ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2021 року м.Дніпро Справа № 904/5868/18 (904/1983/20)

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач) суддів: Паруснікова Ю.Б., Білецької Л.М.

секретар судового засідання Колесник Д.А.

представники сторін:

від ОСОБА_1 : Демченко Марина Михайлівна адвокат, ордер серії КС №329495 від 17.12.2020 року;

від ТОВ "Ключове рішення": Чичва Олег Сергійович ліквідатор, посвідчення №448 від 19.03.2013 року;

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 19.11.2020 року (повний текст складено 30.11.2020 року) у справі № 904/5868/18(904/1983/20) (суддя Первушин Ю.Ю.)

за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ключове рішення" (адреса: 49094, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, 32; )

про визнання договору дійсним та визнання права власності на майно

в межах справи №904/5868/18

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Ключове рішення" (49000, місто Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, 12, )

до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Ключове рішення" (49000, місто Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, 12, )

про визнання банкрутом,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 19.11.2020 року у справі № 904/5868/18(904/1983/20) в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ключове рішення" (адреса: 49094, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, 32; ) про визнання договору дійсним та визнання права власності на майно відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позов є необґрунтованим та не підлягає задоволенню у зв`язку з недотриманням сторонами вимог чинного законодавства щодо укладання договору фінансового лізингу, а саме - додержання письмової форми та нотаріального посвідчення договору.

Вимога щодо визнання права власності за ОСОБА_1 на двокімнатну квартиру, загальною площею 44,0 кв. м., розташовану за адресою: АДРЕСА_2 є похідною від визнання договору фінансового лізингу №КТН0GХ від 25.11.2014 року дійсним, а тому також не підлягає задоволенню.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.

Вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки під час його ухвалення судом не з`ясовано обставини, що мають значення для справи, не доведено обставини, які суд першої інстанції визнав встановленими, неправильно застосовано судом норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Скаржник викладає в апеляційній скарзі доводи позовної заяви та зазначає, зокрема, що:

- ухвалою суду від 13.08.2020 року було задоволено клопотання представника позивача та витребувано у відповідача належним чином засвідчену копію публічного договору про надання нерухомості на умовах фінансового лізингу; проте вказана ухвала суду відповідачем у встановленому порядку виконана не була, поважних причин ненадання витребуваного доказу відповідачем не наведено;

- з наявних в матеріалах справи платіжних доручень вбачається сплата позивачем повної погодженої сторонами та визначеної в заяві вартості квартири, що відповідачем не заперечувалося, і що свідчить про належне виконання зобов`язання позивача щодо оплати та прийняття виконання такого зобов`язання відповідачем;

- не надання відповідачем на виконання вимог ухвали суду копії витребуваного договору, та та обставина, що представником відповідача в судових засіданнях під технічну фіксацію неодноразово зазначалося, що відповідач на разі не має можливості передати спірне майно у власність позивача, оскільки на нього накладений арешт в межах кримінального провадження, а після скасування арешту дане питання буде вирішено на користь позивача, були підставою суду першої інстанції для визнання обставин належного виконання договору позивачем та безпосередньо факту досягнення сторонами згоди щодо всіх істотних умов договору.

Просить рішення господарського суду Дніпропетровської області від 19.11.2020 року у справі № 904/5868/18 (904/1983/20) скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю:

Визнати дійсним укладений 25.11. 2014 року між ОСОБА_1 та ТОВ "Ключове рішення" договір фінансового лізингу № KTH0GX, предметом якого є придбання двокімнатної квартири, загальною площею 44,0 кв.м., розташованої за адресою АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на двокімнатну квартиру, загальною площею 44,0 кв.м., розташована за адресою АДРЕСА_2 .

Стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач в особі ліквідатора спростовує доводи апеляційної скарги, вважає рішення суду законним, обґрунтованим та просить залишити його без змін, скаргу залишити без задоволення.

Зазначає, що в обґрунтування свого позову позивач посилається на "Заяву про приєднання до публічного договору", яка в свою чергу посилається на "Публічний договор про надання нерухомості на умовах фінансового лізингу", який, за даними "Заяви", розміщено на веб-сайті planetestate.com.

При спробі перевірити даний сайт отримана інформація, що даний сайт є сайтом оголошень із реалізації нерухомості, на ньому відсутнє будь-яке згадування про ТОВ "Ключове рішення" та відсутні будь-які документи/договори/оферти, а в наявності є виключно оголошення про реалізацію нерухомості. Під час перевірки сайта ліквідатором було отримано інформацію, що сайт реєструвало ТОВ "Інтернет Інвест", а користувачем сайту є Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" в особі Скаленко В.В .

Також ліквідатором було перевірено дані, де фізично розміщені сервери, на яких міститься інформація, що використовується сайтом https://planetestate.com.ua - сервери знаходяться в місті Ленстер, Республіка Ірландія та перебувають у власності компанії Amazon Data Services Ireland Limited.

Відповідно до вищенаведеного підтверджується, що у ТОВ "Ключове рішення" не могло бути ані самого публічного договору, ані можливості розміщати його на сайті. Тому посилання апелянта на неналежне виконання ухвали про витребування доказів з боку відповідача є невірним - відповідач не мав змоги виконати таку ухвалу з огляду на вищенаведене. Єдине, що міг аналізувати суд першої інстанції під час ухвалення рішення була, "Заява про приєднання до публічного договору", надана позивачем.

Вважає, що договір з фінансового лізингу №KTH0GX від 25.11.2014 року, на який посилається позивач, є неукладеним, тобто таким, що не створює прав та обов`язків для його сторін, через що позовні вимоги не можуть бути задоволені.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до ст. 806 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України ) за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Аналогічне визначення договору лізингу міститься і у статті 1 Закону України "Про фінансовий лізинг".

За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу.

Статтею 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

З урахуванням того, що на договір фінансового лізингу розповсюджуються норми ЦК України, які регулюють відносини з приводу купівлі-продажу, то відповідно до ст. 203 ЦК України такий договір укладається у письмовій формі, а у випадку участі в ньому фізичної особи, підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення (ч.3 ст. 640 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Однією з умов застосування ч.2 ст.220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України викладеним у постанові від 06.09. 2017 року в справі № 6-1288цс17.

Звертаючись до суду з позовом у даній справі ОСОБА_1 посилався на те, що 25.11.2014 року між позивачем, як лізингоодержувачем, та ТОВ "Ключове Рішення", як лізингодавцем, було підписано заяву про приєднання до публічного договору №КТН0GX, відповідно до якого позивачем було надано згоду на приєднання до Публічного договору про надання нерухомості на умовах фінансового лізингу на визначених таким договором умовах, що розміщено на офіційному веб-сайті planetestate.com.ua, предметом якого є двокімнатна квартира загальною площею 44,0 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною вартістю 92 000,00 грн.

Також позивачем погоджено та підписано з лізингодавцем графік лізингових платежів строком на 60 місяців, до 28.11.2019 року для погашення заборгованості згідно умов договору.

Позивач зазначав, що в період з 15.01.2015 року по 13.11.2019 року ним щомісячно здійснювались лізингові платежі на виконання вимог договору фінансового лізингу, що підтверджує добросовісне виконання ним умов договору та повне погашення вартості предмету лізингу станом на 13.11.2019 року в загальному розмірі 120 776,38 грн.

Позивач зазначав на відмову відповідача нотаріально посвідчити договір.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна станом на 07.06.2020 року за адресою: АДРЕСА_2 належить відповідачу на праві приватної власності з часткою власності 1/1.

Позивач вказував, що ним, як лізингоодержувачем, та ТОВ "Ключове рішення", як лізингодавцем, досягнуто згоди щодо істотних умов договору лізингу №КТН0GX від 25.11.2014 року, виконання договору відбулося, фактично володіє об`єктом нерухомості позивач.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні надав вірну оцінку доводам позивача і обґрунтовано зазначив, що договір фінансового лізінгу не може укладатись у формі, зазначеній позивачем та підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню.

Проаналізувавши надані позивачем докази на підтвердження факту укладання договору фінансового лізингу - Заяву про приєднання до публічного договору від 25.11.2014 року, Додаток 2 до договору (графік лізингових платежів), Специфікацію та акт приймання передачі від 25.11.2014 року, суд першої інстанції вірно зазначив, що будь-яких умов щодо переходу права власності від лізингодавця до лізингоотримувача вказаними доказами не передбачено.

Тобто, нерухоме майно фактично та формально надавалося позивачу лише для особистого користування (п. 14.1.3. Заявки по приєднання до договору). Набуття позивачем права власності за фактом сплати лізингових платежів згідно Додатку 2 не було передбачено умовами Заяви про приєднання.

Для визнання у судовому порядку договору укладеним необхідно довести факт ухилення відповідача від нотаріального пісвідчення договору.

Під ухиленням від нотаріального посвідчення договору має розумітися як активна протидія цьому, так і пасивне небажання вчинити цю дію.

Під час розгляду справи судом першої інстанції не встановлено факт ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору і не доведено, що між сторонами у даній справі виникли будь-які зобовязання.

Так як сторонами при укладенні договору фінансового лізингу не додержано вимоги закону про нотаріальне посвідчення, а позивачем не доведено факт ухилення ТОВ "Ключове рішення" від нотаріального посвідчення спірного договору, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідно до ч.1 ст. 216 Цивільного кодексу України зазначений позивачем правочин є недійсним і не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Таким чином, твердження позивача про доведеність підстав для визнання договору фінансового лізингу дійсним, не заслуговують на увагу, оскільки судом першої інстанції не встановлено таких підстав.

Інші заявлені у цій справі вимоги є похідними від вимоги про визнання договору фінансового лізингу дійсним і, відповідно, не можуть бути задоволені.

Доводи скаржника про те, що судом у такому ж складі вже було ухвалено рішення з аналогічного спору про задоволення позову, не приймаються колегією суддів відповідно до наступного:

Колегією суддів перевірено дану інформацію в Єдиному державному реєстрі судових рішень та встановлено, що дійсно, господарським судом Дніпропетровської області у складі судді Первушина Ю.Ю. ухвалено рішення про задоволення позову у справі №904/5868/18 від 30.09.2019 року за позовом ОСОБА_3 до ТОВ "Ключове рішення", Шевченківського відділу Державної виконавчої служби м. Дніпро, третя особа ПАТ "КБ "Приватбанк" про визнання права власності на житлову квартиру та зняття арешту.

Між тим, дане рішення було постановлено до моменту розгляду Верховним Судом питання щодо законності та дійсності договорів, укладених між фізичною особою та ТОВ "Ключове рішення". В своїй постанові від 08.04.2020 року у справі №183/6571/17 Верховний Суд проаналізував зазначені правочини, що укладалися ТОВ "Ключове рішення" в простій письмовій формі та чітко вказав про їх нікчемність.

У зв`язку з викладеним не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, оскільки вони в сукупності зводяться до невірного розуміння позивачем вимог законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин, що не може бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно положень ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Положеннями ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.79 Господарського процесуального кодексу України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.ч. 1 - 3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Оскільки суду апеляційної інстанції скаржник не навів докази, на підставі яких поданий ним позов має бути задоволений, не спростував висновки оскаржуваного рішення суду першої інстанції, апеляційна скарга є не доведеною та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 281 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 19.11.2020 року у справі № 904/5868/18(904/1983/20) залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст складено 14.05.2021 року.

Головуючий суддя: Т.А. Верхогляд

Суддя: Л.М. Білецька

Суддя: Ю.Б. Парусніков