ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2021 Справа № 914/65/21

місто Львів

Господарський суд Львівської області у складі

судді Рима Т. Я.,

за участю секретаря судового засідання Бернацької Л. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфо-Тех-Сервіс Плюс",
до відповідача:фізичної особи - підприємця Мар`ясова Олексія Анатолійовича,
про:стягнення 68'240,00 грн,
за участю представників:
позивача:Мещеряков Михайло Вікторович - адвокат,
відповідача:Гай Олександр Олегович - адвокат.
I. Процедури.

1. На розгляд Господарського суду Львівської області надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфо-Тех-Сервіс Плюс" до фізичної особи - підприємця Мар`ясова Олексія Анатолійовича про стягнення 50'000,00 гривень.

2. Ухвалою від 18.01.2021 суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

3. Рух справи відображено в попередніх ухвалах суду.

4. В судовому засіданні 04.03.2021 суд ухвалив продовжувати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначив на 24.03.2021 (див. пункт 68 протоколу судового засідання від 04.03.2021).

5. Позивач подав заяву про зміну підстав позову та збільшення розміру позовних вимог.

6. Крім того, позивач подав клопотання про постановлення окремої ухвали та її направлення до Львівської обласної прокуратури для перевірки встановлених в ході судового засідання обставин на предмет можливого вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтею 358 Кримінального кодексу України. Суд вважає за необхідне відхилити таке клопотання, оскільки позивач надав суду докази звернення до правоохоронних органів з повідомленням про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених статтями 358 та 190 Кримінального кодексу України. Оскільки метою постановлення окремої ухвали є усунення порушення законодавства або недоліків в діяльності органів чи осіб, немає доцільності виносити окрему ухвалу з того самого питання, яке вже розглядають правоохоронні органи.

7. Враховуючи виконання завдань підготовчого провадження, наданнями сторонами усіх доказів та повідомлення ними усіх відомих їм обставин, в підготовчому засіданні 24.03.2021 суд ухвалив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 28.04.2021.

8. У судовому засіданні 28.04.2021 суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення.

II. аргументи сторін.

Позиція позивача (з урахуванням зміни підстави позову та збільшення позовних вимог).

9. Позивач помилково сплатив відповідачеві 68'240,00 гривень.

10. З метою повернення помилково сплачених коштів, позивач надіслав відповідачеві вимогу їх повернути.

11. Відповідач не повернув позивачеві безпідставно отримані кошти.

12. Позивач заперечив пропуск позовної давності, оскільки прострочення відповідача розпочалось 09.12.2020.

13. Предметом позову є:

13.1. Стягнення 68'240,00 грн основної заборгованості.

13.2. Стягнення 3% річних, нарахованих на суму 68'240,00 грн за період з 09.12.2020 до дати виконання рішення суду.

13.3. Стягнення інфляційних втрат, нарахованих на суму 68'240,00 грн за період з 09.12.2020 до дати виконання рішення суду.

14. Підставою позову (з урахуванням її зміни) є набуття та збереження відповідачем майна за рахунок позивача без достатньої правової підстави (стаття 1212 Цивільного кодексу України).

15. Позивач зазначив у позові, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат складається з таких сум:

15.1. 2'102,00 грн витрат на оплату судового збору.

15.2. 15'000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Заперечення відповідача.

16. Відповідач не подав відзиву на позов. Однак подав заяву про застосування наслідків позовної давності. В цій заяві стверджує, що зобов`язання з повернення грошових коштів виникло з моменту їх отримання, тобто з 19.07.2017 (25'000,00 грн) та з 14.10.2017 (25'000,00 грн). Зважаючи на вказане, позовна давність щодо відповідних сум закінчилась 19.07.2020 та 14.10.2020 відповідно.

III. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА.

Факти.

17. У зв`язку із запереченнями відповідача про існування між сторонами договірних відносин на підставі договору про надання послуг у сфері автоматизації № 14/07-215802 від 14.07.2017 та зміною позивачем підстав позову, суд не оцінюватиме докази, подані на підтвердження існування між сторонами договірних правовідносин.

18. Позивач 18.07.2017 сплатив відповідачеві 25'000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 441 (а. с. 15).

19. Позивач 04.08.2017 сплатив відповідачеві 18'240,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 494 (а. с. 165).

20. Позивач 13.10.2017 сплатив відповідачеві 25'000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 671 (а. с. 16).

21. Позивач 25.11.2020 надіслав відповідачеві вимогу № 2011125-С1 повернути 50'000,00 грн (а. с. 22-24). Відповідач отримав вимогу 01.12.2020, що підтверджується відміткою на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення та трекінгом № 608 (а. с. 25, 26). Відповідач не заперечив отримання цієї вимоги.

22. У судовому засіданні 28.04.2021 пред`явлення позову Позивач просив вважати вимогою про повернення 18'240,00 гривень.

23. Доказів повернення відповідачем позивачеві 68'240,00 грн немає в матеріалах справи.

Право.

24. Згідно з частиною 1 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

25. Суд установив, що позивач сплатив відповідачеві 68'240,00 гривні.

26. Верховний Суд у постанові від 07.08.2020 у справі № 923/249/19 висловив позицію, згідно з якою зі змісту статті 1212 Цивільного кодексу України не вбачається встановлення строку для повернення майна, правова підстава набуття якого відпала, у зв`язку з чим воно зберігається безпідставно. Зважаючи на це, Верховний Суд дійшов висновку про застосування в таких випадках статті 530 Цивільного кодексу України.

27. Частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

28. Позивач надіслав відповідачеві вимогу повернути 50'000,00 гривень. Відповідач отримав вимогу 01.12.2020. Отже строк виконання зобов`язання з повернення 50'000,00 грн настав 08.12.2020. Зважаючи на вказане, позовні вимоги в частині стягнення 50'000,00 грн є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

29. Щодо аргументів відповідача про сплив позовної давності, то такі не беруться до уваги з двох підстав:

29.1. У відповідності до положень статей 530 та 1212 Цивільного кодексу України, позиції Верховного Суду у постанові від 07.08.2020 у справі № 923/249/19, строк виконання зобов`язання з повернення 50'000,00 грн настав 08.12.2020. Отже позовна давність щодо повернення 50'000,00 грн спливає 08.12.2023.

29.2. Крім того, суд звертає увагу відповідача на пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, згідно з яким під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" з 12.03.2020 на усій території України установлено карантин, який триває до сих пір. Отже, позовна давність в будь-якому випадку не могла закінчитись ані 19.07.2020, ані 14.10.2020, та не закінчилась станом на час пред`явлення позову до суду.

30. Щодо стягнення 18'240,00 грн, то строк повернення таких не настав (див. пункти 26-28 цього рішення), оскільки позивач надсилав відповідачеві вимогу про повернення лише 50'000,00 гривень. Про повернення 18'240,00 грн позивач не надсилав відповідачеві вимогу.

31. Згідно з пунктом 1.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" подання кредитором позовної заяви, адресованої господарському суду (а не боржнику) і надіслання останньому як відповідачеві копії такої заяви є складовими судової процедури, а не цивільних правовідносин, і відповідні дії не можуть розглядатися як вимога у розумінні зазначеної норми Цивільного кодексу України (йдеться про норми частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України). Позовна давність є інститутом цивільного права, а не господарського процесуального.

32. Таким чином, ані пред`явлення позову, ані подання заяви про збільшення розміру позовних вимог, не є вимогою в розумінні частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України. За таких обставин суд відхиляє вимоги позивача про стягнення 18'240,00 грн безпідставно набутих та утримуваних коштів.

Щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

33. Відповідно до частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

34. Отже, процесуальне законодавство не передбачає можливості зазначення в рішенні про нарахування інфляційних втрат до моменту виконання рішення суду. Що стосується нарахування інфляційних втрат до моменту ухвалення рішення суду, то процесуальне законодавство не встановлює можливості здійснення такого судом самостійно. У випадку надання позивачем розрахунку інфляційних втрат з 09.12.2020 до дати подання заяви про збільшення позовних вимог, суд був би зобов`язаний перевірити правильність здійснення позивачем розрахунку, в разі недоліків розрахунку здійснити перерахунок та стягнути відповідну суму. Однак позивач не надав суду розрахунку інфляційних втрат з 09.12.2020 до дати подання заяви про збільшення позовних вимог, не визначив розміру відповідних вимог, що суперечить вимогам пункту 3 частини 3 статті 162 та статті 163 Господарського процесуального кодексу України.

35. Таким чином, задоволенню підлягає лише вимога про зазначення в рішенні про нарахування 3% річних до моменту виконання рішення.

36. Згідно з пунктами 11 та 12 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі. До закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку.

IV. Судові витрати.

Розподіл витрат на професійну правничу допомогу.

37. В судовому засіданні 28.04.2021 до закінчення судових дебатів позивач заявив, що протягом 5 днів після винесення рішення суду подасть докази, що підтверджують розмір понесених витрат на професійну правничу допомогу.

38. У зв`язку з цим, на підставі частин 1 та 2 статті 221 Господарського процесуального кодексу України суд вважає за необхідне призначити судове засідання для вирішення питання про витрати на професійну правничу допомогу.

Розподіл витрат на оплату судового збору.

39. Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, на відповідача покладається судовий збір у розмірі 1'540,15 грн витрат на оплату судового збору.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 73, 74, 76, 77, 78, 79, 91, 114, 238, Господарського процесуального кодексу України, суд

Вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи - підприємця Мар`ясова Олексія Анатолійовича (адреса: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфо-Тех-Сервіс Плюс" (адреса: 03067, місто Київ, вулиця Машинобудівна, будинок 50Н; ідентифікаційний код 35464746) 50'000 (п`ятдесят тисяч) грн 00 коп. основного боргу та 1' 540 (одна тисяча п`ятсот сорок) грн 15 коп. витрат на оплату судового збору.

3. Органу (особі), що здійснює примусове виконання рішення Господарського суду Львівської області від 28.04.2021 у справі № 914/65/21, здійснювати нарахування 3% річних на фактичну (не сплачену) суму основного боргу, починаючи з 09.12.2020 до повної сплати суми основного боргу. Розрахунок 3% річних здійснювати за формулою: С х 3 х Д : К : 100, де: С - несплачена сума основного боргу (станом на час ухвалення рішення суду - 50'000,00 грн); Д - кількість днів прострочення; К - кількість днів у році, в якому наявна непогашена заборгованість.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Призначити судове засідання для вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу на 12.05.2021 о 09:30 год.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції в порядку та строки, які визначені статтями 254, 256 Господарського процесуального кодексу України. Апеляційну скаргу можна подати безпосередньо до Західного апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення складено 05.05.2021.

Суддя Т.Я. Рим