РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.04.2021Справа № 910/19915/20

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді ДЖАРТИ В. В., за участі секретаря судового засідання Рєпкіної Ю. Є., розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу

за позовом Claresholm Marketing LTD

до Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк"

про розірвання договорів позики,

Представники учасників процесу згідно протоколу від 22.04.2021,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У грудні 2020 року Claresholm Marketing LTD (далі - позивач, Товариство, Компанія) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (далі - відповідач, Банк) про розірвання договору позики № 16-02/16 від 16.02.2016.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем було допущене істотне порушення зобов`язань за договором позики № 16-02/16 від 16.02.2016, у зв`язку із чим вказаний правочин підлягає розірванню в судовому порядку.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.12.2020 вищевказану позовну заяву було залишено без руху та встановлено строк Товариству для усунення недоліків позовної заяви.

21.12.2020 через відділ автоматизованого документообігу Господарського суду міста Києва до суду надійшла заява від позивача про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 22.12.2020 було відкрите провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження в судовому засіданні 21.01.2021.

19.01.2021 через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про об`єднання в одне провадження декількох справ за позовом однієї тієї самої особи до одного і того самого відповідача.

Ухвалою суду від 21.01.2021 задоволено клопотання позивача про об`єднання справ в одне провадження. Об`єднаній справі був присвоєний № 910/19915/20. Підготовче засідання було призначене на 11.02.2021.

У судовому засіданні 11.02.2021 судом була оголошена перерва до 18.02.2021.

Під час судового засідання 18.02.2021 судом було заслухано представників сторін та прийняті відповідні процесуальні рішення, щодо заявлених клопотань. Також вказаною ухвалою були витребувані документи у Банку та зобов`язано Компанію надати відповіді на питання відповідача в порядку статті 90 ГПК України.

02.03.2021 від Банку до суду надійшли заперечення на відповідь позивача.

16.03.2021 від позивача до суду надійшли додаткові пояснення та відповіді на питання відповідача.

17.03.2021 через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва від Банку надійшло повідомлення про неможливість надати докази у встановлений судом строк.

Під час судового засідання 17.03.2021 Банком до суду були подані клопотання про залишення позову без розгляду та клопотання про закриття провадження у справі. Розгляд вказаних клопотань був відкладений.

За наслідками судового засідання 17.03.2021 суд ухвалив: зобов`язати повторно Claresholm Marketing LTD в порядку статті 90 ГПК України надати до суду та скерувати копію відповідачу відповідей на запитання в строк до 29.03.2021, продовжити Акціонерному товариству Комерційний банк "ПриватБанк" до 02.04.2021 строк на подання документів, витребуваних ухвалою суду від 18.02.2021, проводити підготовче провадження в розумні строки та оголосити перерву у підготовчому засіданні до 06.04.2021.

26.03.2021 до суду позивачем подано заперечення на клопотання про залишення позовної заяви без розгляду та на клопотання про закриття провадження у справі в частині, клопотання про долучення доказів, зокрема, відповідей на поставлені запитання.

06.04.2021 засобами поштового зв`язку до суду надійшла заява відповідача про долучення доказів на виконання ухвали суду від 18.02.2021 до якої долучено виписки щодо руху коштів по рахунках позивача з 01.01.2016 по 22.06.2021 та довідку про відсутність у позивача поточних рахунків у АТ КБ "ПриватБанк" станом на 02.04.2021.

Також, 06.04.2021, безпосередньо перед початком судового засідання представником відповідача подано до канцелярії суду клопотання про повернення позовної заяви та про залишення позову без розгляду.

За наслідками судового засідання 06.04.2021 судом було відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду (поданого 17.03.2021 у судовому засіданні), клопотання відповідача про закриття провадження в частині (поданого 17.03.2021 у судовому засіданні). Також ухвалою суду від 06.04.2021 обидва клопотання відповідача про повернення позовної заяви (поданих 06.04.2021) залишені без розгляду, а також залишене без розгляду клопотання відповідача про зобов`язання надати документи на підтвердження повноважень осіб (поданого у судовому засіданні 06.04.2021), закрите підготовче провадження та призначений розгляд справи по суті в судовому засіданні 22.04.2021.

19.04.2021 до Господарського суду міста Києва через відділ діловодства та документообігу Банком була подана апеляційна скарга на ухвалу суду від 06.04.2021, яка ухвалою суду від 22.04.2021 повернута відповідачу.

У призначене судове засідання 22.04.2021 з`явились представники позивача та просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини та факти, викладені у позовних заявах та відповідях на відзив, а також додаткових поясненнях, наданих у судових засіданнях.

Під час судового засідання представник Банку проти задоволення позову заперечував, надавши пояснення, аналогічні тим, що викладені у відзивах та запереченнях проти вирішення спору. Крім того, під час стадії дослідження доказів представник відповідача звертав увагу на відсутність повноважень у представника позивача на підписання позовних заяв, однак вказаним обставинам судом неодноразово надавалась оцінка під час судового розгляду.

Відповідно статті 233 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

27.01.2016 між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк" (повне найменування якого було змінено на Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк") та Claresholm Marketing LTD підписано Договір позики №27-01/16 на суму 20 000 180,15 доларів США з відсотковою ставкою 1 % із строком повернення до 27.01.2021.

27.01.2016 між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк" (повне найменування якого було змінено на Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк") та Claresholm Marketing LTD підписано Договір позики №27-01/16-1 на суму 18 135 510,94 доларів США з відсотковою ставкою 1 % із строком повернення до 27.01.2021.

.

10.02.2016 між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк" (повне найменування якого було змінено на Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк") та Claresholm Marketing LTD підписано Договір позики №10-02/16 на суму 20 627 470,50 доларів США з відсотковою ставкою 1 % із строком повернення до 10.02.2021.

10.02.2016 між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк" (повне найменування якого було змінено на Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк") та Claresholm Marketing LTD підписано Договір позики №10-02/16-1 на суму 10 616 601,96 доларів США з відсотковою ставкою 1 % із строком повернення до 10.02.2021.

16.02.2016 між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк" (повне найменування якого було змінено на Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк") та Claresholm Marketing LTD підписано Договір позики №16-02/16 на суму 26 107 917,33 доларів США з відсотковою ставкою 1 % із строком повернення до 16.02.2021.

16.02.2016 між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк" (повне найменування якого було змінено на Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк") та Claresholm Marketing LTD підписано Договір позики №16-02/16-1 на суму 22 12 056,16 доларів США з відсотковою ставкою 1 % із строком повернення до 16.02.2021.

18.02.2016 між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк" (повне найменування якого було змінено на Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк") та Claresholm Marketing LTD підписано Договір позики №18-02/16 на суму 29 999 879,00 Євро з відсотковою ставкою 1 % із строком повернення до 18.02.2021.

14.03.2016 між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк" (повне найменування якого було змінено на Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк") та Claresholm Marketing LTD підписано Договір позики №15-03/16 на суму 42 596 518,78 доларів США з відсотковою ставкою 1 % із строком повернення до 14.03.2021.

29.03.2016 між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк" (повне найменування якого було змінено на Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк") та Claresholm Marketing LTD підписано Договір позики №29-03/16 на суму 13 999 637,00 Євро з відсотковою ставкою 1 % із строком повернення до 29.03.2021.

30.03.2016 між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк" (повне найменування якого було змінено на Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк") та Claresholm Marketing LTD підписано Договір позики №30-03/16 на суму 24 001 464,82 доларів США з відсотковою ставкою 1 % із строком повернення до 30.03.2021.

06.04.2016 між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк" (повне найменування якого було змінено на Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк") та Claresholm Marketing LTD підписано Договір позики №06-04/16 на суму 8 199 750,00 Євро з відсотковою ставкою 1 % із строком повернення до 06.04.2021.

21.04.2016 між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк" (повне найменування якого було змінено на Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк") та Claresholm Marketing LTD підписано Договір позики №21-04/16 на суму 21 190 510,40 доларів США з відсотковою ставкою 1 % із строком повернення до 21.04.2021.

11.05.2016 між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк" (повне найменування якого було змінено на Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк") та Claresholm Marketing LTD підписано Договір позики №11-05/16 на суму 9 800 733,81 Євро з відсотковою ставкою 1 % із строком повернення до 11.05.2021.

25.05.2016 між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк" (повне найменування якого було змінено на Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк") та Claresholm Marketing LTD підписано Договір позики №25-05/16 на суму 35 999 925,18 доларів США з відсотковою ставкою 1 % із строком повернення до 25.05.2021.

20.07.2016 між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк" (повне найменування якого було змінено на Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк") та Claresholm Marketing LTD підписано Договір позики №20-07/16 на суму 13 898 610,00 доларів США з відсотковою ставкою 1 % із строком повернення до 20.07.2021.

11.12.2016 між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк" (повне найменування якого було змінено на Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк") та Claresholm Marketing LTD підписано Договір позики №11-12/16 на суму 31 163 220,70 доларів США з відсотковою ставкою 1 % із строком повернення до 11.12.2021.

14.12.2016 між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк" (повне найменування якого було змінено на Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк") та Claresholm Marketing LTD підписано Договір позики №14-12/16 на суму 29 999 889,73 доларів США з відсотковою ставкою 1 % із строком повернення до 14.12.2021.

15.12.2016 між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк" (повне найменування якого було змінено на Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк") та Claresholm Marketing LTD підписано Договір позики №15-12/16 на суму 28 999 208,99 доларів США з відсотковою ставкою 1 % із строком повернення до 15.12.2021.

16.12.2016 між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк" (повне найменування якого було змінено на Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк") та Claresholm Marketing LTD підписано Договір позики №16-12/16 на суму 43 499 819,19 доларів США з відсотковою ставкою 1 % із строком повернення до 16.12.2021.

Вказані вище договори позики містять ідентичні умови, зокрема, за умовами підпункту 1.1. пункту 1 договорів позики Банк зобов`язується надати позичальнику (Товариству, Компанії) в користування грошові кошти (далі - позика) та визначає відсоткову ставку за користування позикою - 1 (один відсоток) на рік, за умови сплати позики, відсотків за користування позикою. Позика надається для поповнення обігових засобів (підпункт 1.2 пункт 1 договорів позики).

Відповідно до підпункту 4.1. пункту 4 договорів позики позика вважається виданою з моменту повідомлення Банком позичальника про видачу позики в рамках цього договору.

Згідно підпункту 5.1. пункту 5 договорів позики нарахування відсотків за користування позикою здійснюється за кожен день користування позикою, виходячи з суми, що знаходиться в даний момент у користуванні позичальника. Проценти розраховуються з дня видачі позики, виходячи із розрахунку 360 днів на рік.

Згідно приписів підпунктів 9.2.2. пункту 9 договорів позики, Банк вправі в односторонньому порядку прийняти рішення не видавати позику чи перервати видачу позики у випадку якщо позичальник у вказані договором позики строки не поверне позику та /або не сплатить відсотки за користування позикою в повному розмірі.

Звертаючись із даними позовами до суду, Компанія стверджує, що грошові кошти за вищевказаними договорами позики Банком на користь позивача надані не були. Вказані обставини неналежного виконання спірних правочинів покладені в основи позовних вимог про розірвання договорів позики на підставі приписів частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Банк у своїх відзивах, а також під час судових засідань зазначав, що 18.12.2016 АТ КБ "Приватбанк" було віднесено до категорії неплатоспроможних, та до нього була застосована особлива процедура виведення банку з ринку, передбаченої статтею 411 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". За такою процедурою, 21.12.2016 100% акцій АТ КБ "ПриватБанк" перейшли у власність Держави Україна. Відповідач зазначав, що після націоналізації Банку було виявлено, що протягом 16-18.12.2016 в регістрах бухгалтерського обліку Банку було здійснено низку записів, які містять ознаки імітування господарських операцій, та які з високою долею ймовірності не породжували реальні грошові потоки.

Внаслідок цих записів, станом на останній день, який передував визнанню Банку неплатоспроможним, а саме 16.12.2016 в балансі було відображено надання Claresholm Marketing Ltd позик і, відповідно, право вимоги до нього на вищезазначені суми на балансовому рахунку з обліку дебіторської (№ 3548) та кредиторської заборгованості (№ 1919). Проведеними дослідженнями встановлено, що проблемний актив у вигляді "заборгованості" Claresholm Marketing Ltd виник у балансі Банку в результаті підписання з цією компанією дев`ятнадцяти договорів позики, датованих січнем груднем 2016 року, на загальну суму 388,8 млн доларів США та 62 млн Євро. У той же час, у Банк відзначив, що у нього відсутні будь-які первинні документи, які б підтверджували надання Банком коштів компанії Claresholm Marketing Ltd, а також не відомі дійсні обставини укладання вказаних договорів позики. Відповідач зауважив, що за вказаними можливими фактами розтрати майна Банку органами досудового слідства ведеться досудове розслідування у кримінальних провадженнях (зокрема № 0000448, №0000870, № 0000531, №0000801, №0000876). Посилаючись на вищевказані обставини, Банк зазначав, що спірні договори позики є неукладеними, що у свою чергу унеможливлює їх розірвання в судовому порядку.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до статей 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина 1 статті 509 ЦК України, частина 1 статті 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Згідно з частинами 2, 3 статті 202 ГК України господарське зобов`язання припиняється у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду. До відносин щодо припинення господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. У такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07.08.2018 у справі № 910/22259/17, від 14.08.2018 у справі №910/22454/17, від 28.08.2018 у справі № 910/20932/17, від 02.10.2018 у справі № 910/21033/17, від 16.10.2018 у справі № 910/3568/18, від 19.02.2019 у справі № 910/4427/18.

Крім того, оцінка істотного порушення договору здійснюється судом, відповідно до критеріїв, що встановлені законом. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 18.09.2013 у справі № 6- 75цс13.

Зміна умов договору (чи його розірвання) в судовому порядку з причин істотного порушення договору є правовим наслідком порушення зобов`язання іншою стороною договору у відповідності до пункту 2 частини першої статті 611 ЦК України, тобто, способом реагування та захисту права від порушення договору, яке вже відбулося.

У межах даної справи істотним порушенням умов договору позивач вказує ненадання Банком позики - фактичне ненадання грошових коштів.

Згідно приписів частини 1 статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Водночас за умовами спірних правочинів позика вважається наданою з моменту повідомлення Банком Позичальника про видачу позики в рамках даного договору (пункт 4.1. договорів позики).

Разом з тим, Банк у своїх відзивах зазначив про неможливість надання до суду відомостей та/або документів про те, що до моменту націоналізації Банку останній складав на ім`я Claresholm Marketing Ltd повідомлення про видачу кредиту за договорами позики та надсилав в паперовому чи електронному вигляді компанії Claresholm Marketing Ltd повідомлення про видачу кредиту за договорами позики.

Крім того, спірні правочини не містять ані строку видачі позики, ані чітко визначеного порядку надання позики, договорами передбачено лише момент, з якого позика вважається наданою.

Згідно із частиною 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Згідно приписів частини 22.1. статті 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: платіжне доручення; платіжна вимога-доручення; розрахунковий чек; платіжна вимога; меморіальний ордер.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254 (яке діяло на момент підписання договорів позики та до 07.07.2018), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Згідно пункту 6 Постанови Правління Національного Банку України №75 від 04.07.2018 Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України (далі - Положення, яке набрало чинності після 07.07.2018 та діє на момент розгляду справи) банк зобов`язаний забезпечити: документування всіх операцій, що здійснюються його відокремленими підрозділами (складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку); своєчасне, повне та достовірне відображення в регістрах бухгалтерського обліку всіх операцій, які здійснюють його відокремлені підрозділи; дотримання відокремленими підрозділами вимог облікової політики банку.

Відповідно до пункту 42 Положення підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно приписів підпункту 1 пункту 59 Положення Банк обов`язково має складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри, як особові рахунки та виписки з них.

Відповідно до пункту 62 Положення виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.

Згідно пункту 63 Положення банк у разі втрати клієнтом виписки з його особового рахунку на вимогу клієнта видає дублікат. Порядок видачі дублікатів виписок обумовлюється в договорі банківського рахунку.

Виходячи з аналізу постанови Правління Національного Банку України №280 від 17.06.2004 (Про затвердження Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України та Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України), яка діяла на момент підписання спірних договорів позики та до 25.12.2017, а також Постанови Правління Національного Банку України від 11.09.2017 № 89 (Про затвердження нормативно-правових актів Національного банку України з бухгалтерського обліку), яка змінила постанову № 280 після 25.12.2017, банк зобов`язаний обліковувати заборгованість за кредитними договорами на відповідних рахунках для дебіторської заборгованості по кредитним договорам.

Згідно Правил застосування переліку документів, що утворюються в діяльності Національного банку України та банків України, що затверджені постановою правління Національного банку України № 130 від 27.11.2018, строк зберігання первинних документів за кредитними операціями в банках, які видали кредит, становить п`ять років після погашення кредиту.

З системного аналізу викладеного слідує, що Банк зобов`язаний відображати кожну банківську дію та операцію у первинних бухгалтерських документах, а також складати регістри бухгалтерського обліку щодо рахунків клієнта в Банку та виписки з них, а ініціювання грошового переказу можливе при наявності вичерпного переліку документів визначених в Законі України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні".

Рахунки клієнта у Банку відкриваються на підставі відповідного договору, або ж відкриття рахунку може бути передбачено кредитним договором, при цьому, клієнт банку має мати відповідний доступ до зазначеного рахунку для використання власних або кредитних коштів, а також подати документ, що є підставою для ініціювання грошового переказу. Банк, у свою чергу, зобов`язаний надавати клієнту відповідні виписки з рахунків такого клієнта банку на умовах визначених в договорі про відкриття відповідного рахунку або ж у відповідності до Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України.

У виписках по рахункам Компанії, наданих Банком на виконання ухвали суду про витребування доказів, не відображено операцій про надання коштів за жодним з договорів позики.

Разом з тим, поясненнями від 24.03.2021 за підписом директора Товариства, позивач надав відомості суду, про відсутність у Компанії перед Банком заборгованості за договорами позики, а також відсутність будь-яких відомостей або документів, як то банківські виписки або інші первинні бухгалтерські документи, які б свідчили про отримання Товариством коштів від Банку за договорами позики.

При цьому, спірні договори позики не містять жодних умов про строки та порядок відкриття рахунків Компанії в установі відповідача для отримання коштів за договорами позики.

Беручи до уваги викладене вище, враховуючи той факт, що відповідач не надав до суду належних доказів на підтвердження видачі грошових коштів та у своїх відзивах підтвердив відсутність таких документів, як то відповідних довідок про відкриття рахунків, платіжних доручень, меморіальних ордерів тощо, а також той факт, що надані виписки про рух грошових коштів по рахункам Компанії не містять відомостей, які б підтверджували отримання позивачем грошових коштів за спірними договорами позики, суд дійшов висновку про недоведеність обома сторонами факту надання позики Банком Компанії.

Частиною 2 статті 631 ЦК України встановлено, що договір набирає чинності з моменту його укладення.

Приписами частини 1 статті 638 ЦК України унормовано, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини 2 статті 640 ЦК України якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії..

З системного аналізу викладеного, враховуючи приписи статей 1046-1047 ЦК України, слідує, що договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей, у разі відсутності цієї істотної умови, договір вважається неукладеним. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору без передачі грошей або речей, не породжує у майбутнього позичальника обов`язку повернути обумовлену угодою суму грошей або кількість визначених родовими ознаками речей.

Оскільки судом вище встановлена недоведеність факту надання позики Банком Компанії на підставі спірних договорів позики, тому підписані спірні договори позики є неукладеними, відтак, і не можуть бути розірваними на підставі частини 2 статті 651 ЦК України.

При цьому, суд критично оцінює доводи Банку про те, що станом на 16.12.2016 на балансі Банку відображалось надання Товариству позик та, відповідно, право вимоги до Товариства на зазначені суми на балансових рахунках з обліку дебіторської (№ 3548) та кредиторської заборгованості (№ 1919).

Так, відповідно пункту 2.1.1. розділу 2 "Організація бухгалтерського обліку" Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України (затвердженого Постановою Правління Національного банку України 30.12.1998 № 566 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.02.1999 за № 56/3349, та яке було чинним на момент підписання договорів позики та до 07.07.2018), підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення та можуть складатися у паперовій формі та/або у вигляді електронних записів (у формі, яка доступна для читання та виключає можливість внесення будь-яких змін). У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.

Згідно з пунктами 41-43 розділу III "Документування операцій у банку" Положення про організацію бухгалтерського обліку бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України (затвердженого Постановою Правління Національного банку України 04.07.2018 № 75, що замінило згадане вище положення та є чинним на момент розгляду справи): Операції, які здійснює банк, мають бути належним чином задокументовані. Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються в бухгалтерському обліку за умов дотримання вимог законодавства України про електронні документи та електронний документообіг.

Водночас на підтвердження доводів про облік заборгованості позивача на балансі Банку, що була виявлена 16.12.2016, відповідач не надав жодних первинних документів, що у свою чергу спростовує факт наявності заборгованості за спірними договорами позики. Крім того, сторонами до суду не було надано будь-яких доказів того, що Банк після виявлення у 2016 році на балансі "заборгованості" позивача вчиняв дії, спрямовані на її ліквідацію.

Щодо посилань Банку у своїх відзивах на листи кінцевого бенефіціарного власника Компанії, в яких йшла мова про прийняття на себе позивачем зобов`язань по погашенню заборгованості інших юридичних осіб, відмінних від Компанії, а також щодо сперечань представників сторін під час судового засідання 22.04.2021 з цього приводу, суд відзначає наступне.

Приписами статті 520 ЦК України унормовано порядок заміни боржника в зобов`язанні, яка відбувається лише за згодою кредитора та у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, в силу статті 521 та 513 ЦК України.

З огляду на вказане, враховувати обставини, викладені в спірних листах кінцевого бенефіціарного власника Компанії є недоречним, оскільки, у межах даної справи Банком до суду не були надані докази на підтвердження викладених обставин можливої заміни боржників в зобов`язаннях на Компанію.

Щодо зауважень Банку про те, що за можливими фактами розтрати майна Банку органами досудового слідства ведеться досудове розслідування у кримінальних провадженнях (зокрема № 0000448, №0000870, № 0000531, №0000801, №0000876) та щодо наданих до суду фотовідтворень публікацій з всесвітньої мережі Інтернет суд відзначає наступне.

Принцип забезпечення презумпції невинуватості проголошується статтею 62 Конституції України.

У статті 2 Кримінального кодексу України зазначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Також відповідно до рішення Європейського суду з прав людини, що набуло статусу остаточного, зокрема, "Шагін проти України" принцип презумпції невинуватості, закріплений у пункті 2 статті 6 Конвенції, є одним з аспектів права на справедливий судовий розгляд справи, гарантованого пунктом 1 статті 6 (рішення у справі "Альне де Рібемон проти Франції"). Цей принцип не лише забороняє передчасне висловлення думки самим судом про те, що особа, "яку обвинувачено у вчиненні злочину", є винною, тоді як це ще не доведено відповідно до закону, а й поширюється на заяви, що їх роблять інші державні посадові особи стосовно проваджень, що тривають, у кримінальних справах і які спонукають громадськість до думки про вину підозрюваного та визначають наперед оцінку фактів компетентним судовим органом (рішення у справі "Хужин та інші проти Росії"). Достатньо мати - навіть за відсутності будь-якого формального висновку - певні підстави припускати, що відповідна посадова особа вважає обвинуваченого винним (рішення у справі "Бьомер проти Німеччини"). Суд наголошує, що пункт 2 статті 6 Конвенції не може завадити відповідним органам інформувати громадськість про перебіг розслідування в кримінальних справах, адже це суперечило б праву на свободу вираження поглядів, проголошеному статтею 10 Конвенції. Однак він зобов`язує робити це з усією необхідною обережністю та обачністю, щоб дотримати принцип презумпції невинуватості.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне звернути увагу сторін на те, що доки не буде постановлено рішення (вирок) суду у зазначених вище кримінальних провадженнях, обставини та факти, досліджені в межах досудового розслідування не можуть бути прийняті судом до уваги, як належний доказ.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина 1 статті 236 ГПК України).

За приписами частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтями 78, 79 ГПК України унормовано, що достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

За наслідком встановлених обставин щодо не видачі запозичених грошових коштів та, як наслідок, неукладеність договорів позики, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову про розірвання договорів позики №27-01/16-1 від 27.01.2016, №27-01/16 від 27.01.2016, №10-02/16-1 від 10.02.2016, №10-02/16 від 10.02.2016, №16-02/16-1 від 16.02.2016, №16-02/16 від 16.02.2016, №18-02/16 від 18.02.2016, №15-03/16 від 14.03.2016, №29-03/16 від 29.03.2016, №30-03/16 від 30.03.2016, №06-04/16 від 06.04.2016, №21-04/16 від 21.04.2016, №11-05/16 від 11.05.2016, №25-05/16 від 25.05.2016, №20-07/16 від 20.07.2016, №11-12/16 від 11.12.2016, №14-12/16 від 14.12.2016, №15-12/16 від 15.12.2016, №16-12/16 від 16.12.2016.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

При цьому, суд відзначає, що інші доводи та заперечення сторін не спростовують встановлених судом обставин та не можуть впливати на законність судового рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 73-80, 86, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Claresholm Marketing LTD до Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про розірвання договорів позики відмовити повністю.

2. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на Claresholm Marketing LTD.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 17.05.2021.

СУДДЯ В. В. ДЖАРТИ