РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.05.2021Справа № 910/3568/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В. розглянувши матеріали господарської справи у спрощеному позовному провадженні без проведення судового засідання

За позовом Товариства з обмежено відповідальністю "АВП ТРАНС"

до Товариства з обмежено відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "ДСК135"

про стягнення 53 919, 76 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмежено відповідальністю "АВП ТРАНС" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмежено відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "ДСК135" про стягнення 53 919, 76 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань з оплати наданих послуг.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 09.02.2021 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі № 910/3568/21, постановив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

05.03.2021 Товариством з обмежено відповідальністю "АВП ТРАНС" подано заяву про забезпечення позову, в якій заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на кошти Товариства з обмежено відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "ДСК135" у межах суми позову - 53 919,76 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 10.03.2021 у задоволенні заяви Товариства з обмежено відповідальністю "АВП ТРАНС" про забезпечення позову відмовлено.

У відповідності до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частинною третьою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідач відзиву на позов не надав. Про розгляд справи відповідача було повідомлено ухвалою суду від 09.03.2021, направленою на адресу місцезнаходження відповідача та отриманою відповідачем, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 263.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, тобто не скористався наданим йому процесуальним правом, передбаченим статтею 178 Господарського процесуального кодексу України.

Оскільки відповідач у строк, встановлений частиною першою статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини другої статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

У період з квітня 2020 року по жовтень 2020 року Товариством з обмеженою відповідальністю "АВП ТРАНС" (надалі - позивач) на виконання замовлень Товариства з обмежено відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "ДСК135" (надалі - відповідач) надавались транспортні послуги на загальну суму 51 430,00 грн, що підтверджується актами здачі-прийняття робіт (надання послуг): №А-00000594 від 26.05.2020 на суму 4 500,00 грн, №А-00000638 від 03.06.2020 на суму 4500,00 грн, №А-00000671 від 10.06.2020 на суму 4 500,00 грн, №А-00000765 від 26.06.2020 на суму 4 500,00 грн, №А-00000771 від 30.06.2020 на суму 4 500, 00 грн, №А-00000772 від 30.06.2020 на суму 4 500,00 грн, №А-00000773 від 30.06.2020 на суму 5 000,00 грн, №А-00000777 від 30.06.2020 на суму 4500,00 грн, №А-00000783 від 01.07.2020 на суму 930,00 грн, №А-00000790 від 02.07.2020 на суму 4 500,00 грн, №А-00000791 від 03.07.2020 на суму 4 500,00 грн, №А-00000792 від 03.07.2020 на суму 5 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимоги позивач посилається на те, що між ним та відповідачем підписано Акт звіряння взаєморозрахунків, відповідно до якого станом на 15.07.2020 у відповідача наявна заборгованість перед позивачем у розмірі 51 430,00 грн.

19.11.2020 позивач звернувся до відповідача з претензією № 36 від 09.11.2020 про оплату заборгованості у розмірі 51 430,00 грн. На підтвердження отримання претензії відповідачем позивач надав суду копію поштової квитанції від 19.11.2020 та витяг з веб-сайту АТ «Укрпошта» про вручення поштового відправлення №087.

Проте, відповідач відповіді на претензію не надав, заборгованість за надані позивачем послуги в повному обсязі не сплатив.

Позивач зазначає, що виконав свої зобов`язання з надання транспортних послуг, однак відповідач не виконав своїх зобов`язань з оплати наданих послуг, у зв`язку із чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 51 430,00 грн.

У зв`язку із простроченням грошового зобов`язання, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача інфляційні втрати у сумі 1 608,25 грн. та 3% річних у сумі 881,51 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до приписів ст. 181 ГК України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами.

Відповідно до ст. 205 Цивільного кодексу України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Часиною 1 статті 639 Цивільного кодексу України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно із ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Дослідивши наявні в матеріалах справи акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) №А-00000594 від 26.05.2020 на суму 4 500,00 грн, №А-00000638 від 03.06.2020 на суму 4500,00 грн, №А-00000671 від 10.06.2020 на суму 4 500,00 грн, №А-00000765 від 26.06.2020 на суму 4 500,00 грн, №А-00000771 від 30.06.2020 на суму 4 500, 00 грн, №А-00000772 від 30.06.2020 на суму 4 500,00 грн, №А-00000773 від 30.06.2020 на суму 5 000,00 грн, №А-00000777 від 30.06.2020 на суму 4500,00 грн, №А-00000783 від 01.07.2020 на суму 930,00 грн, №А-00000790 від 02.07.2020 на суму 4 500,00 грн, №А-00000791 від 03.07.2020 на суму 4 500,00 грн, №А-00000792 від 03.07.2020 на суму 5 000,00 грн судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, згідно яких позивач зобов`язався надати транспортні послуги, а відповідач, в свою чергу здійснити оплату наданих послуг.

У відповідності ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 205 Цивільного кодексу України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ч.1 ст.207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною 1 статті 639 Цивільного кодексу України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Ураховуючи наведені приписи законодавства, суд дійшов висновку, що сторони, у порядку ст.181 Господарського кодексу України та ст.205, 207, 639, 901 Цивільного кодексу України досягли згоди щодо укладення договору про надання послуг у спрощений спосіб шляхом підписання між сторонами актів здачі-прийняття робіт (надання послуг).

За своєю правовою природою правочин, який відбувся між позивачем та відповідачем є договором надання послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

На виконання взятих на себе зобов`язань, позивач надав відповідачу транспортні послуги на загальну суму 51 430,00 грн, а відповідач, у свою чергу, прийняв вказані послуги, що підтверджується актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) №А-00000594 від 26.05.2020 на суму 4 500,00 грн, №А-00000638 від 03.06.2020 на суму 4500,00 грн, №А-00000671 від 10.06.2020 на суму 4 500,00 грн, №А-00000765 від 26.06.2020 на суму 4 500,00 грн, №А-00000771 від 30.06.2020 на суму 4 500, 00 грн, №А-00000772 від 30.06.2020 на суму 4 500,00 грн, №А-00000773 від 30.06.2020 на суму 5 000,00 грн, №А-00000777 від 30.06.2020 на суму 4500,00 грн, №А-00000783 від 01.07.2020 на суму 930,00 грн, №А-00000790 від 02.07.2020 на суму 4 500,00 грн, №А-00000791 від 03.07.2020 на суму 4 500,00 грн, №А-00000792 від 03.07.2020 на суму 5 000,00 грн.

Відповідачем не надано суду жодних заперечень щодо факту надання позивачем послуг згідно із наявними в матеріалах справи актами надання послуг. Акти надання послуг підписані відповідачем без зауважень та заперечень.

Згідно із ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України, визначено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Так, судом встановлено, що позивачем було направлено відповідачу претензію №36 від 09.11.2020 щодо сплати заборгованості з оплати за надані транспортні послуги у сумі 51 430,00 грн.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із наявним у матеріалах справи копіями поштової квитанції від 19.11.2020 та витяг з веб-сайту АТ «Укрпошта» про вручення поштового відправлення №087 відповідач отримав претензію позивача 23.11.2020. Отже, у відповідності до ч.2 ст.530 ЦК України відповідач зобов`язаний здійснити оплату вартості наданих позивачем послуг у строк до 30.11.2020.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Наданими позивачем доказами підтверджується факт заборгованості відповідача з оплати за надані позивачем послуги у сумі 51 430,00 грн. Доказів оплати вказаної суми заборгованості відповідачем не надано.

З огляду на вище наведене, суд визнає обґрунтованими позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 51 430,00 грн.

Позивачем також заявлено до стягнення інфляційні втрати у сумі 1 608,25 грн. та 3% річних у сумі 881,51 грн.

В пункті 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" визначено, що з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Оскільки, матеріалами справи підтверджено факт наявності прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, то позивачем правомірно здійснено нарахування інфляційних втрат та 3% річних.

Частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України передбачено, що за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних судом встановлено, що позивач неправильно визначив дату початку та кінцеву дату нарахування 3% річних та інфляційних. Оскільки, як встановлено судом, відповідач зобов`язаний був сплатити борг у строк до 30.11.2020, то датою початку нарахування 3% річних та інфляційних є 01.12.2020.

Здійснивши перерахунок 3% річних та інфляційних втрат судом встановлено, що розмір 3% річних становить 295,54 грн, інфляційні втрати становлять 261,72 грн, а тому вимоги у цій частині суд задовольняє частково.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи встановлені вище судом обставини, дослідивши повно та всебічно матеріали справи, на день розгляду справи, суд частково задовольняє позовні вимоги Товариства з обмежено відповідальністю "АВП ТРАНС" до Товариства з обмежено відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "ДСК135".

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмежено відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "ДСК135" (01042, місто Київ, БУЛЬВАР МАРІЇ ПРИЙМАЧЕНКО, будинок 1/27, офіс 304/1; ідентифікаційний код 36149655) на користь Товариства з обмежено відповідальністю "АВП ТРАНС" (01042, місто Київ, ВУЛИЦЯ АКАДЕМІКА ФІЛАТОВА, будинок 10-А, офіс 2/70; ідентифікаційний код 41925358) основний борг у сумі 51 430,00 грн., 3% річних у сумі 295,54 грн, інфляційні втрати у сумі 261,72 грн та судові витрати у розмірі 2 188,64 грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано: 17.05.2021

Суддя О.В. Гулевець