РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.04.2021Справа № 910/16849/20

Господарський суд міста Києва у складі судді - Бондаренко-Легких Г. П. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи №910/16849/20

За позовом Приватного підприємства "ЮГ Агролідер" (вул. Дегтярівська, буд. 53-а, м. Київ 113, 03113)

До Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАГРОПАРТНЕР+" (вул. Фрунзе, буд. 2, смт. Магдалинівка, Магдалинівський район, Дніпропетровська область, 51100)

Про стягнення 261 845, 67 грн

Без виклику представників сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство "ЮГ Агролідер" (далі за текстом - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "УкрАгро Партнер+" (далі за текстом - відповідач) про стягнення 261 845,67 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням з боку відповідача його зобов`язань за договором зберігання N 86-02/20 від 05.02.2020 в частині збереження товару, переданого на зберігання, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 198 800, 00 грн вартості втраченого товару, 39 760, 00 грн штрафу за несвоєчасну оплату втраченого товару, 19 880, 00 грн штрафу за звернення до суду та 3 405, 67 грн 3 % річних за період прострочення з 01.04.2020 до 26.10.2020.

05.11.2020 Господарський суд міста Києва ухвалою залишив позовну заяву без руху, надав позивачу п`яти денний строк для усунення недоліків з моменту отримання ухвали шляхом:

- надання до суду на виконання ухвали відомостей щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

- подання до суду письмових пояснень на виконання ухвали із зазначенням підстав для звернення з таким позовом (стягнення грошових коштів) саме до Господарського суду міста Києва;

- подання до суду на виконання ухвали обґрунтованого розрахунку 3 % річних;

- подання до суду письмової заяви з зазначенням засобів зв`язку позивача та відповідача.

25.11.2020 до Господарського суду міста Києва від позивача поштою надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви на виконання вимог ухвали від 05.11.2020. Позивач усунув усі недоліки визначені ухвалою від 05.11.2020 про залишення позовної заяви без руху.

26.11.2020 Господарський суд міста Києва ухвалою прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, розгляд справи №910/16849/20 ухвалив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Даною ухвалою суд запропонував відповідачеві подати відзив на позовну заяву впродовж 15 днів з дня вручення ухвали суду від 26.11.2020, та позивачу впродовж 15 днів з дня отримання відзиву подати до суду відповідь на відзив.

04.01.2021 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

01.02.2021 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання представника позивача про ознайомлення з матеріалами справи.

09.02.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла відповідь на відзив, в якій позивач надав власні пояснення з приводу заперечень відповідача, викладених у відзиві.

03.03.2021 Господарський суд міста Києва за власною ініціативою витребував у позивача оригінал підписаного та скріпленого печатками сторін Акту прийому-передачі №1 від 06.02.2020, згідно якого позивач передав, а відповідач прийняв на відповідальне зберігання товар, а саме: насіння гібриду соняшника "НС Х 195 (Адмирал)" (екстра) п. о. в кількості 100 шт., загальна вартість якого становить 198 800, 00 грн. строком зберігання до 31.03.2020 для огляду, що підтверджує факт виникнення між сторонами правовідносин зі зберігання товару на умовах визначених ним.

18.03.2021 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання позивача про приєднання до матеріалів справи доказів, витребуваних судом ухвалою від 03.03.2021, а саме оригіналу акту № 1 від 06.02.2020 про передачу на зберігання 100 мішків насіння соняшнику.

22.03.2021 до Господарського суду міста Києва надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив, а також клопотання про витребування доказів в порядку ст. 81 ГПК України.

05.04.2021 Господарський суд міста Києва ухвалою задовольнив клопотання представника відповідача та витребував у позивача оригінал підписаного та скріпленого печатками сторін Акту прийому-передачі №1 від 06.02.2020 (з двох сторін), згідно якого позивач передав, а відповідач прийняв на відповідальне зберігання товар, а саме: насіння гібриду соняшника «НС Х 195 (Адмирал)" (екстра) п. о.» в кількості 85 шт., загальна вартість якого становить 168 980, 00 грн. строком зберігання до 27.05.2020 для огляду, що підтверджує факт виникнення між сторонами правовідносин зі зберігання товару на умовах визначених ним.

15.04.2021 до Господарського суду міста Києва надійшли письмові пояснення представника позивача щодо надання витребуваного доказу ухвалою від 05.04.2021, а саме неможливості подати оригінал акту приймання-передачі № 1 від 06.02.2020 про передачу на зберігання відповідачу 85 мішків насіння соняшнику.

29.04.2021 до Господарського суду міста Києва надійшли пояснення відповідача, в яких відповідач виклав власні твердження щодо поданих 15.04.2021 позивачем письмових пояснень.

Частиною 8 ст. 252 ГПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Згідно з частиною 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши всі наявні документи у матеріалах справи № 910/16849/20, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно та безпосередньо оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

05.02.2020 між Приватним підприємством «Юг Агролідер» (надалі - позивач, поклажодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «УкрАгроПартнер+» (надалі - відповідач, зберігач) укладено Договір зберігання №86-02/20 (надалі - Договір), згідно п. 1.1. якого - в порядку та на умовах, визначених цим Договором поклажодавець передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання насіння гібриду соняшника або інше майно, що вказане в Актах прийому-передачі (надалі - товар). Кожна партія товару передана на зберігання оформлюється Актом прийому-передачі, в якому зазначається строк зберігання даної партії товару. Строк зберігання кожної партії товару рахується з дати укладення (скріплення печатками сторін) Акту прийому-передачі товару та закінчується датою зазначеною в даному Акті прийому-передачі.

Серед іншого сторони домовились про наступне:

Пункт 1.4. Договору - зберігач гарантує, що товар зберігається на складі, придатному для зберігання такого виду товару, розташованому за адресою: 51100, Дніпропетровська обл., Магдалинівський р-н, смт. Магдалинівка, вул. Фрунзе, 2.

Пункт 1.5. Договору встановлює, що зберігання товару за цим Договором є безоплатним. Зберігач має на меті подальше придбання товару (переданого йому на зберігання) за умовами Дилерського договору №85-02/20 від 05.02.2020.

Пункт 1.7. Договору - товар повертається із зберігання поклажодавцю на підставі Акту повернення товару із зберігання та/або накладної. Дата, що вказана в Акті повернення товару із зберігання (накладній), є датою повернення зберігачем відповідної кількості (партії) товару.

Підпункт 2.1.4 Договору - зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві або вказаній їм третій особі товар:

2.1.4.1. - в продовж 3 (трьох) календарних днів з дати отримання від поклажодавця вимоги про повернення йому всього товару або його частини;

2.1.4.2. - в продовж 3 (трьох) календарних днів з дати отримання підписаного поклажодавцем Акту передачі товару третій особі.

Повернення товару може здійснюватися зберігачем будь-якій третій особі на письмову вимогу поклажодавця, вислану факсом або електронною поштою. В цьому випадку Акт передачі товару третій особі підписується також уповноваженим представником третьої особи. Обидва екземпляри Акту передаються поклажодавцеві, після підписання яких один з них залишається у поклажодавця, а інший повертається зберігачу.

2.1.4.3. - при закінченні строку зберігання товару зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві товар в повному обсязі.

Товар має бути поверненим в тому самому стані, у якому він був прийнятий на зберігання з урахуванням змін його природних властивостей.

Пункт 4.3. Договору - за невиконання п. 2.1.4. цього Договору зберігач зобов`язаний виплатити поклажодавцеві неустойку у розмірі 5 % від вартості несвоєчасно повернутого товару, що знаходиться на зберіганні, за кожен день допущеного прострочення.

Пункт 4.4. Договору - за прострочення повернення товару зі зберігання понад 3 (три) дні зберігач сплачує поклажодавцю штраф у розмірі 10 (десяти) % від вартості непереданого (неповернутого) товару. Якщо прострочення повернення товару зі зберігання триває понад 7 (сім) календарних днів, то такий товар вважається втраченим зберігачем і він зобов`язаний сплатити поклажодавцю повну вартість такого товару. У разі втрати (нестачі) товару, в тому числі упаковки (втрати, знищення, викрадення, втрати товарного вигляду та ін.), зберігач зобов`язується відшкодувати поклажодавцеві повну вартість втраченого чи відсутнього товару, а за прострочення сплати вартості втраченого чи відсутнього товару зберігач також виплачує поклажодавцеві штраф в розмірі 20 % від простроченої суми.

Пункт 4.7. Договору - у випадку звернення поклажодавця з позовною заявою до суду за захистом своїх порушених прав і інтересів, зберігач додатково сплачує поклажодавцеві штраф у розмірі 10 % від вартості неповернутого (втраченого, пошкодженого, відсутнього) товару.

Пункт 9.1. Договору - цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення його печатками сторін і діє до 31.03.2020 (Якщо інший строк не зазначено в Актах прийому-передачі), але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

В пункті 6.1 договору сторони визначили, що в разі неможливості вирішення спору шляхом переговорів він вирішується в судовому порядку за встановленою підвідомчістю та підсудністю такого спору у порядку ч. 5 ст. 29 ГПК України.

Отже, оскільки ч. 5 ст. 29 ГПК України встановлено, що позови у порах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

За таких обставин, позивач за альтернативною підсудністю звернувся до Господарського суду міста Києва як суду, де має виконуватися договір щодо повернення майна зі зберігання.

Позивач стверджує, що згідно Акту прийому-передачі №1 від 06.02.2020, ним було передано на відповідальне зберігання строком до 31.03.2020 насіння гібриду соняшника «НС Х 195 (Адмирал)» (екстра) п. о. в кількості 100 шт., загальна вартість якого становить 198800, 00 грн.

Оригінал означеного Акту витребуваний судом у позивача та долучений до матеріалів справи разом з клопотанням про приєднання доказів від 18.03.2021.

Матеріалами справи підтверджено, що 15.06.2020 позивач звернувся до відповідача з листом-вимогою №1 (опис вкладення у цінний лист згідно накладної №260) про повернення товару, що був переданий за Актом прийому-передачі №1 від 06.02.2020, в продовж трьох календарних днів з дня отримання даної вимог.

Однак, позивач стверджує, що у визначений строк товар повернутий не був, та прострочення повернення товару зі зберігання триває понад 7 календарних днів, а відтак, зберігач зобов`язаний у відповідності до п. 4.4. Договору сплатити поклажодавцю повну вартість переданого на зберігання товару, у зв`язку з чим позивач звертався до відповідача 30.07.2020 та 01.10.2020 з листами-вимогами про сплату вартості товару у розмірі 198800, 00 грн, однак такі листи залишені відповідачем без задоволення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що переданий відповідачу товар на зберігання строком до 31.03.2020 на вимогу не повернуто, та вартість переданого на зберігання товару не сплачено, відтак, позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку у відповідності до п. 4.4. Договору вартість неповернутого товару у розмірі 198 800, 00 грн, штраф за прострочення сплати вартості товару у розмірі 20 % від вартості такого, що становить 39760, 00, а також у відповідності до п. 4.7. Договору штраф у розмірі 10 % від повної вартості товару, у зв`язку із зверненням поклажодавця з позовною заявою до суду, що становить 19 880, 00 грн, в тому числі стягнути 3 % річних у розмірі 3 405, 67 грн.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог вказує на їх необґрунтованість з підстав того, що в дійсності між сторонами був підписаний інший Акт прийому-передачі №1 від 06.02.2020, предметом якого була передача на зберігання строком до 27.05.2020 85 мішків насіння соняшника вартістю 168980, 00 грн. Вказаним Актом сторони анулювали дію попереднього Акту № 1 про передачу на зберігання 100 мішків насіння сояншника, на який посилається позивач. Крім того, відповідач вказує на те, що ним було повернуто 105 мішків насіння (85 з яких за Актом строком зберігання до 27.05.2020 та 20 мішків, які були передані позивачем в якості заохочування за раніше анульованим актом), в підтвердження чого подає експрес-накладну Нової пошти №1728.

Позивач, надаючи власні обґрунтування щодо викладених у відзиві заперечень, вказує у відповіді на відзив на те, що анулювання дії Акту прийому-передачі №1 від 06.02.2020, яким передано на зберігання строком до 31.03.2020 насіння соняшника у кількості 100 мішків вартістю 198800, 00 грн не відбулось. При цьому, позивач не заперечує проти підписання сторонами Акту прийому-передачі №1 від 06.02.2020, яким передано на зберігання насіння соняшника строком до 27.05.2020 у кількості 85 мішків вартістю 168 980, 00 грн та пояснює чинність обох актів тим, що позивач передав на зберігання відповідачу товар двома партіями, однак при підписанні Актів сторонами було допущено помилку в їх нумерації. Також, позивач визнає факт повернення відповідачем товару в кількості 85 мішків за Актом-прийому передачі, строк зберігання товару за яким був до 27.05.2020, а також 20 мішків за межами Договору.

Відповідач, разом з поданням до суду заперечень подає оригінал Акту прийому-передачі №1 від 06.02.2020 яким передано на зберігання насіння соняшника строком до 27.05.2020 у кількості 85 мішків вартістю 168 980, 00 грн, який скріплено печатками та підписами сторін. Разом з тим, суд, дослідивши вказаний документ встановив, що на зворотній стороні Акту в односторонньому порядку відповідачем проставлена відмітка про те, що такий Акт підписаній замість раніше підписаного сторонами Акту прийому-передачі №1 від 06.02.2020 на поставку насіння соняшника НСх195 (Адмирал) екстра п.о. в кількості 100 шт, строк зберігання якого було визначено до 31.03.2020.

З метою встановлення дійсних обставин справи, судом було витребувано у позивача другий примірник оригіналу Акту, яким передано на зберігання насіння соняшника строком до 27.05.2020 у кількості 85 мішків вартістю 168 980, 00 грн. В письмових поясненнях, позивач вказує на неможливість надання суду витребуваного оригіналу Акту для огляду з підстав того, що вказаний Акт відсутній у володінні позивача.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи принцип змагальності сторін, суд вважає, що позовні вимоги ПП «Юг Агролідер» задоволенню не підлягають з огляду на наступне:

Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Відповідно до ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Частиною 1 ст. 946 ЦК України плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

Частиною 4 статті 946 ЦК України передбачено, що установчим документом юридичної особи або договором може бути передбачено безоплатне зберігання речі.

Умовами пункту 1.5. Договору сторони погодили, що зберігання товару за цим Договором є безоплатним. Зберігач має на меті подальше придбання товару (переданого йому на зберігання) за умовами Дилерського договору №85-02/20 від 05.02.2020.

При цьому, пунктом 7.1. Договору сторони погодили, що акти прийому-передачі, накладні, акти передачі товару третій особі, акти повернення товару відповідним чином доповнюють умови цього Договору, збільшують (зменшують) кількість товару та/або встановлюють нове найменування товару і пропорційно збільшують (зменшують) вартість товару за цим Договором, визначену на дату його укладання.

Суд, дослідивши наданий позивачем на виконання вимог ухвали від 03.03.2021 оригінал Акту прийому-передачі №1 від 06.02.2020 яким позивач обґрунтовує позовні вимоги встановив, що за означеним Актом поклажодавець передав, а зберігач прийняв на відповідальне зберігання товар (а саме: насіння гібриду соняшника), згідно з п. 1.1. Договору в кількості 100 шт. у розмірі 198 800, 00 грн строком до 31.03.2020.

Оскільки, разом із запереченнями відповідачем було подано оригінал іншого Акту прийому-передачі №1 від 06.02.2020 за яким передано товар на зберігання у кількості 85 мішків строком зберігання до 27.05.2020 з відміткою про анулювання раніше підписаного сторонами Акту прийому-передачі №1 від 06.02.2020 про передання на відповідальне зберігання 100 мішків насіння соняшника до 31.03.2020 та така відмітка зроблена в односторонньому порядку відповідачем за відсутності жодних погоджень з позивачем у суду виникли обґрунтовані сумніви у добросовісному виконанні сторонами процесуальних обов`язків на підставі чого, суд постановив ухвалу від 05.04.2021 про витребування з позивача другого примірнику оригіналу Акту, яким відповідач обґрунтовує свої заперечення.

Витребуваний судом ухвалою від 05.04.2021 оригінал Акту позивачем до суду наданий не був.

В своїх письмових поясненнях від 15.04.2021 позивач обґрунтовує неможливість подання витребуваного судом ухвалою від 05.04.2021 доказу тим, що відповідач не повернув другий примірник Акту після його підписання позивачу, відтак, у володінні позивача відсутній витребуваний судом оригінал Акту.

Доказів того, що позивач звертався до відповідача з вимогою про повернення другого примірнику Акту прийому-передачі №1 від 06.02.2020 яким передано на відповідальне зберігання відповідача насіння соняшника в кількості 85 мішків вартістю 168 980, 00 грн строком зберігання до 27.05.2020 позивач до письмових пояснень не долучає.

У зв`язку з вище викладеним, суд звертає увагу сторін, що принцип належності доказів полягає в тому, що господарський суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справ та входять до предмету доказування.

Належність доказів - це міра, що визначає залучення до процесу в конкретній справі тільки потрібних і достатніх доказів. Під належністю доказу розуміється наявність об`єктивного зв`язку між змістом судових доказів (відомості, що містяться в засобах доказування) і самими фактами, що є об`єктом судового пізнання.

Вказані висновки зроблені в постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 01.08.2019 у справі №927/313/18 та суд вважає їх застосовними в даній частині.

Разом з тим, стаття 77 ГПК України встановлює принцип допустимості доказів, зокрема, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Так, "тягар доказування" покладається на сторін та зобов`язує їх доводити ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними та допустимими доказами, які, зокрема, позивач зобов`язаний подати разом з позовною заявою (частина 2 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Частиною 10 статті 80 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, особа, яка подала цей документ, може просити суд до закінчення підготовчого засідання виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Наведені норми свідчать про те, що ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередню участь у судовому процесі, або позбавлений такого права. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Однак, на противагу цьому, сторонам варто дотримуватись належної процесуальної поведінки та добросовісного виконання процесуальних обов`язків виникнення яких пов`язані з вступом у справу та набуття відповідного статусу як учасника господарського процесу.

За таких обставин, сторони допускаючи не виконання вимог ухвали суду про витребування доказів, які до того ж зобов`язані були подати їх за відсутності такої ухвали добровільно з метою виконання обов`язку з доказування, повинні бути обізнані про настання відповідних наслідків та припускати їх настання, а отже нести ризик невиконання приписів процесуального законодавства.

З долучених до письмових пояснень позивача від 15.04.2021 додатків не вбачається, що позивач звертався до відповідача з метою отримання другого примірнику Акту, за яким передбачений строк зберігання 85 мішків насіння до 27.05.2020 та позивачем поважність не подання витребуваного судом доказу в таких поясненнях не обґрунтовано. При цьому, суд зазначає, що у відповіді на відзив, позивач посилався на передання товару на зберігання відповідачеві за двома актами від 06.02.2020 року (номер яких було помилково зазначено двічі як № 1), а тому у позивача мав бути наявний оригінал примірнику акту № 1 від 06.02.2020 на передання на зберігання 85 мішків насіння соняшнику.

Оскільки позивач не подав до суду, витребуваний ухвалою від 05.04.2021, оригінал доказу, а саме акту приймання-передачі № 1 від 06.02.2020 року на передання відповідачу на зберігання 85 мішків соняшника, а відповідач подав оригінал вказаного акту з відміткою, що він виписаний замість акту № 1 від 06.02.2020 про передачу на зберігання відповідачу 100 мішків насіння соняшнику, то суд оцінює, щотвердження відповідача про те, що цей акт було підписано замість іншого акту, як більш вірогідне, ніж твердження позивача.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що твердження позивача про те, що позивачем було передано на зберігання відповідача дві партії товару за двома актами приймання-передачі не знайшли свого підтвердження, оскільки у позивача відсутні два оригінали акту приймання-передачі товару.

Виходячи з сукупності поданих в оригіналі доказів, суд приходить до висновку, що між сторонами було досягнуто домовленостей та передано на зберігання за договором № 86-02/20 85 мішків насіння соняшника за актом № 1 від 06.02.2020.

Оскільки, в матеріалах справи міститься долучений відповідачем до заперечень інший примірник витребуваного судом оригіналу Акту, суд вважає за можливим застосувати наслідки передбачені частиною 10 статті 80 Господарського процесуального кодексу України шляхом визнання обставини анулювання Акту прийому-передачі №1 від 06.02.2020, за яким передавалось насіння у кількості 100 шт. вартістю 198800, 00 грн строком зберігання до 31.03.2020.

Разом з тим, згідно до частини 1 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Як вбачається з відзиву відповідача та відповіді на відзив позивача сторони визнають факт повернення відповідачем мішків згідно укладеного між сторонами Договору зберігання, і суд приходить до висновку, що такий товар було передано за Актом прийому-передачі №1 від 06.02.2020, за яким передавалось насіння у кількості 85 шт. вартістю 168 980, 00 грн строком зберігання до 27.05.2020.

Вказана обставина щодо повернення товару також підтверджується наявною в матеріалах справи експрес-накладною №1728 від 31.05.2020.

Згідно частини 1 статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази з більшою вірогідністю підтверджують факт належного виконання відповідачем зобов`язання згідно укладеного між сторонами Договору зберігання.

Таким чином, позивач не доводить поданими доказами те, що відповідач є таким, що прострочив виконання зобов`язання та в нього є достатні правові підстави звертатись до відповідача з вимогами зазначеними в позовній заяві щодо стягнення вартості втраченого товару, який був переданий на зберігання, у зв`язку з чим вимоги позивача про стягнення 261845, 67 грн суд відхиляє як такі, що є не обґрунтованими.

При цьому, суд не оцінює доводи сторін з приводу виконання Дилерського договору №85-02/20 від 05.02.2020, оскільки обставини виконання сторонами зобов`язань за цим Договором не є предметом доказування в даній справі.

Відповідно до приписів ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч.1 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частина 1 ст. 74 ГПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Щодо розподілу судових витрат, які складаються зі сплаченого судового збору суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на позивача.

Згідно з пункту 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13, 73-77, 86, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог Приватного підприємства «ЮГ Агролідер» до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАГРОПАРТНЕР+» про стягнення 261 845, 67 грн - відмовити.

2. Судові витрати зі сплати судового збору покласти на Приватне підприємство «ЮГ Агролідер».

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Г. П. Бондаренко-Легких