ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13.05.2021 Справа № 905/197/21

Господарський суд Донецької області у складі судді Фурсової С.М.

при секретарі судового засідання Корецькій А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом керівника Красноармійської місцевої прокуратури Донецької області (85302, Донецька область, місто Покровськ, вулиця Центральна, будинок 148) в інтересах держави в особі Селидівської міської ради (85400, Донецька область, місто Селидове, вулиця Карла Маркса, будинок 8; )

та Східного офісу Держаудитслужби (49101, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Антоновича Володимира, будинок 22, корпус 2; ) в особі Управління Східного офісу Держаудитслужби в Донецькій області (87500, Донецька область, місто Маріуполь, вулиця Архітектора Нільсена, будинок 26/2, )

до Комунального некомерційного підприємства «Селидівська центральна міська лікарня Селидівської міської ради» (85400, Донецька область, місто Селидове, вулиця Московська, будинок 43; )

та до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртранссервіс-груп» (88018, Закарпатська область, місто Ужгород, вулиця Швабська, будинок 53; )

про визнання недійсним додаткових угод № 1 від 30.01.2018, № 2 від 30.01.2018, № 3 від 30.01.2018, № 5 від 17.09.2018, № 6 від 20.09.2018, № 8 від 16.10.2018 та № 9 від 17.10.2018 до договору про постачання природного газу № 17-377 від 29.01.2018, -

за участі представників сторін:

прокурор: Хряк О.О.

від позивача-1: не з`явився

від повивача-2: не з`явився

від відповідача-1: не з`явився

від відповідача-2: не з`явився

С У Т Ь С П О Р У

Керівник Красноармійської місцевої прокуратури Донецької області (далі - прокурор) звернувся в інтересах держави в особі Селидівської міської ради (далі - позивач-1) та Східного офісу Держаудитслужби в Донецькій області в особі управління Східного офісу Держаудитслужби в Донецькій області (далі - позивач-2) до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до Комунального некомерційного підприємства «Селидівська центральна міська лікарня Селидівської міської ради» (далі - відповідач-1, КНП «Селидівська ЦМЛ СМР») та до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртранссервіс-груп» (далі - відповідач-2, ТОВ «Укртранссервіс-груп»), в якій просив суд визнати недійсними додаткові угоди № 1 від 30.01.2018, № 2 від 30.01.2018, № 3 від 30.01.2018, № 5 від 17.09.2018, № 6 від 20.09.2018, № 8 від 16.10.2018 та № 9 від 17.10.2018 до договору про постачання природного газу № 17-377 від 29.01.2018, укладені між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укртранссервіс-груп» та Комунальним некомерційним підприємством «Селидівська центральна міська лікарня Селидівської міської ради».

Мотивуючи позовні вимоги прокурор зазначив, що за результатами проведених відкритих торгів на закупівлю природного газу між відповідачем-1 та відповідачем-2 укладено договір № 11-377 від 29.01.2018 про постачання природного газу. В подальшому між відповідачами укладено низку додаткових угод, якими суттєво збільшено первісну ціну товару (на 6312,00 грн з ПДВ за 1 тис м.куб. природного газу або на 73,41 % від первинної договірної вартості), визначену за результатами відкритих торгів, що, на думку прокуратури, суперечить вимогам чинного законодавства України, зокрема пункту 2 частини четвертої статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі».

Так, прокурор звертає увагу на те, що відповідачі, погодились з умовами договору № 11-377 від 29.01.2018 про постачання природного газу, в тому числі щодо вартості постачаємого товару, та підписали його 29.01.2018, проте, наступного дня відповідачами одночасно укладені три додаткові угоди № 1-3, якими підвищено ціну природного газу за 1000 метрів кубічних сукупно на 26,66 % та зменшено обсяг постачаємого товару.

Також вважає, що сторонами Договору не доведено наявності коливання цін на природний газ з моменту укладення договору (29.01.2018) до моменту укладення додаткових угод № 1-3 від 30.01.2018 та у подальшому, оскільки на його переконання довідки Харківської торгово-промислової палати, Асоціації «Газові трейдери України» та Житомирської торгово-промислової палати, не є належними доказами коливання ціни природного газу за 1 тис. м.куб., а лише зазначають середню ринкову ціну газу за 1 тис м. куб., позаяк в них відсутня інформація щодо вартості газу на попередні дати, з яких починалася зміна ціни на ринку, а лише зазначалася вартість на конкретну дату; також не вказано чи є така ціна середньою по Україні та якою є середня ціна на природний газ на території окремих регіонів України.

Вказані дії відповідачів, на думку прокурора, суперечать меті законодавства у сфері публічних закупівель та є підставою для визнання додаткових угод № 1 від 30.01.2018, № 2 від 30.01.2018, № 3 від 30.01.2018, недійсними в судовому порядку, та, як наслідок, визнання недійсними додаткових угод № 5 від 17.09.2018, № 6 від 20.09.2018, № 8 від 16.10.2018 та № 9 від 17.10.2018.

В обґрунтування підстав для звернення до суду з цим позовом вказує, що позивачами - Селидівською міською радою та Східним офісом Держаудитслужби в Донецькій області в особі управління Східного офісу Держаудитслужби в Донецькій області не вжито заходів щодо оскарження вищезгаданих додаткових угод, не зважаючи на очевидний характер порушень, що свідчить про їх бездіяльність, тобто нездійснення захисту інтересів держави органами державної влади, до компетенції яких віднесені відповідні повноваження.

Щодо порушення інтересів держави у цій справі прокурор, вказав на те, що використання бюджетних коштів безумовно становить державний інтерес.

Вказані обставини зумовили звернення прокурора до суду з метою усунення порушень у сфері державних закупівель.

Ухвалою суду від 24.02.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 905/197/21, яку вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 17.03.2021 та встановлено прокурору, сторонам строк для надання заяв по суті справи, а також доказів, які мають значення для правильного вирішення спору.

На адресу суду 05.03.2021 надійшов відзив на позовну заяву відповідача-1, в якому останній зазначив, що укладаючи спірні додаткові угоди відповідачі не порушували чинного законодавства України, адже спеціальне законодавство у сфері публічних закупівель надає право сторонам змінювати ціну товару у залежності від її коливання необмежену кількість разів. Підставою для внесення змін до договору є наявність факту коливання ціни на ринку. Відповідачем-1 зазначено, що про таке коливання, відповідачам стало відомо з довідок Торгово-промислової палати, Асоціації «Газові трейдери України». Таким чином, на думку відповідача-1, беручи до уваги роз`яснення Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 27.10.2016 №3302-06/34307/06, положення Закону України «Про публічні закупівлі» та судову практику, враховуючи, що спірні додаткові угоди підписано на підставі різних документів, у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити у повному обсязі.

Разом з тим, відповідач-1 надав суду посвідчення на представника, документи, які посвідчують правовий статус підприємства, а також довідку про юридичну адресу.

На електронну пошту суду 15.03.2021 надійшли письмові пояснення позивача-2 не скріплені кваліфікований електронним підписом (КЕП), що підтверджується довідкою Господарського суду Донецької області від 15.03.2021 № 04-18/2069.

Частиною восьмою статті 42 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника).

Відповідно до статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».

Отже, письмові пояснення позивача-2 без накладення КЕП, не можуть вважатися оригіналом документа, оскільки у суду не має можливості ідентифікувати його підписувача.

Ухвалою суду від 17.03.2021 у справі № 905/197/21 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 13.04.2021.

18.03.2021 до суду від Красноармійської місцевої прокуратури Донецької області надійшла відповідь на відзив № 3714-436 вих.21 від 11.03.2021., в якій прокуратура зазначає, що доводи відповідача-1 щодо безпідставності та необґрунтованості позову мають бути відхилені судом. Зокрема, відповідачем не зазначено, яким чином довідка Харківської торгово-промислової палати від 11.01.2018 № 12/18 та довідка Асоціації «Газові трейдери України» від 10.01.2018 № 1, від 15.01.2018 № 2 можуть підвереджувати коливання ціни на ринку газу, після укладання договору поставки 29.01.2018. Також, на думку прокуратури, додаткові угоди № 1-3 від 30.01.2018 до договору № 17-377 від 29.01.2018 укладено всупереч вимогам Закону України «Про публічні закупівлі», та мають бути визнані судом недійсними.

22.03.2021 до суду надійшли пояснення № 040525-17/889-2021 від 15.03.2021 Східного офісу Держаудитслужби Управління Східного офісу Держаудитслужби в Донецькій області, в яких останній зазначає, що заходи державного фінансового контролю відносно закупівлі за номером ID:UA-2017-12-18-000768-a не здійснювалися, наявність чи відсутність порушень законодавства про закупівлі у встановленому законодавством порядку не документувалось, тому в Управління Східного офісу Держаудитслужби відсутні повноваження щодо надання пояснень стосовно предмету спору по даній справі.

За результатами підготовчого засідання 13.04.2021, зважаючи на те, що всі питання, передбачені статтею 182 ГПК України вирішено, судом вирішено закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті на 11.05.2021.

У зв`язку з перебуванням судді Фурсової С.М. у відпустці з 26.04.2021 до 11.05.2021 та відсутністю підстав для передачі справи на повторний автоматизований розподіл відповідно до статті 32 ГПК України, судове засідання призначене на 11.05.2021 не відбулось.

Ухвалою суду від 12.05.2021 у справі № 905/197/21 судове засідання призначено на 13.05.2021.

У судове засідання 13.05.2021 з`явився прокурор, просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Сторони у судове засідання 13.05.2021 не з`явились, своїх повноважних представників не направили, про дату, час та місце проведення засідання повідомлені належним чином.

Розглянувши подані документи, дослідивши матеріали справи, господарський суд -

В С Т А Н О В И В

18.12.2017 на веб-сайті «Prozorro - публічні закупівлі» (https://prozorro.gov.ua/tender/ UA-2017-12-18-000768-a) оприлюднено оголошення UA-2017-12-18-000768-a Комунальною лікувально-профілактичною установою Селидівська центральна міська лікарня (яке 25.01.2019 змінило назву на Комунальне некомерційне підприємство «Селидівська центральна міська лікарня Селидівської міської ради») про проведення відкритих торгів на закупівлю природного газу обсягом 355000 м.куб., місце поставки товарів або місце виконання робіт чи надання послуг: 85400, Україна, Донецька область, Селидове, Московська, 43, строк поставки товарів, виконання робіт чи надання послуг: 17.01.2018 - 31.12.2018, ДК 021:2015: 09120000-6 - Газове паливо з очікуваною вартістю закупівлі 3 621 000,00 UAH з ПДВ. Основним критерієм вибору переможця є ціна.

В процедурі закупівлі брало участь 2 учасники Товариство з обмеженою відповідальністю «АС» та Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРТРАНССЕРВІС-ГРУП».

Пропозиція Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРТРАНССЕРВІС-ГРУП» визнана найбільш економічно вигідною та такою, що відповідає кваліфікаційним критеріям, встановленими в тендерній документації та прийнято рішення про намір укласти з Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРТРАНССЕРВІС-ГРУП» відповідний договір.

За результатами процедури закупівлі, 29.01.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРТРАНССЕРВІС-ГРУП» (далі - постачальник) та Комунальною лікувально-профілактичною установою Селидівська центральна міська лікарня (далі -

споживач) укладено договір № 17-377 на постачання природного газу (далі - Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити споживачу у 2018 році товар: природний газ (класифікатор ДК 021:2015 (CPV) - 0912000-6 - газове паливо (природний газ) (далі - газ) відповідної кількості та якості визначеної цим договором, а споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість газу у строки та порядку, на умовах даного Договору. Постачальник поставляє споживачу в 2018 році природний газ в об`ємі 355000 м.куб., в тому числі по місяцях в об`ємах, вказаних в розподільній таблиці планового споживання газу: у січні 2018 року - 15000 м.куб., у лютому 2018 року - 75000 м.куб., у березні 2018 року - 55000 м.куб., у квітні 2018 року - 10000 м.куб., у жовтні 2018 року - 40000 м.куб., у листопаді 2018 року - 65000 м.куб., у грудні 2018 року - 95000 м.куб. (пункти 1.1, 2.2 Договору).

Згідно з пунктом 3.1 Договору загальна вартість даного договору складає 3052290,00 гривень з ПДВ.

Всього до сплати за 1000 куб.м. природного газу - 8598,00 гривень, в тому числі ПДВ (пункт 3.2 Договору).

Відповідно до пункту 3.3 Договору, ціни на ринку природного газу, що регулюються державою можуть змінюватись, у зв`язку із цим Сторони домовились, що ціна на газ, що вказана в даному Договорі, може змінюватися нормативними актами уповноважених державних органів, власниками ресурсу, а саме Торгово-промисловою палатою України, Асоціацією «Газові трейдери України», НКРЕКП, тощо і є обов`язковими для сторін за даним Договором у період їх чинності. Зміна ціни вводиться в дію пропорційно до змін уповноважених органів, з моменту підписання Сторонами відповідної додаткової угоди до даного Договору. Сторона, яка ініціює внесення змін до Договору зобов`язана разом з додатковою угодою направити іншій Стороні документальне підтвердження компетентного органу, яким обґрунтовуються внесення таких змін.

Пунктом 3.4 Договору визначено, що умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків:

1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника;

2) зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі;

3) покращення якості предмета закупівлі за умови, що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в Договорі;

4) продовження строку дії Договору та виконання зобов`язань щодо передання товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в Договорі;

5) узгодженої зміни ціни в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг);

6) зміни ціни у зв`язку із зміною ставок податків і зборів пропорційно до змін таких ставок;

7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюта, зміни біржових котирувань або показників Platts, регульованих цін (тарифів) і нормативів, які застосовуються в Договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни;

8) зміни умов у зв`язку із застосуванням положень частини п`ятої цієї статті.

Порядок та умови проведення розрахунків визначені розділом 4 Договору.

За змістом пунктів 4.1-4.3 Договору оплата за газ проводиться Покупцем виключно грошовими коштами, в наступному порядку: На підставі отриманих від Споживача даних та/або даних Оператора ГТС Постачальник протягом трьох робочих днів готує та надає Споживачу два примірники акта приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписані уповноваженим представником Постачальника; Споживач протягом п`яти днів з дати одержання акта приймання-передачі природного газу зобов`язується повернути Постачальнику один примірник оригіналу акта приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником Споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта приймання-передачі природного газу. 100 % вартості спожитого обсягу газу оплачується на підставі Акту приймання-передачі природного газу (за звітний місяць) до 10 числа місяця, наступного за звітним. Датою оплати Споживачем природного газу є дата надходження грошових коштів на рахунок Постачальника.

Відповідно до пункту 9.6 Договору, зміни та доповнення до цього Договору мають юридичну силу за умов, якщо вони оформлені письмово, зареєстровані і підписані уповноваженими представниками Сторін, завірені печатками.

30.01.2018 до договору на постачання природного газу № 17-377 від 29.01.2018 відповідачами укладені такі додаткові угоди:

- № 1, якою у розділі 2 викладено пункт 2.2. Договору на постачання природного газу № 17-377 від 29.01.2018 в такій редакції: « 2.2. Постачальник поставляє Споживачу в 2018 році природний газ в об`ємі 322,856992 тис.м.куб., в тому числі по місяцях в об`ємах вказаних в розподільній таблиці планового споживання газу: у січні 2018 року - 15000 тис.м.куб., у лютому 2018 року - 75000 тис.м.куб., у березні 2018 року - 55000 тис.м.куб., у квітні 2018 року - 10000 тис.м.куб., у жовтні 2018 року - 40000 тис.м.куб., у листопаді 2018 року - 65000 тис.м.куб., у грудні 2018 року - 62,856 тис.м.куб.», та у розділі 3 викладено пункти 3.1, 3.2 Договору на постачання природного газу № 17-377 від 29.01.2018 в наступній редакції: « 3.1. Загальна вартість даного договору складає 3 052 290,00 грн з ПДВ (три мільйони п`ятдесят дві тисячі двісті дев`яносто грн 00 коп.). За розрахункову одиницю поставленого природного газу приймається метр кубічний природного газу. 3.2. Всього до сплати за 1000 куб.м. природного газу - 9 454 грн 00 коп. (дев`ять тисяч чотириста п`ятдесят чотири грн 00 коп.) в т.ч, ПДВ (а.с. 25);

- № 2, якою у розділі 2 викладено пункт 2.2. Договору на постачання природного газу № 17-377 від 29.01.2018 в такій редакції: « 2.2. Постачальник поставляє Споживачу в 2018 році природний газ в об`ємі 293,630592 тис.м.куб., в тому числі по місяцях в об`ємах вказаних в розподільній таблиці планового споживання газу: у січні 2018 року - 15000 м.куб., у лютому 2018 року - 75000 м.куб., у березні 2018 року - 55000 м.куб., у квітні 2018 року - 10000 м.куб., у жовтні 2018 року - 40000 м.куб., у листопаді 2018 року - 65000 м.куб., у грудні 2018 року - 33,630592 м.куб.», та у розділі 3 викладено пункти 3.1, 3.2 Договору на постачання природного газу № 17-377 від 29.01.2018 в наступній редакції: « 3.1. Загальна вартість даного договору складає 3052290,00 грн з ПДВ (три мільйони п`ятдесят дві тисячі двісті дев`яносто грн 00 коп.). За розрахункову одиницю поставленого природного газу приймається метр кубічний природного газу. 3.2. Всього до сплати за 1000 куб.м. природного газу - 10395 грн 00 коп. (десять тисяч триста дев`яносто п`ять грн 00 коп.) в т.ч. ПДВ (а.с. 26);

- № 3, якою у розділі 2 викладено пункт 2.2. Договору на постачання природного газу № 17-377 від 29.01.2018 в такій редакції: « 2.2. Постачальник поставляє Споживачу в 2018 році природний газ в об`ємі 280,282 тис. м.куб., в тому числі по місяцях в об`ємах вказаних в розподільній таблиці планового споживання газу: у січні 2018 року - 15000 м.куб., у лютому 2018 року - 75000 м.куб., у березні 2018 року -- 55000 м.куб., у квітні 2018 року - 10000 м.куб., у жовтні 2018 року - 40000 м.куб., у листопаді 2018 року - 65000 м.куб., у грудні 2018 року - 20,282 м.куб.», та у розділі 3 викладено пункти 3.1, 3.2 Договору на постачання природного газу № 17-377 від 29.01.2018 в наступній редакції: « 3.1. Загальна вартість даного договору складає 3052270,98 грн з ПДВ (три мільйони п`ятдесят дві тисячі двісті сімдесят грн 98 коп.). За розрахункову одиницю поставленого природного газу приймається метр кубічний природного газу. 3.2. Всього до сплати за 1000 куб. м. природного газу - 10890 грн 00 коп. (дев`ять тисяч вісімсот дев`яносто грн 00 коп.) в т.ч. ПДВ (а.с. 27).

Також між відповідачами була укладена додаткова угода № 5 від 17.09.2019 до Договору на постачання природного газу № 17-377 від 29.01.2018, якою у розділі 2 викладено пункт 2.2. Договору на постачання природного газу № 17-377 від 29.01.2018 в такій редакції: « 2.2. Постачальник поставляє Споживачу в 2018 році природний газ в об`ємі 268,638888 тис. м.куб., в тому числі по місяцях в об`ємах вказаних в розподільній таблиці планового споживання газу: у січні 2018 року - 0,000 м.куб., у лютому 2018 року - 70,136 тис. м.куб., у березні 2018 року - 0,000 м.куб., у квітні 2018 року - 81,625 тис. м.куб., з травня по вересень 2018 року - 0,000 м.куб., у жовтні 2018 року - 40000 м.куб., у листопаді 2018 року - 65,000 тис. м.куб., у грудні 2018 року - 11,877888 тис. м.куб.», та у розділі 3 викладено пункти 3.1, 3.2 Договору на постачання природного газу № 17-377 від 29.01.2018 в наступній редакції: « 3.1. Загальна вартість даного договору складає 3052290,00 грн з ПДВ (три мільйони п`ятдесят дві тисячі двісті дев`яносто грн 00 коп.). За розрахункову одиницю поставленого природного газу приймається метр кубічний природного газу. 3.2. Всього до сплати за 1000 куб. м. природного газу - 11975 грн 00 коп. (одинадцять тисяч дев`ятсот сімдесят п`ять грн 00 коп.) в т.ч. ПДВ (а.с. 32).

Крім того, між відповідачами укладена додаткова угода № 6 від 20.09.2019 до Договору на постачання природного газу № 17-377 від 29.01.2018, якою у розділі 2 викладено пункт 2.2. Договору на постачання природного газу № 17-377 від 29.01.2018 в такій редакції: « 2.2. Постачальник поставляє Споживачу в 2018 році природний газ в об`ємі 258,033795 тис. м.куб., в тому числі по місяцях в об`ємах вказаних в розподільній таблиці планового споживання газу: у січні 2018 року - 0,000 м.куб., у лютому 2018 року - 70,136 м.куб., у березні 2018 року - 0,000 м.куб., у квітні 2018 року - 81,625 тис. м.куб., з травня по вересень 2018 року - 0,000 м.куб., у жовтні 2018 року - 40000 м.куб., у листопаді 2018 року - 65,000 тис. м.куб., у грудні 2018 року - 1,272795 тис. м.куб.» та у розділі 3 викладено пункти 3.1, 3.2 Договору на постачання природного газу № 17-377 від 29.01.2018 в наступній редакції: « 3.1. Загальна вартість даного договору складає 3052290,00 грн з ПДВ (три мільйони п`ятдесят дві тисячі двісті дев`яносто грн 00 коп.). За розрахункову одиницю поставленого природного газу приймається метр кубічний природного газу. 3.2. Всього до сплати за 1000 куб. м. природного газу - 13170 грн 00 коп. (тринадцять тисяч сто сімдесят грн 00 коп.) в т.ч. ПДВ (а.с. 33).

16.10.2018 між відповідачами укладена додаткова угода № 8 до Договору на постачання природного газу № 17-377 від 29.01.2018, якою у розділі 2 викладено пункт 2.2. Договору на постачання природного газу № 17-377 від 29.01.2018 в такій редакції: « 2.2. Постачальник поставляє Споживачу в 2018 році природний газ в об`ємі 248,385971 тис. м.куб., в тому числі по місяцях в об`ємах вказаних в розподільній таблиці планового споживання газу: у січні 2018 року - 0,000 м.куб., у лютому 2018 року - 70,136 тис. м.куб., у березні 2018 року - 0,000 м.куб., у квітні 2018 року - 81,625 тис. м.куб., з травня по вересень 2018 року - 0,000 м.куб., у жовтні 2018 року - 40000 м.куб., у листопаді 2018 року - 56,624971 м.куб., у грудні 2018 року - 0 м.куб.», та у розділі 3 викладено пункти 3.1, 3.2 Договору на постачання природного газу № 17-377 від 29.01.2018 в наступній редакції: « 3.1. Загальна вартість даного договору складає 3052290,00 грн з ПДВ (три мільйони п`ятдесят дві тисячі двісті дев`яносто грн 00 коп.). За розрахункову одиницю поставленого природного газу приймається метр кубічний природного газу. 3.2. Всього до сплати за 1000 куб. м. природного газу - 14485 грн 00 коп. (чотирнадцять тисяч чотириста вісімдесят п`ять грн 00 коп.) в т.ч. ПДВ (а.с. 42).

Також, 17.10.2018 між відповідачами укладена додаткова угода № 9 до Договору на постачання природного газу № 17-377 від 29.01.2018, якою у розділі 2 викладено пункт 2.2. Договору на постачання природного газу № 17-377 від 29.01.2018 в такій редакції: «2.2. Постачальник поставляє Споживачу в 2018 році природний газ в об`ємі 248,385971 тис. м.куб., в тому числі по місяцях в об`ємах вказаних в розподільній таблиці планового споживання газу: у січні 2018 року - 0,000 м.куб., у лютому 2018 року - 70,136 тис. м.куб., у березні 2018 року - 0,000 м.куб., у квітні 2018 року - 81,625 тис. м.куб., з травня по вересень 2018 року - 0,000 м.куб., у жовтні 2018 року - 40000 м.куб., у листопаді 2018 року - 53,870738 м.куб., у грудні 2018 року - 0 м.куб.», та у розділі 3 викладено пункти 3.1, 3.2 Договору на постачання природного газу № 17-377 від 29.01.2018 в наступній редакції: « 3.1. Загальна вартість даного договору складає 3052290,00 грн з ПДВ (три мільйони п`ятдесят дві тисячі двісті дев`яносто грн 00 коп.). За розрахункову одиницю поставленого природного газу приймається метр кубічний природного газу. 3.2. Всього до сплати за 1000 куб. м. природного газу - 14910 грн 00 коп. (чотирнадцять тисяч дев`ятсот десять грн 00 коп.) в т.ч. ПДВ (а.с. 43).

Відповідачем-2 на користь відповідача-1 було поставлено природній газ у лютому 2018 в обсязі 70,136 тис.куб. на суму 763781,04 грн з ПДВ, у квітні 2018 в обсязі 81,625 тис.м.куб на суму 888896,26 грн з ПДВ, у жовтні 2018 в обсязі 7,236 тис.м.куб на суму 107888,46грн з ПДВ, у листопаді 2018 в обсязі 48,365 тис.м.куб на суму 721122,16 грн з ПДВ, з 01.12.2018 по 10.12.2018 в обсязі 38,269 тис.м.куб на суму 570601,78 грн з ПДВ, що підтверджується відповідними актами прийому-передачі природного газу (а.с.60-64).

Факт сплати вказаного природного газу на користь відповідача-2 підтверджується платіжними дорученнями № 125 від 04.04.2018, № 221 від 13.09.2018, № 222 від 20.09.2018, № 223 від 20.09.2018, № 232 від 04.10.2018, № 234 від 10.10.2018, № 250 від 08.11.2018, № 272 від 12.12.2018, № 294 від 22.12.2018 та № 283 від 26.12.2018 (65-74).

Укладення між відповідачами додаткових угод № 1 від 30.01.2018, № 2 від 30.01.2018, № 3 від 30.01.2018, № 5 від 17.09.2018, № 6 від 20.09.2018, № 8 від 16.10.2018 та № 9 від 17.10.2018 до договору про постачання природного газу № 17-377 від 29.01.2018 стало підставою для звернення керівника Красноармійської місцевої прокуратури Донецької області в інтересах держави із позовом до суду, оскільки позивач вважає, що при укладенні вказаних додаткових угод сторонами порушено пункт 2 частини четвертої статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі», а саме змінено ціну за одиницю товару у бік збільшення при відсутності відповідного коливання ціни такого товару на ринку, без обґрунтування та документального підтвердження, внаслідок чого перевищено гранично допустимі межі такого збільшення та безпідставно зменшено обсяги закупівлі.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України «Про публічні закупівлі» від 25.12.2015 № 922-VII (в редакції Закону від 08.02.2020, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Законом України «Про публічні закупівлі» визначені принципи здійснення закупівель, зокрема максимальна економія та ефективність, відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель тощо, а також загальні умови здійснення закупівлі із застосуванням однієї з таких процедур: відкриті торги; конкурентний діалог; переговорна процедура закупівлі (статті 3, 12 Закону України «Про публічні закупівлі»).

Пунктом 5 частини першої статті 1 Закону України «Про публічні закупівлі» передбачено, що договір про закупівлю - це договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі та передбачає надання послуг, виконання робіт або набуття права власності на товари.

Предметом закупівлі, згідно з пунктом 18 частини першої статті 1 Закону України «Про публічні закупівлі», є товари, роботи чи послуги, що закуповуються замовником у межах єдиної процедури закупівлі, щодо яких учасникам дозволяється подавати тендерні пропозиції або пропозиції на переговорах (у разі застосування переговорної процедури закупівлі). Предмет закупівлі визначається замовником у порядку, встановленому Уповноваженим органом.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про публічні закупівлі» замовник самостійно та безоплатно через авторизовані електронні майданчики оприлюднює на веб-порталі Уповноваженого органу в порядку, встановленому Уповноваженим органом та цим Законом, інформацію про закупівлю, а саме: оголошення про проведення процедури закупівлі та тендерну документацію - не пізніше ніж за 15 днів до дня розкриття тендерних пропозицій, якщо вартість закупівлі не перевищує межі, встановлені у частині четвертій цієї статті, та не пізніше 30 днів у разі перевищення таких меж; зміни до тендерної документації та роз`яснення до неї (у разі наявності) - протягом одного дня з дня прийняття рішення про їх внесення або надання роз`яснень; оголошення з відомостями про укладену рамкову угоду (у разі здійснення закупівлі за рамковими угодами) - не пізніше ніж через сім днів з дня укладення рамкової угоди; протокол розгляду тендерних пропозицій - протягом одного дня з дня його затвердження; повідомлення про намір укласти договір про закупівлю - протягом одного дня з дня прийняття рішення про визначення переможця процедури закупівлі; інформацію про відхилення тендерної пропозиції учасника - протягом одного дня з дня прийняття рішення про відхилення; договір про закупівлю - протягом двох днів з дня його укладення; повідомлення про внесення змін до договору - протягом трьох днів з дня внесення змін; звіт про виконання договору - протягом трьох днів з дня закінчення строку дії договору, виконання договору або його розірвання; звіт про укладені договори - протягом одного дня з дня укладення договору.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі» умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі.

У листі Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 27.10.2016 № 3302-06/34307-06 «Щодо зміни істотних умов договору про закупівлю» роз`яснено, що згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі» істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами у повному обсязі, крім випадку зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі.

При цьому, положення пункту 2 частини четвертої статті 36 вказаного Закону поширюється на договори про закупівлю, у разі якщо предметом закупівлі є товар. Разом з тим, виходячи зі змісту частини першої статті 653 ЦК України, у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов.

Таким чином, у залежності від коливання ціни товару на ринку сторони протягом дії договору про закупівлю можуть вносити зміни декілька разів в частині ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків кожного разу з урахуванням попередніх змін, внесених до нього, сукупність яких може перевищувати 10 відсотків від ціни за одиницю товару, визначеної сторонами на момент укладання договору про закупівлю та за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної у договорі, і виконати свої зобов`язання відповідно до такого договору з урахуванням зазначених змін. Ураховуючи викладене, при кожному внесенні змін до договору про закупівлю у вищезазначеному випадку шляхом укладання додаткової угоди до договору, сторони договору зобов`язані належним чином виконувати умови такого договору з урахуванням змінених його умов кожного разу.

Водночас внесення таких змін до договору про закупівлю повинно бути обґрунтованим та документально підтвердженим.

З матеріалів справи вбачається, що станом на момент підписання Договору на постачання природного газу № 17-377 від 29.01.2018 відповідачами були погоджені всі істотні умови - предмет, ціну та строк виконання зобов`язань за договором відповідно до вимог частини третьої статті 180 Господарського кодексу України та Закону України «Про публічні закупівлі».

В подальшому, 30.01.2018 між відповідачами укладено Додаткову угоду № 1 до Договору, тобто на наступний день після укладення Договору від 29.01.2018, згідно умов якої ціну газу підвищено до 9454,00 грн та зменшено обсяги поставки газу за Договором до 322,856992 тис. м.куб. Того ж дня відповідачами укладено ще дві Додаткові угоди № 2 та № 3, якими знову підвищено ціну за одиницю товару до 10395,00 грн та до 10890,00 грн відповідно, та зменшено обсяги поставки газу за Договором до 293,630592 тис. м.куб та до 280,282 тис. м.куб відповідно.

Тобто, на наступний день після укладення Договору від 29.01.2018 відповідачами збільшено ціну за одиницю товару на 26,66% від ціни, узгодженої сторонами у Договорі та зменшено обсяги поставки газу за договором з 355,000 тис. м.куб. до 280,282 тис.м.куб., тобто на 21,047% від обсягів, узгоджених сторонами в Договорі.

Підставою внесення змін до договору та укладення між сторонами Додаткових угод № 1-3 від 30.01.2018 є надані ТОВ «Укртранссервіс-Груп» довідки Харківської торгово-промислової палати від 11.01.2018, Асоціації «Газові трейдери України № 1 від 10.01.2018, Асоціації «Газові трейдери України № 2 від 15.01.2018, виконані на замовлення ТОВ «Укртранссервіс-Груп».

Так, у довідці Харківської торгово-промислової палати від 11.01.2018 вказано, що згідно прейскуранта НАК «Нафтогаз України» ціна природного газу як товару з урахуванням ПДВ, з 01.02.2018 складає 10732,80 грн. Підставою для видачі вказаної довідки є інформація з офіційного веб-сайту НАК "Нафтогаз України" (http://www.naftogaz.com).

Судом з`ясовано, що вказана довідка Харківської торгово-промислової палати від 11.01.2018 виконана на підставі інформації про ціну на газ з офіційного веб-сайту НАК «Нафтогаз України», при цьому не містить інформації щодо ціни на природний газ інших постачальників природного газу на ринку в Україні.

З довідок Асоціації «Газові трейдери України № 1 від 10.01.2018, № 2 від 15.01.2018, вбачається, що видобувні компанії України на даний час пропонують ресурс для постачання в грудні за середньоринковою оптовою ціною у діапазоні 9700 грн - 10000 грн/тис. м3 з ПДВ. Також наведене коливання цінових пропозицій на найбільших хабах ЄС у періоди 18-22 грудня, 25-30 грудня, 1-10 січня.

При цьому, вказані довідки містять протиріччя у даних Асоціації щодо середньої ринкової ціни на газ природний, скраплений або в газоподібному стані за кодом ДК 016:2010 06.20.1 для споживачів України (крім населення), оскільки у довідці № 1 від 10.01.2018 визначено діапазон цін у січні 2018 з 10200 грн/тис.м3 по 10900 грн/тис.м3, в той час як у довідці № 2 від 15.01.2018 визначено діапазон цін у січні 2018 з 10932,7 грн/тис.м3 по 11632,70 грн/тис.м3.

Судом встановлено, що вказані довідки не містять обґрунтувань зміни ціни на газ на ринку з моменту підписання Договору від 29.01.2018 (29.01.2018 о 14:58 год.) до моменту підписання додаткової угоди № 1, та в періоди часу між підписанням додаткової угоди № 1, додаткової угоди № 2 та додаткової угоди № 3.

Також вказані довідки не містять інформації про показники цін яких постачальників природного газу в Україні взято за основу при визначенні ціни на газ у вказані вище періоди.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що при укладенні Додаткових угод № 1-3 від 30.01.2018 як єдину підставу для підвищення ціни на природний газ використані довідки Харківської торгово-промислової палати довідку та довідки Асоціації «Газові трейдери України № 1 від 10.01.2018, № 2 від 15.01.2018, які не містять даних про коливання ціни в бік збільшення, а свідчать про розмір середніх цін на ринку на певну дату, - до укладання Договору від 29.01.2018.

Отже, у вказаних документах не міститься інформація про коливання ціни газового палива на ринку (не наведено розрахунок вартості газового палива станом на попередні календарні дати, не наведено динаміку зміни ціни в бік збільшення або зменшення, тощо). В той час, як дані статистики свідчать про стабільність ціни на ринку на природний газ з моменту укладення основного договору і до моменту укладення додаткових угод № 1-3.

Так, на офіційному веб-сайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, висвітлено результати моніторингу функціонування ринку природного газу протягом 2018 року (https://www.nerc.gov.ua/?id=42238): протягом І кварталу 2018 року (січень - березень) ціна природного газу для непобутових споживачів, починаючи з січня 2018 року, поступово зменшувалась. Поступове падіння ціни з початку І кварталу 2018 року склало 376 грн/тис. m3 (5,5 %) та було зумовлене сезонним коливанням попиту на газ.

Окрім того, відповідно до інформації, розміщеної на сайті НКРЕКП за адресою https://www.nerc.gov.ua/?id=22022, максимальна ціна на природний газ (без урахування тарифів на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами), яка склалася на ринку природного газу для споживачів України (які не підпадають під дію Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.03.2017 № 187), за якими було здійснено постачання природного газу суб`єктами господарювання, які в установленому порядку отримали ліцензії на право провадження діяльності з постачання природного газу, для промислових споживачів та інших суб`єктів господарювання у січні 2018 року становила - 10416,67 грн. за 1000 м.куб., у лютому 2018 року - 10416,67 грн. за 1000 м.куб.

Отже, вказане свідчить, що коливання ціни на природній газ протягом І кварталу 2018 не відбувалось, максимальна ціна становила - 10416,67 грн. за 1000 м.куб.

Виходячи із встановлених вище обставин, суд зазначає, що коливання ціни на газ на ринку протягом періодів з 29.01.2018 по 30.01.2018, тобто на момент укладення Додаткових угод № 1, № 2 та № 3 в бік збільшення не відбувалося, тому підстави для укладення цих додаткових угод щодо підвищення цін на газ були відсутні.

Також судом з`ясовано, що в подальшому між відповідачами були укладені Додаткові угоди № 5 від 17.09.2018, № 6 від 20.09.2018, № 8 від 16.10.2018 та № 9 від 17.10.2018, які стосувалися підвищення ціни за одиницю товару та зменшення обсягу постачаємого товару.

Підставою для укладення Додаткових угод № 5 від 17.09.2018, № 6 від 20.09.2018, № 8 від 16.10.2018 та № 9 від 17.10.2018 слугували довідки Харківської торгово-промислової палати від 05.09.2018, від 07.09.2018, від 02.10.2018 та цінова довідка Житомирської торгово-промислової палати № В-7273 від 05.10.2018 відповідно.

Так, у довідці Харківської торгово-промислової палати від 05.09.2018 вказано, що згідно прейскуранта НАК «Нафтогаз України» ціна природного газу як товару з урахуванням ПДВ, з 01.09.2018 складає 12249,60 грн. Підставою для видачі вказаної довідки є інформація з офіційного веб-сайту НАК «Нафтогаз України» (http://www.naftogaz.com). Водночас, як зазначено у самій довідці, дана довідка має інформаційний характер.

Відповідно до інформації, розміщеної на офіційному веб-сайті НАК «Нафтогаз України» (за посиланням: http://www.naftogaz.com/files/lnformation/Naftogaz-gas-prices-ne-PSO-September(1)-2018.pdf) ціна природного газу як товару з урахуванням ПДВ, з 01.09.2018 складає 11594,40 грн. для застосування при укладанні договорів та додаткових угод щодо продажу/постачання природного газу до 30.08.2018 (включно).

Виходячи з даних на офіційному веб-сайті НАК «Нафтогаз України», ціна газу вказана у довідці Харківської торгово-промислової палати від 05.09.2018 суттєво відрізняється від офіційних даних веб-сайту НАК «Нафтогаз України» та є вищою, що свідчить про відсутність коливання цін на ринку природного газу, і як наслідок відсутність підстав для внесення змін до договору щодо збільшення ціни товару.

У довідці Харківської торгово-промислової палати від 07.09.2018, виконаній на замовлення ТОВ «Укртранссервіс-Груп» № 906/18, зазначено, що згідно прейскуранта НАК «Нафтогаз України» ціна природного газу як товару з урахуванням ПДВ, з 01.09.2018 складає 13338,00 грн. Підставою для видачі вказаної довідки є інформація з офіційного веб-сайту НАК «Нафтогаз» України (http://www.naftogaz.com). Водночас, як зазначено у самій довідці, дана довідка має інформаційний характер.

Суд звертає увагу на те, що вказані довідки від 05.09.2018 та від 07.09.2018 містять в собі протиріччя щодо вартості природного газу з 01.09.2018 та складають 12249,60 грн та 13338,00 грн за тис. м.куб відповідно, а також не відповідають інформації, розміщеній на офіційному веб-сайті НАК «Нафтогаз України» (http://www.naftogaz.com/files/lnformation/Naftogaz-gas-prices-ne-PSO-September(1)-2018.pdf).

Щодо довідки від 02.10.2018 Харківської торгово-промислової палати, виконаної на замовлення ТОВ «Укртранссервіс-Груп» № 1029/18, суд зазначає, що з її змісту також вбачається, що згідно прейскуранта НАК «Нафтогаз України» ціна природного газу як товару з урахуванням ПДВ, з 01.10.2018 складає 14586,00 грн. Підставою для видачі вказаної довідки є інформація з офіційного веб-сайту НАК "Нафтогаз України" (http://www.naftogaz.com). Водночас, як зазначено у самій довідці, дана довідка має інформаційний характер.

Також з експертного висновку Житомирської торгово-промислової палати № В-7273 від 05.10.2018, виконаного на замовлення ТОВ «Укртранссервіс-Груп», вбачається, що за результатами проведення експертизи, встановлено, що коливання ринкової вартості на природний газ для установ та організацій, що фінансуються з державного і місцевого бюджетів на території України станом на жовтень 2018 року за 1 тис. куб.м, складають 14700,00 грн. - 15450,00 грн. Вказані ціни на вищевказане газове паливо - природний газ, що склалися станом на жовтень 2018 року є дійсними станом на дату експертизи та можуть змінюватися в більшу чи меншу сторону.

Суд зазначає, що вищевказані документи, які стали підставою для укладення Додаткових угод № 5, № 6, № 8, № 9 про збільшення ціни на газ не містять належного обґрунтування для зміни істотних умов Договору на підставі пункту 2 частини четвертої статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі», оскільки у вказаних документах відсутня інформація про коливання ціни газового палива на ринку (не наведено розрахунок вартості газового палива станом на попередні календарні дати, у тому числі, на дату подання цінової пропозиції та дату укладення Договору на постачання природного газу № 17-377, дату укладення попередніх додаткових угод до вказаного Договору, не наведено динаміку зміни ціни в бік збільшення або зменшення).

Досліджуючи надані докази на підтвердження коливання ціни газового палива, які стали підставою для укладення додаткових угод № 1 від 30.01.2018, № 2 від 30.01.2018, № 3 від 30.01.2018, № 5 від 17.09.2018, № 6 від 20.09.2018, № 8 від 16.10.2018 та № 9 від 17.10.2018 до Договору на постачання природного газу № 17-377 від 29.01.2018, а саме довідки та експертний висновки торгово-промислової палати, судом встановлено, що з цих документів неможливо відслідкувати динаміку цін, а отже і встановити її рух. В той же час в цих документах не зазначено вартість природного газу на попередні дати, з яких почалася зміна ціни на ринку. Вказані документи лише констатують рівень цін згідно з прейскурантом НАК «Нафтогаз України» та рівень загальних ринкових цін на газове паливо тільки на час укладення спірних угод та мають виключно інформаційний характер.

В той же час матеріали справи не містять доказів на підтвердження ринкової вартості газу на час укладення самого договору на постачання, що дало б можливість порівняти рівень цін та дійти висновку про зменшення або збільшення ціни впродовж періоду з 29.01.2018 - дата укладення договору до дат укладення спірних додаткових угод (30.01.2018 17.09.2018, 20.09.2018, 16.10.2018, 17.10.2018).

Суд зазначає, що на підтвердження факту коливання ціни на товар, у документі, який видає компетентна організація має бути зазначена діюча ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почалися змінюватися ціни на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявності коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін, зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження.

Аналогічну правову позицію щодо підстав зміни ціни за одиницю товару у договорі про закупівлю підтримав суд касаційної інстанції (постанова Верховного Суду від 15.03.2018 у справі № 910/4474/17, постанова Вищого господарського суду України від 15.05.2014 у справі № 904/3255/13).

Переглядаючи вказані справи за касаційними скаргами відповідачів, Верховний Суд погодився із висновками судів апеляційної інстанції, що сторони у випадку коливання цін на ринку (як в бік зменшення, так і в бік збільшення ціни) наділені правом вносити зміни до ціни товару декілька разів, але не більше, ніж на 10% від ціни за одиницю товару, і такі зміни сторони вносять з урахуванням вже внесених попередніх змін. Для внесення змін до умов договору щодо ціни товару визначальним є не просто коливання ціни, а й те, що таке коливання сторонами не було враховано попередніми змінами. Суд звернув увагу, що існування обставин, які є підставою для зміни ціни товару, повинно бути доведеним, документально підтвердженим. Тобто відповідні документи, що підтверджують коливання ціни товару на ринку повинні бути наявні саме на момент внесення таких змін.

Разом з тим, згідно інформації щодо ціни на газ для споживачів у І півріччі 2018 року, оприлюдненої на офіційному сайті Державної служби статистики України(http://www.ukrstat.gov.ua/operativ/operativ2018/energ/ser_cin_gas/ser_cin_gas_u/sc_gazl_18_u.htm) середня ціна природного газу з ПДВ для не побутових споживачів становить 9280,28 грн., у т.ч. з річним обсягом постачання від 27 до 270 тис. м куб. 10930,51 грн.

Згідно інформації щодо ціни на газ для споживачів у ІІ півріччі 2018 року, оприлюдненої на офіційному сайті Державної служби статистики України (http://www.ukrstat.gov.ua/operativ/operativ2018/energ/ser_cin_gas/ser_cin_gas_u/sc_gazll_18_u.htm) середня ціна природного газу з ПДВ для не побутових споживачів становить 11010,88 грн., у тому числі з річним обсягом постачання від 27 до 270 тис. м куб. 13704.58 грн., що є значно меншою ніж вказана у Додаткових угодах № 8 від 16.10.2018 та № 9 від 17.10.2018.

Крім того, відповідно до інформації, розміщеної на офіційному веб-сайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, останньою висвітлено результати моніторингу функціонування ринку природного газу протягом 2018 року: (https://www.nerc.gov.иа/?іб=42238): Ціна природного газу для непобутових споживачів у IV кварталі 2018 року становила була на 4 % меншою у порівнянні з попереднім кварталом. Зниження ціни для непобутових відбулось у листопаді 2018 року. Так, у порівнянні з жовтнем 2018 року ціна на природний газ для непобутових споживачів знизилась на 1 365 грн/тис. мЗ (або на 14 %). Крім цього, у грудні 2018 року ціна для непобутових споживачів продовжила знижуватись та була на 7 % меншою ніж у листопаді та на 20 % меншою ніж у жовтні.

При цьому, можливість зміни ціни товару декілька разів у разі коливання ціни такого товару на ринку Закон України «Про публічні закупівлі» не передбачає, а положення статті 36 цього Закону свідчать про можливість зміни лише ціни товару, але не визначають права сторін зменшувати кількості товару.

У даному випадку укладення додаткових угод до договору призвело до збільшення ціни товару, в т.ч. шляхом значного зменшення кількості товару за відсутності підстав для цього, визначених Законом, що спотворює результати торгів та нівелює економію, яку було отримано під час підписання договору. Можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та статтею 3 Закону України «Про публічні закупівлі».

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачами без будь-яких належних на те підстав, без жодного належно обґрунтованого документального підтвердження щодо коливання ціни на природний газ та щодо підвищення ціни на природний газ, в порушення норм Закону України «Про публічні закупівлі» та положень укладеного договору, укладено додаткові угоди згідно яких зменшено обсяги поставки природного газу, при цьому збільшено ціну за одиницю товару, що, в свою чергу, не відповідає вимогам тендерної документації.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що Додаткові угоди № 1 від 30.01.2018, № 2 від 30.01.2018, № 3 від 30.01.2018, № 5 від 17.09.2018, № 6 від 20.09.2018, № 8 від 16.10.2018 та № 9 від 17.10.2018 до Договору на постачання природного газу № 17-377 від 29.01.2018, укладені всупереч вимог Закону України «Про публічні закупівлі». Тому, оскільки коливання ціни природного газу на ринку в межах 10% при укладенні Додаткових угод № 1 від 30.01.2018, № 2 від 30.01.2018, № 3 від 30.01.2018, № 5 від 17.09.2018, № 6 від 20.09.2018, № 8 від 16.10.2018 та № 9 від 17.10.2018 сторонами договору не доведено та документально не підтверджено, у зв`язку з чим відповідачами не дотримано вимоги пункту 2 частини четвертої статті 36 цього Закону, і відповідно безпідставно змінено істотні умови договору.

Разом з тим, суд враховує, що відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про публічні закупівлі» договір про закупівлю є нікчемним у разі його укладення з порушенням вимог частини четвертої статті 36 цього Закону.

Визнання нікчемного правочину недійсним не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону.

За змістом статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Подібний за змістом перелік способів захисту наведено у частині другій статті 20 ГК України.

Правочином є правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб`єкта цивільних правовідносин, спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання недійсним такого правочину судом не вимагається; визнання недійсним нікчемного правочину законом не передбачено, оскільки нікчемним правочин є в силу закону. Такий спосіб захисту як визнання недійсним нікчемного правочину не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Крім того, такий спосіб захисту, як встановлення нікчемності правочину також не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.

Суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у своєму рішенні спосіб захисту, який не встановлений законом, лише за умови, що законом не встановлено ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу. Отже, суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної у позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів (частина друга статті 5 ГПК України).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки наведено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17 (провадження №14-144цс18), від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 (провадження №12-187гс18), від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц.

Такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів як визнання правочину недійсним застосовується до оспорюваних правочинів.

За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину (постанова Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19)).

Наведене відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 04.06.2019 у справі №916/3156/17, а також правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 02.03.2016 у справі №6-308цс16, Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду (постанови від 03.10.2018 у справі №369/2770/16-ц і від 07.11.2018 у справі №357/3394/16-ц), Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (постанова від 03.12.2020 у справі №909/703/19).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки спірні додаткові угоди є нікчемними в силу Закону (частина перша статті 37 Закону України «Про публічні закупівлі») у зв`язку з їх укладенням з порушенням вимог частини четвертої статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі».

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 03.12.2020 у справі № 909/703/19.

Щодо підстав звернення прокурора до суду, суд зазначає про таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу. Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 01.04.2008 № 4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.

Законом України від 02.06.2016 № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», який набрав чинності 30.09.2016, до Конституції України внесені зміни, а саме Конституцію доповнено статтею 131-1, пункт 3 частини першої якої передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Стаття 53 ГПК України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Відповідно до частини четвертої статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру», який набрав чинності 15.07.2015.

Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший - третій частини четвертої). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (частина сьома).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Європейський Суд з прав людини (ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф. В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, пункт 27).

Водночас існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі «Менчинська проти Російської Федерації» (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі):

«Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

Водночас, ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604(2003) «Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону» щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.

Враховуючи викладене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

Положення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України «Про прокуратуру».

Відповідно до частини третьої статті 23 цього Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття «інтерес держави».

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справи № 806/1000/17).

У справі, що розглядається, прокурор обґрунтував наявність «інтересів держави» порушенням, на його думку, законності у сфері публічних закупівель. Прокурор зазначив про те, що правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес».

Водночас пункт 3 частини першої статті 131-1 Конституції передбачає можливість представництва прокурором інтересів держави у виключних випадках.

Аналіз частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

- у разі відсутності такого органу.

Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

«Не здійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

«Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Згідно зі статтею 7-1 Закону України «Про публічні закупівлі» моніторинг закупівель проводить центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, та його органи на місцях.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

За змістом пунктів 1, 7, 8, 10 частини першої статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» органу державного фінансового контролю надається право: перевіряти в ході державного фінансового контролю грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, документи щодо проведення процедур державних закупівель, проводити перевірки фактичної наявності цінностей; пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства; порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Як зазначено в Положенні про Державну аудиторську службу України, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 43 від 03.02.2016, Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань реалізує державний фінансовий контроль через здійснення моніторингу закупівель, перевірки державних закупівель. Зокрема, згідно пункту 4 даного Положення здійснює контроль за: цільовим, ефективним використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів; досягненням економії бюджетних коштів і результативності в діяльності розпорядників бюджетних коштів; дотриманням законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу щодо державного і місцевих бюджетів; дотриманням законодавства про державні закупівлі; усуненням виявлених недоліків і порушень;

Крім того, вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших осіб підприємств, установ та організацій, що контролюються, усунення виявлених порушень законодавства; здійснює контроль за виконанням таких вимог; звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; застосовує заходи впливу за порушення бюджетного законодавства, накладає адміністративні стягнення на осіб, винних у порушенні законодавства; передає в установленому порядку правоохоронним органам матеріали за результатами державного фінансового контролю у разі встановлення порушень законодавства, за які передбачено кримінальну відповідальність або які містять ознаки корупційних діянь.

Постановою Кабінету Міністрів України № 266 від 06.04.2016 «Про утворення міжрегіональних територіальних органів Державної аудиторської служби» затверджено перелік міжрегіональних територіальних органів Держаудитслужби України. Відповідно до пункту 1 вказаної постанови міжрегіональні територіальні органи Держаудитслужби за переліком згідно додатку 1 утворюються як юридичні особи публічного права.

Відповідно до наказу Держаудитслужби України № 23 від 02.06.2017 затверджено Положення про Східний офіс Держаудитслужби, згідно якого Східний офіс Держаудитслужби підпорядковується Держаудитслужбі та є її міжрегіональним територіальним органом. У складі Офісу утворюються як структурні підрозділи управління в Донецькій, Запорізькій, Кіровоградській областях. Управління здійснюють свої повноваження на території адміністративно-територіальних одиниць за їх місцезнаходженням відповідно. Повноваження Східного офісу Держаудитслужби, визначені зазначеним наказом кореспондуються із Положенням про Державну аудиторську службу України.

Таким чином, Східний офіс Державної аудиторської служби України є органом уповноваженим державою на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах на території Донецької області.

Як свідчать досліджені судом докази, згідно із статутом Комунального некомерційного підприємства «Селидівська центральна міська лікарня Селидівської міської ради» його засновником, власником та органом управління є Селидівська міська рада.

Частиною другою статті 61 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що районні та обласні ради затверджують районні та обласні бюджети, які формуються з коштів державного бюджету для їх відповідного розподілу між територіальними громадами або для виконання спільних проектів та з коштів, залучених на договірних засадах з місцевих бюджетів для реалізації спільних соціально-економічних та культурних програм, контролюють їх виконання.

Статутом Комунального некомерційного підприємства «Селидівська центральна міська лікарня Селидівської міської ради» (пп. 1.4) також передбачено, що підприємство є підпорядкованим, підзвітним та підконтрольним засновнику.

Отже, Селидівська міська рада є засновником Комунального некомерційного підприємства «Селидівська центральна міська лікарня Селидівської міської ради», управляє закріпленим за ним майном, затверджує місцевий бюджет з якого фінансується цей комунальний заклад і наділена повноваженнями контролю за виконанням бюджету.

Відповідно до частини п`ятої статті 22 Бюджетного кодексу України головний розпорядник бюджетних коштів здійснює управління бюджетними коштами у межах встановлених йому бюджетних повноважень, забезпечуючи ефективне, результативне і цільове використання бюджетних коштів, організацію та координацію роботи одержувачів бюджетних коштів у бюджетному процесі; здійснює внутрішній контроль за повнотою надходжень, взяттям бюджетних зобов`язань одержувачами бюджетних коштів і витрачанням ними бюджетних коштів.

З огляду на вказані вище повноваження Селидівська міська рада є органом, уповноваженими здійснювати відповідні функції держави у спірних правовідносинах, тому є належним позивачами у цій справі. Укладення додаткових угод з порушенням законодавства порушує інтереси держави у сфері контролю за ефективним та цільовим використанням бюджетних коштів, а дотримання у цій сфері суспільних відносин законодавства становить суспільний інтерес, тому захист такого інтересу відповідає функціям прокурора.

Разом з тим, а ні Східний офіс Державної аудиторської служби України, а ні Селидівська міська рада не вжили заходів до усунення порушень Закону України «Про публічні закупівлі» та оскарження відповідних Додаткових угод.

При цьому, прокурор до звернення до господарського суду з позовом у даній справі попередньо в порядку частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» письмово повідомив Східний офіс Держаудитслужби та Селидівську об`єднану територіальну громаду про наявність підстав для представництва в суді.

Участь у справі кількох позивачів допускається положеннями Господарського процесуального кодексу України та обґрунтованість участі двох позивачів у даній справі мотивована викладеними вище обставинами.

З огляду на викладене, господарський суд дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість звернення прокурора в інтересах держави в особі Східного офісу Державної аудиторської служби України та Селидівської міської ради з даним позовом та наявність у прокурора підстав для представництва інтересів держави в суді.

Відповідно до частин першої та третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно з частинами третьої, четвертою та п`ятою статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача.

Поряд з цим, статтями 4, 45 ГПК України передбачено, що сторонами в судовому процесі є позивач і відповідач. Позивачами є підприємства та організації, зазначені у статті 4 цього Кодексу, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами - особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

За змістом наведених норм сторони - це суб`єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів, і на яких поширюється законна сила судового рішення.

Позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор), а відповідачем - особа, яка повинна виконати зобов`язання (боржник).

З дати постановлення ухвали Господарського суду Донецької області від 24.02.2021 про відкриття провадження у справі № 905/197/21 Селидівська міська рада та Східний офіс Держаудитслужби в Донецькій області в особі управління Східного офісу Держаудитслужби в Донецькій області набули статусу позивачів, як це передбачено частиною п`ятою статті 53 ГПК України. Прокурор не має статусу позивача у цій справі.

Отже, у цьому випадку Прокурор здійснює представництво інтересів держави в особі Селидівської міської ради та Східного офісу Держаудитслужби в Донецькій області в особі управління Східного офісу Держаудитслужби в Донецькій області.

На час пред`явлення позову, так і на теперішній час Селидівська міська рада та Східний офіс Держаудитслужби в Донецькій області в особі управління Східного офісу Держаудитслужби в Донецькій області є органами, уповноваженими державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, а також є самостійними юридичними особами з відповідною процесуальною дієздатністю щодо здійснення захисту прав і охоронюваних законом інтересів держави у судовому порядку.

З огляду на викладене, суд вважає, що Прокуратурою при зверненні з позовом у цій справі в інтересах держави визначено органи, які з 24.02.2021 набули статусу позивачів, тобто осіб, в інтересах яких подано позов про захист порушеного права та/або охоронюваного законом інтересу.

Згідно з частиною першою та пунктом 2 частини четвертої статті 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

У постановах Верховного Суду від 15.01.2019 у справі № 908/799/17, від 12.01.2021 у справі № 908/730/19 та від 20.04.2021 у справі № 905/34/19 викладено правовий висновок з питання щодо застосування статей 53, 129 ГПК України, а саме про те, що у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача, тобто позивачем у такому разі не є прокурор, а тому і відповідний розподіл судових витрат, відповідно до положень статті 129 ГПК України, повинен здійснюватися з урахуванням належного позивача/позивачів.

З огляду на викладене, судовий збір за подання позовної заяви на користь Донецької обласної прокуратури у розмірі 15 890,00 гривень має бути стягнений пропорційно з позивачів у справі - Селидівської міської ради та Східного офісу Держаудитслужби в Донецькій області в особі управління Східного офісу Держаудитслужби в Донецькій області.

Керуючись статтями 12, 73, 74, 76-79, 86, 91, 96, 129, 130, 185, 191, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

В И Р I Ш И В

У задоволенні позовних вимог керівника Красноармійської місцевої прокуратури Донецької області в інтересах держави в особі Селидівської міської ради та Східного офісу Держаудитслужби в особі Управління Східного офісу Держаудитслужби в Донецькій області до Комунального некомерційного підприємства «Селидівська центральна міська лікарня Селидівської міської ради» та до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртранссервіс-груп» про визнання недійсним додаткових угод № 1 від 30.01.2018, № 2 від 30.01.2018, № 3 від 30.01.2018, № 5 від 17.09.2018, № 6 від 20.09.2018, № 8 від 16.10.2018 та № 9 від 17.10.2018 до договору про постачання природного газу № 17-377 від 29.01.2018 - відмовити.

Стягнути пропорційно з Селидівської міської ради (85400, Донецька область, місто Селидове, вулиця Карла Маркса, будинок 8; ) та Східного офісу Держаудитслужби (49101, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Антоновича Володимира, будинок 22, корпус 2; ) в особі Управління Східного офісу Держаудитслужби в Донецькій області (87500, Донецька область, місто Маріуполь, вулиця Архітектора Нільсена, будинок 26/2, ) на користь Донецької обласної прокуратури (87501, Донецька область, місто Маріуполь, вулиця Університетська, будинок 6; ) 15 890,00 гривень судового збору, а саме:

стягнути з Селидівської міської ради (85400, Донецька область, місто Селидове, вулиця Карла Маркса, будинок 8; ) на користь Донецької обласної прокуратури (87501, Донецька область, місто Маріуполь, вулиця Університетська, будинок 6; ) судовий збір у сумі 7 945,00 гривень;

стягнути з Східного офісу Держаудитслужби (49101, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Антоновича Володимира, будинок 22, корпус 2; ) в особі Управління Східного офісу Держаудитслужби в Донецькій області (87500, Донецька область, місто Маріуполь, вулиця Архітектора Нільсена, будинок 26/2, ) на користь Донецької обласної прокуратури (87501, Донецька область, місто Маріуполь, вулиця Університетська, будинок 6; ) судовий збір у сумі 7 945,00 гривень.

Згідно із статтею 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суд Донецької області (пункт 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

У судовому засіданні 13.05.2021 проголошено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення буде складено та підписано 14.05.2021.

Прокуратура: Красноармійська місцева прокуратура Донецької області (85302, Донецька область, місто Покровськ, вулиця Центральна, будинок 148)

Позивач-1: Селидівська міська рада (85400, Донецька область, місто Селидове, вулиця Карла Маркса, будинок 8; )

Позивач-2: Східний офіс Держаудитслужби (49101, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Антоновича Володимира, будинок 22, корпус 2; ) в особі Управління Східного офісу Держаудитслужби в Донецькій області (87500, Донецька область, місто Маріуполь, вулиця Архітектора Нільсена, будинок 26/2, )

Відповідач-1: Комунальне некомерційне підприємство «Селидівська центральна міська лікарня Селидівської міської ради» (85400, Донецька область, місто Селидове, вулиця Московська, будинок 43; )

Відповідач-2: Товариство з обмеженою відповідальністю «Укртранссервіс-груп» (88018, Закарпатська область, місто Ужгород, вулиця Швабська, будинок 53; )

Суддя С.М. Фурсова