяви шляхом подання до суду відповідних документів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.03.2021 відкрито провадження у справі № 910/2248/21 та прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Даною ухвалою суду зобов`язано відповідача протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати суду відзив на позов в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 11.03.2021 було направлено ДП «НАЕК «Енергоатом» рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за адресою, що зазначена в позовній заяві, а саме: 01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3 (номер відправлення 522), яка згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є місцезнаходженням відповідача.

Відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

ДП «НАЕК «Енергоатом» ухвалу суду від 11.03.2021, надіслану за вказаною вище адресою, отримав 15.03.2021, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за № 522.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 11.03.2021 було направлено ВП «Запорізька атомна електрична станція» рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за адресою, що зазначена в позовній заяві, а саме: 71503, Запорізька обл., м. Енергодар, вул. Промислова, 133 (номер відправлення 719).

ВП «Запорізька атомна електрична станція» ухвалу суду від 11.03.2021, надіслану за вказаною вище адресою, отримав 17.03.2021, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за № 719.

18.03.2021 від позивача до суду надійшла заява про долучення до матеріалів справи доказів понесення витрат на правову допомогу.

02.04.2021 від ВП «Запорізька атомна електрична станція» до суду надійшов відзив, відповідно до якого відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує повністю посилаючись на наступне. За умовами договору оплата покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних, яка згідно з п. 4.3 договору має бути передана одночасно з усіма супровідними документами. відповідач зазначає, що відповідна податкова накладна за № 98 від 20.12.2019 надійшла на його електрону адресу 10.01.2020, а тому саме з цієї дати виникає обов`язок щодо оплати частини вартості товару в розмірі суми ПДВ. Разом з цим, в договорі строк виконання зобов`язання щодо здійснення оплати частини вартості товару у розмірі суми ПДВ не встановлений та позивач не звертався до відповідача з вимогою в порядку ст. 530 Цивільного кодексу України, а отже строк по платі відповідного платежу не настав. Відповідач зазначає, що умовами договору не передбачена відповідальність за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у вигляді пені та штрафу. Крім цього, зазначає, що позивач посилається на ст. 231 Господарського кодексу України, яка передбачає відповідальність за порушення не грошового зобов`язання. Вважає нарахування інфляційних втрат та 3% річних неправильно, оскільки невірно визначено строки виконання зобов`язання з оплати товару. а також здійснено нарахування на суму вартості товару з урахуванням ПДВ. Також відповідач заперечує проти розміру витрат позивача на правову допомогу в сумі 4.800,00 грн та вважає її неспівмірною та необґрунтованою до предмета позову.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

22.11.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтегровані водні технології» (постачальник, позивач) та Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька АЕС» (покупець, відповідач) було укладено договір поставки товару № 597(2)19УК/53-121-02-19-08850 від (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити товар згідно з специфікацією:

найменування товару - компресор Bitzer GSD80235 VAB;

технічні характеристики - 38,6 куб. м/год при 50 Гц;

код УКТЗЕД - ;

кількість - 1 шт;

ціна з ПДВ 87.972,00 грн.

Спір виник внаслідок того, що відповідач в порушення умов договору сплатив вартість поставленого товару не своєчасно, у зв`язку з чим позивачем нараховано пеню в розмірі 6.651,23 грн та 1.662,80 грн - 3% річних.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно з п. 11.1 договору він вважається укладеним з моменту підписання сторонами і діє протягом 12 місяців з моменту підписання.

Відповідно до п. 3.1 договору вартість договору з ПДВ складає 87.972,00 грн.

Згідно з п. 1.2 договору строк поставки товару - грудень 2019 р.

Відповідно до п. 4.3 договору товар що поставляється повинен супроводжуватись наступними документами:

а) видаткова накладна - 3 прим.,

б) паспорт підприємства виробника або сертифікатом або іншим документом який підтверджує якість товару;

в) рахунок-фактура;

г) податкова накладна, оформлена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених ПК України випадках та порядку.

Відповідно до ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

З матеріалів справи вбачається, що позивач передав, а відповідач прийняв товар вартістю 87.972,00 грн (у т.ч. ПДВ 14.662.00 грн), що підтверджується видатковою накладною № 806 від 20.12.2019.

За умовами п. 3.2 договору оплата за поставлений товар здійснюється протягом 45 (сорока п`яти) календарних днів з дати поставки шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника. Оплата покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від постачальника податкової накладної. оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених ПК України випадках та порядку.

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже з урахуванням викладеного кінцевим терміном оплати частини вартості товару без ПДВ в сумі 73.310,00 грн є 03.02.2020 включно.

Як зазначив відповідач у відзиві та не заперечив позивач відповідач отримав зареєстровану в ЄРПН 09.01.2020 податкову накладну № 98 від 20.12.2019 лише 10.01.2020.

Оскільки строк виконання грошового зобов`язання по сплаті частини вартості товару у розмірі суми ПДВ у договорі не встановлено постачальник вправі вимагати його виконання в порядку частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, згідно якої якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було направлено відповідачу претензію № 099/21 від 01.12.2020 з вимогою сплатити протягом 5 (п`яти) календарних днів заборгованість за договором в розмірі 87.972,00 грн, що включає суму ПДВ - 14.662,00 грн.

Дана претензія надіслана на адресу Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» 02.12.2020, що підтверджується фіскальним чеком № 0029 від 02.12.2020, накладною № 609 від 02.12.2020 та описом вкладення у цінний лист від 02.12.2020.

За результати пошуку на офіційному сайті АТ «Укрпошта» в мережі Інтернет вбачається, що відправлення за трек-кодом № 609 вручено 10.12.2020. Дана обставина підтверджена відповідачем у відзиві.

Таким чином, кінцевим терміном оплати частини вартості товару у сумі ПДВ в розмірі 14.662,00 грн є 15.12.2020 включно.

З огляду на викладене, не відповідають дійсності твердження відповідача, що строк виконання зобов`язання по сплаті частини вартості товару у розмірі суми ПДВ не настав.

Матеріали справи свідчать, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором, вартість отриманого товару повністю не виконав, в зв`язку з чим виникла заборгованість перед позивачем, яка складає 87.972,00 грн.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Доказів того, що відповідачем виконано зобов`язання по сплаті поставленого товару за договором в повному обсязі не подано.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність передбачених чинним законодавством правових підстав для стягнення з відповідача вартості поставленого товару в розмірі 87.972,00 грн.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов договору, у визначені строки оплату за отриманий товар не провів, а отже є таким, що прострочив виконання зобов`язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно зі ст.ст. 546, 547 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків передбачених законом.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до п. 7.1 договору у випадку разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством України та договором.

Частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Аналіз наведеної норми матеріального права дає підстави для висновку, що застосування до боржника, який порушив господарське зобов`язання, санкції у вигляді штрафу, передбаченого абз. 3 ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, можливо за сукупності таких умов:

- якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачено договором або законом;

- якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки;

- якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов`язання, пов`язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу.

Таким чином, вказані санкції є видом відповідальності за порушення зобов`язань з передачі товарів, виконання робіт та надання послуг, а не за порушення виконання грошового зобов`язання (оплата за виконані роботи).

Враховуючи викладене, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача суми пені в розмірі 31.581,95 грн та 6.158,04 грн штрафу безпідставні та задоволенню не підлягають.

В зв`язку з тим, що відповідач припустився прострочення по сплаті поставленого товару, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 3.386,92 грн інфляційних втрат (нарахованих на суму боргу 87.972,00 грн за період з лютого по листопад 2020 року) та 2.589,22 грн - 3% річних (нарахованих на суму боргу 87.972,00 грн за період з 04.02.2020 по 27.01.2021).

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Суд здійснивши власний перерахунок (розрахунок знаходиться в матеріалах справи) приходить до висновку про обґрунтованість та задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 2.821,06 грн інфляційних втрат (нарахованих на суму боргу 73.310,00 грн за період з 04.02.2020 по 30.11.2020) та 2.209,45 грн - 3% річних (нарахованих на суму боргу 73.310,00 грн за період з 04.02.2020 по 15.12.2020 та на суму боргу 87.972,00 грн за період з 16.12.2020 по 27.01.2021).

В іншій частині позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних в позові слід відмовити, оскільки розрахунок здійснений з порушення норм чинного законодавства України, а саме позивачем не вірно визначено період прострочення по сплаті частини вартості товару у розмірі суми ПДВ.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтегровані водні технології» підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Стосовно розподілу витрат позивача на правову допомогу в розмірі 4.800,00 грн слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема до них належать витрати на професійну правничу допомогу.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України).

Стаття 161 Господарського процесуального кодексу України визначає, що заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

У позовній заяві позивачем зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які планує понести позивач у зв`язку з розглядом справи у вигляді витрат на професійну правничу допомогу становить 4.800,00 грн (з розрахунку 1.200,00 грн за 1 годину надання правової допомоги).

Згідно зі ст. 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

20.08.2020 між позивачем (клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Свобода» (виконавець) був укладений договір про надання правової (правничої) допомоги № б/н за умовами якого виконавець надає клієнту правову (правничу) допомогу у всіх справах, які пов1язані чи можуть бути пов`язані зі захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів.

Адвокатським об`єднанням «Свобода» на надання правової допомоги ТОВ «Інтегровані водні технології» у Господарському суді міста Києва видано адвокату Горбань Роману Олеговичу ордер серії АІ № 1070174 від 24.11.2020.

Підтвердженням того, що Горбань Р.О. є адвокатом свідчать свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 1998/10 від 25.12.2003.

Відповідно до п. 5.4 договору конкретний розмір гонорару, який має сплатити клієнт на користь виконавця визначається додатком до даного договору, який є невід`ємною частиною даного договору.

Додатковою угодою № 2 від 09.02.2021 до вказаного договору сторони визначили, що виконавець прийняв на себе зобов`язання стягнути на користь клієнта заборгованість з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція», що виникла на підставі договору поставки від 05.12.2019 № 597(2)19УК/53-121-02-19-08850.

Згідно з п. 5 додаткової угоди № 2 від 09.02.2021 винагорода виконавця по даній додатковій угоді встановлюється у розмірі 1.200,00 грн за одну годину роботи без ПДВ.

Відповідно до п. 6 додаткової угоди № 2 від 09.02.2021 винагорода виконавця сплачується клієнтом у національній валюті протягом 5 банківських днів з моменту підписання сторонами акту виконаних робіт.

Згідно 10.02.2021 між клієнтом та виконавцем підписано акт № 2 здачі-приймання робіт (надання послуг), відповідно до якого вартість робіт склала 4.800,00 грн, що включає в себе

1) опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини, формування правової позиції, опрацювання матеріалів та вивчення судової практики, витрачено 1 годину;

2) розрахунок заборгованості, пені, штрафу, 3% річних та індексу інфляції, витрачено 1 годину;

3) підготовка процесуальних документів позовної заяви) щодо стягнення заборгованості з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція», що виникла на підставі договору поставки від 05.12.2019 № 597(2)19УК/53-121-02-19-08850, витрачено 2 години.

Доказів сплати позивачем адвокату гонорару в сумі 4.800,00 грн не подано.

Разом з цим, Об`єднана палата Верховного Суду у постанові № 922/445/19 від 03.10.2019 дійшла висновку, що витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 1 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечує проти розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката посилаючись на неспівмірність його розміру зі складністю спору.

Разом з цим, відповідачем не підтверджено жодними засобами доказування неспівмірність розміру витрат.

Суд приходить до висновку про відповідність заявленого позивачем розміру витрат на професійну правову допомогу критеріям, що визначені ст. 126 Господарського процесуального кодексу України та не вбачає підстав для його зменшення.

Враховуючи те, що позивачем підтверджено правовий статус адвоката, а також співмірність розміру витрат з наданими послугами, господарський суд дійшов висновку, що у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати позивача на правову допомогу покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто в сумі 3.389,92 грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 129, 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3, ) в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» (71503, Запорізька обл., м. Енергодар, вул. Промислова, 133, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтегровані водні технології» (02217, м. Київ, вул. Закревського, 19, ) 87.972 (вісімдесят сім тисяч дев`ятсот сімдесят дві) грн 00 коп. основного боргу, 2.821 (дві тисячі вісімсот двадцять одна) грн. 06 коп. інфляційних втрат, 2.209 (дві тисячі двісті дев`ять) грн 45 коп. - 3% річних, 1.603 (одна тисяча шістсот три) грн 15 коп. витрат по сплаті судового збору, 3.389 (три тисячі триста вісімдесят дев`ять) грн 92 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

3. В іншій частині в позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

СуддяВ.В. Сівакова