ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2021 р. Справа №914/2633/20

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого - судді Бонк Т.Б.

Суддів Матущак О.І.

Якімець Г.Г.

розглянувши в порядку письмового позовного провадження без повідомлення сторін

апеляційну скаргу Приватного підприємства "Талекс ТРК" від 18.01.2021 (вх. суду від 20.01.2021 №01-05/286/21)

на рішення Господарського суду Львівської області від 17.12.2020 (суддя Мазовіта А.Б., повний текст рішення складено 22.12.2020, м.Львів)

у справі №914/2633/20

за позовом Приватного підприємства "ТАЛЕКС ТРК", м. Тернопіль

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "НІКО ЗАХІД ПЛЕЯДА", м. Львів

про стягнення 31 324,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог позовної заяви і рішення суду першої інстанції:

У жовтні 2020року ПП «ТАЛЕКС ТРК» звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до ТОВ «НІКО ЗАХІД ПЛЕЯДА» про стягнення 31 324,00 грн безпідставно набутих коштів.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що у процесі здійснення позивачем господарської діяльності у нього виникла необхідність придбати фаркоп. Відповідач запропонував позивачу відповідні запчастини та виконати роботи з їх встановлення, виставивши рахунок від 06.07.2020 НОМЕР_1. Разом з тим, позивач вказує, що сторони не уклали договору, у зв`язку з тим, що вони не досягли згоди щодо усіх істотних питань. Стверджує, що виставлений відповідачем рахунок 06.07.2020 НОМЕР_1 не можна вважати офертою на укладення сторонами договору, оскільки в ньому немає відомостей про особу (її посадове становище), яка зробила пропозицію по укладенню договору, не зазначено, кому даний документ направляється, не містить істотних умов договору (зокрема, строку протягом якого відповідач бере на себе зобов`язання надати запчастини, чітко вираженого найменування товару (його номенклатуру, асортимент), відтак вважає, що виставлений відповідачем рахунок має лише інформаційний характер про ціну товару та його кількість, а тому між сторонами не виникло жодних правовідносин. Разом з тим, 07.07.2020 позивач помилково перерахував відповідачу 31 324,00 грн з призначенням платежу «за сервісні роботи згідно з рахунком НОМЕР_1 від 06.07.2020», у зв`язку з чим позивач вказує, що такі кошти відповідач отримав безпідставно. Вказує, що відповідач жодних конклюдентних дій по акцептуванню даного правочину не вчинив, зокрема, не прийняв замовлення до виконання та не здійснив поставку на сплачену позивачем суму. Зазначає, що в листі №38/08 від 19.08.2020 відповідач підтвердив свій обов`язок повернути сплачені позивачем кошти, однак зазначив, що такі будуть перераховані після реалізації товару. Не погодившись з такою відповіддю відповідача, позивач надіслав йому вимогу про негайне повернення коштів, яка залишена останнім без відповіді. У зв`язку з чим на підставі ст.ст. 1212, 1213 ЦК України позивач звернувся з вказаним позовом до суду про стягнення 31 324,00 грн безпідставно набутих коштів.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 17.12.2020 у справі №914/2633/20 у задоволенні позову відмовлено.

При прийнятті рішення про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що наявність волі сторін на встановлення між ними правовідносин підтверджується направленою відповідачем позивачу пропозицією - рахунку від 06.07.2020 НОМЕР_1 на суму 31 324,00 грн та прийняття позивачем такої пропозиції - сплатою 31 324,00 грн, що свідчить про відсутність будь-яких застережень щодо умов оферти у відповіді на пропозицію та про виникнення між сторонами договірних зобов`язань. Також суд встановив, що позивач надіслав на електронну адресу відповідача свої установчі документи (виписку з ЄДРЮОФОПГФ, витяг зі статуту, довідку про призначення директора), та заповнений зі сторони позивача (підписаний директором та скріплений печаткою) договір на технічне обслуговування та ремонт транспортного засобу, а відповідач приступив до виконання оплаченого рахунку, придбавши у ТОВ «Субару Україна» автозапчастини, в подальшому сторони шляхом листування узгодили строк виконання робіт щодо встановлення фаркопа. Суд вказав, що набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не може вважатись безпідставним, відтак у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень ч.1 ст. 1212 ЦК України, в тому числі зобов`язання повернути майно потерпілому. Встановивши, що у даному випадку правовою підставою для перерахунку відповідачу коштів було прийняття позивачем до виконання виставленого відповідачем рахунку, що в свою чергу свідчить про наявність договірних зобов`язань між сторонами, суд вказав, що перераховані позивачем кошти не можуть вважатись майном, набутим відповідачем без достатньої правової підстави, що в свою чергу виключає застосування до спірних правовідносин ст.1212 ЦК України. У зв`язку з чим суд дійшов висновку про необгрунтованість та безпідставність позовних вимог та відмовив у задоволенні позову. Разом з тим, зазначив, що з урахуванням характеру договірних відносин між сторонами позивач не позбавлений можливості звернутись за захистом свого порушеного права у передбачений ч. 4 ст. 849 ЦК України спосіб, відповідно до якої замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитись від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувати йому збитки, завдані розірванням договору.

Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи:

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та неповне з`ясування обставин справи, просить рішення скасувати та прийняти нове, яким позов задоволити.

Апеляційна скарга обгрунтована, зокрема, тим, що в матеріалах справи відсутні докази погодження сторонами можливості листування між ними шляхом обміну електронними листами, наявні в матеріалах справи роздруківки з месенджера та електронної пошти не можна вважати належними доказами, оскільки з них неможливо ідентифікувати вміст електронного листа, незрозуміло з якої електронної адреси здійснено відправлення та неможливо визначити чи підписаний такий електронним цифровим підписом. Скаржник вказує про відсутність у даному випадку правової підстави набуття відповідачем та збереження ним коштів, так як помилкова оплата коштів не може вважатись акцептом, оскільки не було ні належної оферти (не містила істотних умов договору і не виражала наміру відповідача вважати себе зобов`язаною стороною у разі її прийняття), ні акцепту (позивач не погодився з умовами рахунку та не підписав його, що підтверджує факт неприйняття такого). Стверджує, що перерахування помилково сплачених коштів не може вважтись конклюдентними діями, оскільки в призначенні платежу не вказано про оплату за товар «фаркоп» згідно з рахунком. Вказує, що оскільки з виставленого відповідачем рахунку не можливо встановити всіх істотних умов договору, він не може вважатись офертою відповідача на укладення договору, що підтверджує відсутність договірних зобов`язань між сторонами.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 25.01.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача.

Ухвалою від 22.02.2021 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про розгляд даної справи у судовому засіданні з повідомленням сторін та призначено її розгляд в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV практика Європейського суду з прав людини застосовується українськими судами як джерело права.

Згідно практики Європейського суду з прав людини щодо тлумачення поняття «розумний строк» вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ і було б неприродно встановлювати один і той самий строк для всіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин (рішення у справі «Броуган та інші проти Сполученого Королівства»).

Європейський суд з прав людини в своїй практиці виходить із того, що розумність тривалості судового провадження необхідно оцінювати у світлі обставин конкретної справи, враховуючи критерії, вироблені судом. Такими критеріями є: 1) складність справи, тобто, обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки; 2) поведінка заявника; 3) поведінка державних органів; 4) перевантаження судової системи; 5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі (Рішення «Бараона проти Португалії», 1987 рік, «Хосце проти Нідерландів», 1998 рік; «Бухкольц проти Німеччини», 1981 рік; «Бочан проти України», 2007 рік).

Таким чином, суд, враховуючи обставини справи, застосовує принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну правову оцінку доводам, які містяться в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, з огляду на наступне.

Згідно з встановленими судами першої та апеляційної інстанцій обставин, і визначених відповідно до них правовідносин, вбачається, що :

У липні 2020 року Приватне підприємство «ТАЛЕКС ТРК» звернулося до Товариства з обмеженою відповідальністю «НІКО ЗАХІД ПЛЕЯДА» щодо можливості придбання та встановлення фаркопа на автомобіль SUBARU FORESTER. В подальшому шляхом листування, що підтверджується роздруківками з месенджера та електронної пошти відповідача, сторони узгодили таку можливість.

Так, у переписці з представником відповідача представник позивача зазначив електронну пошту - ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 27).

На зазначену електронну пошту ОСОБА_1 , яка займає посаду майстра дільниці приймально-здавальної відповідно до посадової інструкції ТОВ «Ніко Захід Плеяда», листом з темою «договір про співпрацю» від 06.07.2020 (о 13:04) надіслала примірник договору на технічне обслуговування та ремонт транспортних засобів, виписку з ЄДРЮОФОПГФ щодо ТОВ «Ніко Захід Плеяда», витяг з реєстру платників податків на додану вартість, та реквізити ТОВ «Ніко Захід Плеяда» (а.с. 67-72,86-87). У вказаному листі представник відповідача просив заповнити зі своєї сторони та підписати договір у двох примірниках, а також надати копії документів.

Цього ж дня, з електронної пошти ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_2 на електронну пошту ОСОБА_1 надіслано лист з темою «договір і документи ПП Талекс ТРК для обслуговування авто» ( о 16:21), в додатках до якого прикріплено виписку з ЄДРЮОФОПГФ щодо ПП «ТАЛЕКС ТРК», довідку з ЄДРПОУ, витяг з статуту, наказ щодо призначення директора, реквізити підприємства, а також заповнений та підписаний директором і скріплений печаткою ПП «ТАЛЕКС ТРК» договір на технічне обслуговування та ремонт ТЗ (а.с. 73-81).

У вказаному листі зазначено наступне: «якщо щось треба по документах і якщо будете скидати рахунок, будь ласка, на цю пошту».

ОСОБА_1 листом з темою «рахунок» надіслала на електронну пошту ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_2 рахунок (о 17:30) (а.с. 82).

Вказана електронна пошта ІНФОРМАЦІЯ_2 зазначена позивачем у позовній заяві та в апеляційній скарзі.

Відповідно до виписаного ОСОБА_1 від імені ТОВ «Ніко Захід Плеяда» рахунку НОМЕР_1 від 06.07.2020 загальна вартість запчастин для автомобіля Forester НОМЕР_2 (фаркопу з`ємного, набору проводів для фаркопа, адаптора для проводів фаркопу, ізоляційної стрічки, ізострічки ПВХ) становить 25 724,00грн, загальна вартість робіт з встановлення та підключення фаркопа - 5 600,00грн, загальна сума рахунку - 31 324,00грн (а.с. 85).

Платіжним дорученням №67 від 07.07.2020 позивач перерахував відповідачу 31 324,00грн з призначенням платежу «за сервісні роботи згідно з рахунком НОМЕР_1 від 06.07.2020».

09.07.2020 ТОВ Ніко «Захід Плеяда» придбало у ТОВ «Субару Україна» автозапчастини (фаркопу з`ємного, набору проводів для фаркопа, адаптора для проводів фаркопу), що підтверджується видатковою накладною №СПЗУ002453 від 09.07.2020 (а.с. 88).

ПП «ТАЛЕКС ТРК» надіслало відповідачу заяву від 22.07.2020 про повернення коштів, в якій просило повернути сплачені підприємством кошти згідно з рахунком НОМЕР_1 від 06.07.2020 за товар (фаркоп з`ємний і приналежні запчастини) та роботи, пов`язані з установленням товару, у зв`язку з тим, що даний товар не підходить по технічній характеристиці автомобіля (не співпадає з масою навантаження причіпу) (а.с. 26).

Слід зазначити, що до позовної заяви позивач долучив ще одну заяву про повернення коштів від 22.07.2020, в якій просив вже повернути сплачені кошти згідно з рахунком НОМЕР_1 від 06.07.2020 як помилково сплачені (а.с. 15).

Відповідач листом №38/08 від 19.08.2020 повідомив позивача, що повернення коштів позивачу відбудеться після реалізації замовленого позивачем товару та з вирахуванням фактично понесених відповідачем збитків, пов`язаних з витратами на замовлення і доставку індивідуально замовленого позивачем товару. При цьому, у зазначеному листі міститься посилання на вказані позивачем причини повернення коштів - у зв`язку з тим, що даний товари не підходить по технічній характеристиці автомобіля (не співпадає з масою навантаження причіпу) (а.с. 10).

27.08.2020 позивач надіслав відповідачу лист-вимогу б/н від 26.08.2020 про негайне повернення коштів, вказавши, що він не погоджується з умовами позивача про їх повернення після реалізації товару.

Оскільки, відповідач не повернув позивачу на його вимогу кошти у розмірі 31 324,00 грн, позивач просив суд стягнути з відповідача 31 324,00 грн безпідставно набутих коштів в порядку, передбаченому ст. 1212 ЦК України.

При перегляді рішення місцевого господарського суду судова колегія Західного апеляційного господарського суду керувалась наступним:

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до частин першої, третьої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно з ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частини 1, 2 статті 639 ЦК України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (частини перша та друга статті 640 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Згідно з частиною першої статті 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (стаття 205 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів даної справи, у липні 2020 позивач звернувся до відповідача щодо можливості придбання та встановлення фаркопа на автомобіль SUBARU FORESTER.

Шляхом електронного листування сторони погодили таку можливість, зокрема, представник відповідача (майстер дільниці приймально-здавальної Цалі О.В.) надіслала на вказану позивачем електронну адресу примірник договору на технічне обслуговування та ремонт транспортних засобів, виписку з ЄДРЮОФОПГФ щодо ТОВ «Ніко Захід Плеяда», витяг з реєстру платників податків на додану вартість, та реквізити ТОВ «Ніко Захід Плеяда».

У відповідь на цей лист з електронної пошти позивача - ІНФОРМАЦІЯ_2 на електронну пошту ОСОБА_1 надіслано виписку з ЄДРЮОФОПГФ щодо ПП «ТАЛЕКС ТРК», довідку з ЄДРПОУ, витяг з статуту, наказ щодо призначення директора, реквізити підприємства, а також заповнений та підписаний директором і скріплений печаткою ПП «ТАЛЕКС ТРК» договір на технічне обслуговування та ремонт ТЗ.

В подальшому відповідач надав позивачу для оплати рахунок НОМЕР_1 від 06.07.2020 на загальну суму 31 324,00 грн, який позивач оплатив згідно з платіжним дорученням №67 від 07.07.2020.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач приступив до виконання оплаченого позивачем рахунку шляхом придбання у ТОВ «Субару Україна» автозапчастин, що підтверджується видатковою накладною №СПЗУ002453 від 09.07.2020.

Згідно з ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Закон не виключає можливості укладення договорів купівлі-продажу у спрощений спосіб: шляхом оплати покупцем виставленого продавцем рахунку.

Відповідно до ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Підрядник зобов`язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором( ч.1 ст. 839 ЦК України).

Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу( ч.3 ст.843 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст.180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Як вбачається із виставленого відповідачем НОМЕР_1 від 06.07.2020 ньому визначені предмет договору купівлі-продажу - перелік запчастин на загальну суму 25 724,00грн та перелік необхідних до виконання робіт - встановлення та підключення фаркопу з їх вартістю - 5 600,00грн, що свідчить про погодження сторонами цих істотних умов договору.

Відсутність умови щодо строку передачі товару (строку дії договору) в даному випадку не свідчить, що договір є неукладеним, оскільки ст.530 ЦК України встановлено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень визначених у статті 530 цього Кодексу.

На підставі викладеного апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що надіславши документацію (в тому числі, підписаний від імені позивача примірник договору на технічне обслуговування та ремонт транспортних засобів) та оплативши виставлений відповідачем рахунок, позивач прийняв пропозицію відповідача, а відтак, що між сторони виникли договірні зобов`язання, за змістом яких відповідач взяв на себе зобов`язання придбати та встановити позивачу фаркоп, а відповідач -оплатити вартість такого товару та послуги щодо його встановлення.

Апеляційний суд відхиляє як безпідставні доводи скаржника про відсутність доказів погодження сторонами можливості листування між ними шляхом обміну електронними листами, а також про неналежність як доказів роздруківок з месенджера та електронної пошти з огляду на те, що, як зазначено вище, переписка від імені відповідача здійснювалась з електронної пошти ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_2 і вказана електронна адреса зазначена самим же позивачем у позовній заяві та в апеляційній скарзі. Доказів того, що вказана особа не мала відповідних повноважень на ведення відповідної переписки з відповідачем в матеріалах справи відсутні.

При цьому, апеляційний суд враховує викладену у постанові Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 914/2505/17 правову позицію, згідно з якою обмін сторонами інформацією при виконанні договірних зобов`язань шляхом надіслання електронних листів уже давно став частиною ділових звичаїв в Україні. Відповідно до статей 3, 5, 8 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронні документи вже давно стали частиною ділового обороту та юридична сила електронного документа, як доказу, не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Позивач обгрунтовує свої позовні вимоги про стягнення 31 324,00грн тим, що такі кошти набуті відповідачем безпідставно, оскільки вони перераховані відповідачу помилково, так як сторони жодного договору не укладали. У зв`язку з чим, посилаючись на ст. 1212 ЦК України, позивач просив стягнути ці кошти з відповідача.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (наведений правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17, від 26.06.2018 у справі №910/9072/17).

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей) (аналогічний висновок про застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06.02.2020 по справі № 910/13271/18).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї норми тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

З урахуванням наведеного та встановлених судом обставин у даній справі фактичного існування між сторонами договірних відносин щодо купівлі товару (фаркопу) та виконання робіт щодо його встановлення колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на підставі статті 1212 ЦК України безпідставно набутих коштів, сплачених позивачем на виконання досягнутих з відповідачем домовленостей.

Крім того, апеляційний суд критично оцінює твердження позивача про помилковість перерахованих відповідачу коштів, оскільки зі змісту надісланого відповідачу листа від 22.07.2020 з вимогою про їх повернення (а.с. 26)та листа-відповіді відповідача від 19.08.2020 (а.с. 10) вбачається, що підставою для повернення сплачених позивачем коштів він вказав на те, що придбаний відповідачем фаркоп не підходить по технічних характеристиках автомобіля (не співпадає з масою навантаження причіпу). Посилань на «помилковість» перерахування таких коштів немає і у надісланому позивачем листі від 26.08.2020.

В той же час, захист прав позивача, який оплатив і не отримав призначений для нього товар, може бути захищено іншими зобов`язальними способами, передбаченими чинним законодавством.

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частинами 1, 2 ст.86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 17.12.2020 у справі №914/2633/20 ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не обґрунтовані і не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення

Судові витрати в суді апеляційної інстанції.

Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК України). Відтак, згідно ст.129 ГПК України сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржником.

Керуючись ст.ст. 129, 236, 269,271, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

1.Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Талекс ТРК" від 18.01.2021 (вх. суду від 20.01.2021 №01-05/286/21)- залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 17.12.2020 у справі №914/2633/20 - залишити без змін.

3.Судовий збір за перегляд справи у суді апеляційної інстанції - покласти на скаржника.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.

Головуючий (суддя-доповідач) Т.Б. Бонк

Судді О.І. Матущак

Г.Г. Якімець