РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.05.2021Справа № 910/1293/21
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртехно-Безпека"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "БК "Азур Груп"

про стягнення 859 063,87 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Представники сторін: без виклику.

Обставини справи:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про стягнення 859 063,87 грн., з яких 546 547,77 основного боргу, 44 270,37 грн. інфляційних втрат, 29 994,54 грн. 3% річних, 238 251,19 грн. пені за договором підряду № 674 від 12.04.2017.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував на те, що відповідно до укладеного між позивачем та відповідачем договору, позивач виконав роботи, які не були оплачені відповідачем на суму 546 547,77 грн. Окрім того, позивачем нараховано 44 270,37 грн. інфляційних втрат, 29 994,54 грн. 3% річних, 238 251,19 грн. пені за порушення умов спірного договору, а також просив покласти на відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 80 000 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.02.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Судом встановлено, що відповідач належним чином повідомлявся про розгляду справи.

Ухвала суду була відправлена за адресою місцезнаходження відповідача, що визначені в єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 02081, м. Київ, вул. Дніпровська Набережна, 19-А.

У матеріалах справи наявне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідно до якого вбачається, що відповідач отримав ухвалу суду про відкриття провадження у справі 10.02.2021, отже, завчасно був повідомлений про розгляд справи.

Судом також враховано, що відповідно до п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з`явилися у засідання. Зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Правом на подання відзиву відповідач не скористався та заперечення на позов не подав.

Відповідно до частини другої статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ Господарського процесуального кодексу України.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін від сторін до суду не надходило.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України).

У разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено позовну заяву та додані до неї докази.

Розглянувши надані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

12.04.2017 року між позивачем (підрядником) та відповідачем (замовником) укладено договір підряду № 674, відповідно до умов якого позивач зобов`язався виконати відповідно до проектної документації, державних будівельних норм України повний комплекс робіт з монтажу та пусконалагоджуванню систем протипожежної безпеки по житловому будинку № 17 у складі об`єктів будівництва: "Будівництво багатоповерхових житлових будинків з об`єктами торгівельно-офісно-розважального та соціально-побутового призначення між вул. Б.Гмирі та вул. Колекторною у Дарницькому районі м. Києва" Житоловий будинок № 17".

Згідно умов п. 4.1 договору договірна ціна повного комплексу робіт, включаючи вартість матеріалів, складає 2 701 803,50 грн.

Відповідно до п. 11.3 договору оплата виконаних підрядником робіт здійснюється замовником протягом 10 робочих днів з моменту підписання актів (ф. КБ-2в), довідок (ф. КБ-3) за умови надходження коштів від замовника будівництва.

Згідно умов п. 1.4 договору оплата за виконані роботи підрядником здійснюються замовником у розмірі 98,5% від вартості робіт, визначеному у кожному акті приймання виконаних будівельних робіт (ф. КБ-2в) і довідок про вартість виконаних будівельних робіт (ф. КБ-3) після отримання коштів від замовника будівництва. 1,5% від вартості робіт визначеному у кожному акті і довідок залишаються у якості відкладеного платежу (гарантійного фонду) та перераховуються підряднику замовником через 12 місяців після введення закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію, за умови відсутності недоліків зі сторони підрядника та після отримання коштів від замовника об`єкту будівництва.

Термін дії договору відповідно до умов п. 18.1 договору встановлений з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи актів приймання виконаних будівельних робіт та довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за серпень 2017 року, листопад 2017 року, квітень 2018 року, травень 2018 року, червень 2018 року, серпень 2018 року, вересень 2018 року, жовтень 2018 року, лютий 2019 року позивач протягом серпня 2017 - лютого 2019 років виконав передбачені договором роботи загальною вартістю 1 326 064,50 грн.

Вказані акт приймання виконаних будівельних робіт підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками їх товариств без будь-яких зауважень.

Згідно умов п. 11.6 договору підрядник сплачує щомісячно замовнику плату за виконання послуг генпідряду у розмірі 1,5% від вартості виконаних будівельно-монтажних робіт без врахування вартості матеріалів та обладнання за звітний місяць протягом 10 робочих днів з моменту підписання актів та довідок. Сторони мають право здійснювати зарахування зустрічних грошових вимог за надані послуги ген підряду та виконані роботи згідно складеного протоколу зарахування зустрічних однорідних вимог.

Згідно актів про надання послуг ген підряду в розмірі 1,5% від 31.08.2017, 30.11.2017, 30.04.2018, 31.05.2018, 30.06.2018., 31.08.2018, 30.09.2018, 31.10.2018, 28.02.2019 загальна вартість виконаних робіт без матеріалів та обладнання поставки по актам приймання виконаних будівельних робіт становить 932 528,33 грн. Відповідно послуги ген підряду в розмірі 1,5% складають 13 987,94 грн.

Згідно пояснень позивача, викладених у позовній заяві, банківської виписки з рахунку позивача № 361 за період з 01.01.2016 по 25.01.2021, протоколів взаємозаліку від 31.05.2018, 30.06.2018., 31.08.2018, 28.02.2019 відповідач виконав свої зобов`язання по оплаті за виконані роботи на загальну суму 765 738,63 грн.

За вирахуванням передбаченого п. 11.4 гарантійного фонду у розмірі 1,5%, що становить 13 778,10 грн. сума заборгованості відповідача за виконані позивачем підрядні роботи за договором становить 546 547,77 грн.

Всупереч ст. 74 ГПК України доказів належної оплати відповідачем за виконані роботи суду не надано.

За приписами ч.ч. 1-3 ст. 853 ЦК України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. Замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки). Якщо після прийняття роботи замовник виявив відступи від умов договору підряду або інші недоліки, які не могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (приховані недоліки), у тому числі такі, що були умисно приховані підрядником, він зобов`язаний негайно повідомити про це підрядника.

Відповідно до частини четвертої статті 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Згідно із п. 1 ст. 889 ЦК України, за договором підряду замовник зобов`язаний сплатити підряднику встановлену ціну після завершення усіх робіт чи сплатити її частинами після завершення окремих етапів робіт або в іншому порядку, встановленому договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

У відповідності до ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З наданих позивачем доказів вбачається, що позивач взяті на себе зобов`язання за договором виконав належним чином, а відповідач в порушення умов Договору в обумовлений строк не оплатив виконані роботи в розмірі 546 547,77 грн.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зважаючи на встановлені обставини справи та приписи вищевикладених правових норм, а також оскільки на момент прийняття рішення доказів погашення заборгованості відповідач суду не представив, як і доказів, що спростовують вищевикладені обставини, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 546 547,77 грн. позивачем нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 44 270,37 грн. інфляційних втрат, 29 994,54 грн. 3% річних.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або Законом.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу, враховуючи 3% річних та інфляційні витрати, є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Приймаючи до уваги вищенаведені приписи Цивільного кодексу України щодо наявності у позивача права за порушення грошового зобов`язання відповідачем вимагати сплати останнім проценти річних від простроченої суми та інфляційні втрати, перевіривши здійснений позивачем розрахунок, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача 44 270,37 грн. інфляційних втрат, 29 994,54 грн. 3% річних.

Також, позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача 238 251,19 грн. пені.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч.1 ст.230 ГК України).

Згідно з положеннями ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ч.ч. 1-2 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 1 ст. 547 Цивільного кодексу України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Пунктом 14.6 договору у випадку порушення погоджених строків оплати робіт, замовник сплачує підряднику пеню в розмірі 0,1% порушеної суми оплати, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який сплачується пеня, від вартості виконаних робіт за кожен день прострочення.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Проте, позивачем здійснено розрахунок пені без дотримання вимог ч. 6 ст. 232 ГК України щодо періоду нарахування штрафних санкцій, тому вимоги про стягнення пені підлягають частковому задоволенню у розмірі 96 731,47 грн.

В іншій частині вимог про стягнення 141 519,72 грн. пені слід відмовити.

Щодо адвокатських витрат в розмірі 80 000 грн. суд вказує наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Враховуючи ст. 28 Правил адвокатської етики (затверджені звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017) необхідно дотримуватись принципу "розумного обґрунтування" розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.

Суд, здійснюючи розподіл судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу) вказує наступне.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У матеріалах справи міститься копія договору про надання правової допомоги від 05.01.2021, розрахунок суми правової допомоги від 05.01.2021, квитанція до прибуткового касового ордера № 071642 серія 02АААД від 05.01.2021.

Розподіляючи витрати за послуги адвоката суд вказує, що наявні в матеріалах справи договір, розрахунок суми правової допомоги, квитанція до прибуткового касового ордера, а також встановлені в договорі ставки розрахунків наданих адвокатських послуг не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на послуги адвоката у такому розмірі з іншої сторони, адже розмір таких витрат має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

На переконання суду, розумним розміром витрат на послуги адвоката у даному спорі є сума 5 000 грн., інші заявлені витрати на послуги адвоката є завищеними та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу витрат.

Таким чином, заявлена позивачем вимога, відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу підлягає задоволенню судом частково, в розмірі 5 000 грн.

Витрати по сплаті судового збору за розгляд позову, відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 13, 74, 129, 232, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртехно-Безпека" задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "БК "Азур Груп" (02081, м. Київ, вул. Дніпровська Набережна, 19-А ідентифікаційний код 37312682) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртехно-Безпека" (03022, м. Київ, вул. Васильківська, 34, ідентифікаційний код 31720737) 546 547 (п`ятсот сорок шість тисяч п`ятсот сорок сім) грн. 77 коп. основного боргу, 44 270 (сорок чотири тисячі двісті сімдесят) грн. 37 коп. інфляційних втрат, 29 994 (двадцять дев`ять тисяч) грн. 54 коп. 3% річних, 96 731 (дев`яносто шість тисяч сімсот тридцять одну) грн. 47 коп. пені, 10 763 (десять тисяч сімсот шістдесят три) грн. 16 коп. судового збору, 5 000 (п`ять тисяч) грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У позові в іншій частині відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя І.І. Борисенко