ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2021 р.м. ХарківСправа № 910/2097/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жельне С.Ч.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Державного підприємства "Науково-дослідний і проектний інститут містобудування", м.Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю"Бюро генерального планування", м.Харків
про стягнення коштів 130 456,97 грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Науково-дослідний і проектний інститут містобудування" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бюро генерального планування" про стягенння заборгованості в загальному розмірі 130 456,97 грн, нарахованих у зв`язку з неналежним виконанням останнім своїх зобов`язань щодо своєчасної оплати за комунальні послуги за договором №24 від 20.10.2016 про відшкодування витрат та утримання приміщень.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.02.021 на підставі ч.1 ст.31 ГПК України справу №910/2097/21 передано за підсудністю до господарського суду Харківської області.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.04.2021 для розгляду справи №910/2097/21 визначено суддю Жельне С.Ч.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12.04.2021 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини п`ятої статті 12 ГПК України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

Правом на подання відзиву, відповідач, не скористався, клопотань про надання йому часу на підготовку відзиву або інших заяв по суті справи - відповідачем заявлено не було.

Так, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 12.04.2021 була направлена на адресу відповідача - 61057, Харківська область, м.Харків, пров. Театральний, буд.4, яка збігається із адресою, зазначеною у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань повернулась до суду без доказів вручення відповідачеві з відміткою пошти "адресат відсутній за вказаною адресою". Дана адреса відповідача також зазначена позивачем в позовній заяві.

Згідно із ч.1 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного держаного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Так, процесуальні документи у цій справі направлялись всім учасникам судового процесу, що підтверджуються штампом канцелярії на зворотній стороні відповідного документу.

Таким чином, всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог, а також судом надано сторонам достатньо часу для звернення із заявами по суті справи та з іншими заявами з процесуальних питань.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Приймаючи до уваги належне повідомлення відповідача про розгляд даної справи, а також враховуючи наявність у матеріалах справи достатньої кількості документів для розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про її розгляд за наявними матеріалами.

Згідно з ч.4 ст.240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.

20.10.2016 року між Державним підприємством "Науково-дослідний і проектний інститут містобудування" (позивач, Балансоутримувач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Бюро Генерального Планування" (відповідач, Користувач) укладено Договір про відшкодування витрат на утримання приміщень та забезпечення комунального обслуговування №24, згідно з умовами якого Балансоутримувач забезпечує утримання та комунальне обслуговуванння приміщень адміністративної будівлі, що знаходиться за адресою: 01133, м.Київ, бульвар Лесі Українки, 26, літера А, що використовуються Користувачем загальною корисною площею 84,8 кв.м. на 7-му поверсі, а також приміщень мереж загального користування та прилеглої території, а Користувач відшкодовує витрати Балансоутримувача на виконання вказаних робіт, охорону, електрозабезпечення водопостачання холодної води і водовідведення та теплопостачання пропорційно до займаної площі. (п.1.1 Договору).

Відповідно до п.2.2.1, 2.3.1, 2.4 Договору Балансоутримувач подає Користувачу теплову енергію, електричну енергію, холодну воду, а останній сплачує Балансоутримувачу за їх споживання, відповідно до розрахунків.

Згідно до п.3.2.4 Користувач зобов`язується виконувати умови та порядок оплати спожитої електричної, теплової енергії, холодної води і водовідведення в обсягах і в терміни, які передбачені Договором.

Пунктом 6.5 Договору сторони передбачили, що розрахунки за комунальні послуги проводяться Користувачем протягом п`яти банківськихднів з моменту отримання від Балансоутримувача рахунку та акту на відшкодування наданих Користувачу комунальних послуг.

Пунктом 7.1 Договору встановлено, що він вступає в силу з 19 жовтня 2016 року та діє протягом одного місяця з дати підписання. Якщо за десять календарних днів до закінчення строку дії цього Договору жодна із сторін письмово не заявить про бажання припинити дію Договору, Договір вважається продовжений ще на один календарний рік.

Матеріали справи не містять обставин заявлення сторонами договору про припинення його дії в порядку, встановленому пунктом 7.1 Договору. Отже договір є чинним та не припинив свою дію.

Пуктом 9.1 Договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за Договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Позивач вказує, що за період з січня по червень 2018 року ним було здійснено нарахування компенсації та виставлено відповідачу відповідні рахунки-фактури на відшкодування витрат за електричну та реактивну енергію на загальну вартість 15 1181,11 грн.; на відшкодування витрат за водопостачання та водовідведення на загальну вартість 1191,76 грн.;на відшкодування витрат на теплову енергію на загальну вартість 5270,59 грн.; на відшкодування витрат за охорону, осблуговування та утримання інженерних мереж, місць загального користування та прибудинкової території в належному стані на загальну вартість 11585,40.

Відповідач своїх договірних зобов`язань не виконав та не відшкодував понесені позивачем витрати на утримання та комунальне обслуговуванння приміщень, які знаходились в користуванні відповідача. Загальна сума заборгованості з відшкодування витрат за користування електричною та реактивною енергією, водопостачанням та водовідведенням, тепловою енергією та за охорону, обслуговування та утримання інженерних мереж, місць загального користування та прибудинокової території в належному стані за період з січня по червень 2018 року становить 33 228,86 грн.

Вищевказані обставини, стали підставою звернення позивача з відповідним позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог статей 525, 526, 629 ЦК України та статті 193 ГК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За умовами ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 901 ЦК України також передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Частиною 1 ст. 903 ЦК України також передбачено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Факт наявності у відповідача перед позивачем 33 228,86 грн. боргу за договором №24 від 20.10.2016 про відшкодування витрат на утримання приміщень та забезпечення комунального обслуговування підтверджується матеріалами справи та відповідачем не спростовано.

Враховуючи викладене та те, що відповідно до ст. 526 ЦК України, ст. ст. 193, 198 ГК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги викладені обставини, та відсутність доказів на підтвердження сплати відповідачем заборгованості в сумі 33 228,86 грн., суд визнає вимоги позивача про стягнення основної заборгованості належно обґрунтованими, доведеними матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення пені 88385,69 грн., 3% річних 2773,30 грн та інфляційних втрат 6069,12 грн. суд зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання (стаття 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

За приписами статей 611, 612 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання, що передбачено частиною першою статті 550 ЦК України.

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (ст. 551 ЦК України).

Частиною першою статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

В силу вимог частини другої статті 625 ЦК України, боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, умовами договору №24 від 20.10.2016, а саме пунктом 6.5 передбачено, що розрахунки за комунальні послуги проводяться Користувачем протягом п`яти банківських днів з моменту отримання від Балансоутримувача рахунку та акту на відшкодування наданих Користувачу комунальних послуг.

Разом із цим матеріали справи не містять доказів направлення на адресу відповідача рахунків-фактури та актів на відшкодування наданих комунальних послуг та їх отримання останнім. Наявні у справі листи за вих.№086/9/1/7-07 від 31.01.2018 (а.с.47), вих.№241/9/1/7-07 від 14.03.2018 (а.с.53), вих.№333/9/1/7-07 від 30.03.2018 (а.с.59) про направлення рахунків не свідчать про їх фактичне надіслання за місцезнаходженням суб`єкта господарювання.

Оскільки позивачем належних доказів направлення рахунків та актів на адресу відповідача не надано, як це перебачено п.6.5 Договору, суд приходить до обгрунтованого висновку про недоведеність факту порушення строків виконання зобов`язань з боку відповідача.

Разом із цим, під час дослідження матеріалів справи судом встановлено, що сторонами у договорі не погоджено нарахування пені за порушення строків виконання зобов`язань.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі.

Законодавець пов`язує можливість застосування штрафних санкцій за порушення строків виконання зобов`язань саме з умовами їх встановлення у договорі за відсутності законодавчого врегулювання розміру таких санкцій.

Водночас частиною шостою статті 231 ГК України передбачено можливість встановлення санкції за порушення грошових зобов`язань у відсотках до облікової ставки НБУ як одиниці вимірювання такої санкції. Однак саме зобов`язання зі сплати пені має визначатися згідно з укладеним сторонами договором, інакше буде порушуватися принцип свободи договору, оскільки сторони мають право і не встановлювати жодних санкцій за порушення строків розрахунку.

Отже, якщо сторони не передбачили умовами договору можливість сплати пені за порушення строків виконання зобов`язань та не визначали її розміру, то немає підстав для стягнення пені у розмірі, не погодженому в договірному порядку та прямо не встановленому законом.

Відповідна правова позиція викладена в постанові КГС ВС від 05.09.2019 у справі N 908/1501/18.

З огляду на вищевикладене, суд надавши оцінку наданим позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог доказів, дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме в частині стягнення суми боргу 33 228,86 грн.

В частині стягнення пені 88385,69 грн, 3 % річних у розмірі 2773,30 грн., інфляційних втрат у розмірі 6069,12 грн. слід відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 129 ГПК України. Судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-80, 123, 126, 129, 130, 232-233, 237-238, 240-241, 247 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "БЮРО ГЕНЕРАЛЬНОГО ПЛАНУВАННЯ" (61057, Харківська обл., м.Харків, провул. Театральний, буд.4, ) на користь Державного підприємства "Науково-дослідний і проектний інститут містобудування" (01133, м.Київ, бульв. Лесі Українки, буд.26 літ. "А", ) 33 228 грн. 86 коп. основної заборгованості та витрати по сплаті судового збору 578 грн. 20 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Повне рішення складено "17" травня 2021 р.

Суддя С.Ч. Жельне