ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2021 року Справа № 903/729/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Миханюк М.В., суддя Савченко Г.І. , суддя Коломис В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцьккомунбуд" на рішення господарського суду Волинської області, постановлену 27.01.21р. суддею Кравчук А. М. об 13:51 год. у м.Луцьку, повний текст складено 29.01.21р. у справі № 903/729/20

за позовом: Департаменту інфраструктури Волинської обласної державної адміністрації, м.Луцьк

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцьккомунбуд", с. Баїв, Луцький р-н

про стягнення 109 999 грн. 89 коп.

Апеляційну скаргу розглянуто судом без повідомлення учасників справи, відповідно до частин 2, 10 статті 270, частини 13 статті 8 та частини 3 статті 252 ГПК України.

ВСТАНОВИВ:

02.10.2020 на адресу Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява Департаменту інфраструктури Волинської облдержадміністрації до Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцьккомунбуд" про стягнення 1 209 998 грн. 79 коп., з яких 1 099 998 грн. 90 коп. основного боргу та 109 999 грн. 89 коп. штрафу.

Позовна заява обґрунтована неналежним виконанням взятих на себе зобов`язань за договором підряду №59/19 від 10.10.2019.

Позивач у заяві про уточнення позовних вимог від 06.01.2021 повідомив про часткове закриття авансового платежу, у зв`язку з чим просить стягнути з відповідача 443 866 грн. 66 коп., з них 178 832 грн. 73 коп. основного боргу (сума не використаного авансу станом на 06.01.2020), 109 999 грн. 89 коп. 10% штрафу, 64 396 грн. 57 коп. 7% штрафу, 83 715 грн. 54 коп. 0,1% пені, 6 861 грн. 93 коп. річних (а.с. 95-101).

Суд, протокольною ухвалою від 11.01.2021 відхилив заяву про уточнення позовних вимог в частині нарахування пені, 7% штрафу та 3% річних оскільки, позовні вимоги, якими позивач доповнив позовну заяву шляхом подання заяви про збільшення розміру позовних вимог, жодним чином не пов`язані ані з предметом, ані з підставами поданого позову в первісній редакції.

25.01.2021 позивач у своїй заяві уточнив позовні вимоги, в якій зазначає про відсутність основного боргу та просить стягнути 10% штрафу в сумі 109 999,89 грн.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 27.01.2021 у справі №903/729/20 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцьккомунбуд" (вул. Перемоги, 1 , с. Баїв, Луцький р-н, Волинська обл., 45643, 8) на користь Департаменту інфраструктури Волинської обласної державної адміністрації (вул. м-н, Київський, 9, м. Луцьк, Волинська обл., 43027, ) 38 499 грн. 96 коп. штрафу, 1 155 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору, а всього 39 654 грн. 96 коп. (тридцять дев`ять тисяч шістсот п`ятдесят чотири грн. 96 коп.). В позові на суму 71 499 грн. 93 коп. відмовлено.

В обґрунтування рішення, суд з посиланням на ст.ст. 202, 525, 526, 610, 837, 843, 846, 849 ЦК України, ст.ст.173, 174, 175, 193 ГК України, постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 523/6003/14-ц, умови договору підряду №59/19 від 10.10.2019, докази наявні в матеріалах справи, суд встановив що платіжним дорученням №3194 від 19.01.2021 повернуто позивачу 178 832 грн. 73 коп. не використаного авансу. З приводу нарахованого штрафу, суд з посиланням на ст.ст. 217, 230 ГК України, п.п. 9.1., 9.2. договору, зазначив, що до стягнення підлягає 76999 грн. 92 коп. (1 099 998 грн. 90 коп. х 7%) штрафу.

Разом з тим, з посиланням на ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України, постанову Верховного Суду у постанові від 27.03.2019 у справі №912/1703/18, прийшов до висновку про зменшення штрафу на 50%.

За наведеного, суд частково задоволив позов.

Не погодившись із ухваленим рішенням відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк для апеляційного оскарження та прийняти до розгляду дану апеляційну скаргу, рішення Господарського суду Волинської області у справі №903/729/20 скасувати повністю і ухвалити нове, яким позов задоволити частково і зменшити штрафні санкції до мінімальної суми не більше як 10 тисяч гривень та зупинити виконання рішення до завершення розгляду даної справи в апеляційній інстанції.

Вказує, що судом першої інстанції не було надано належної, об`єктивної оцінки тим фактам, що відповідач не мав суб`єктивної можливості вчасно надати документальне підтвердження освоєння отриманого авансу через захворювання працівників на СОVID-19 саме в вересні та жовтні 2020 року.

Так, з посиланням на п.п. 10.1., 10.2., 10.3. договору підряду №59/19 від 10.10.2019, докази наявні в матеріалах справи щодо захворювання працівників відповідача на СОVID-19 що відповідач мав повне право і передбачені договором (п.10.1) законні підстави, взагалі не визнавати позов, оскільки відповідачем виконані умови договору передбачені п.10.2 та 10.3.

Крім того, з посиланням на ст.ст. 611, 617 ЦК України, постанову Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 918/116/19, п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вважає, що відповідачем хоча і порушені строки підтвердження освоєння коштів (авансу) позивача за договором №59/19 від 10.10.2019, однак це зумовлене обставинами, які виникли поза волею відповідача і на думку відповідача є об`єктивними, що виключають його вину. Також скаржник зазначає, що позивач не надав суду доказів на підтвердження наявності збитків, заподіяних внаслідок невчасного виконання відповідачем умов договору в частині прострочення освоєння авансових коштів.

У відзиві на апеляційну скаргу Департамент інфраструктури Волинської облдержадміністрації наводить свої міркування на спростування доводів скаржника та вказує на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Просить залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Луцьккомунбуд» - без задоволення.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до абз. 1 ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За приписами ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (абз. 2 ч. 10 ст. 270 ГПК України).

Від учасників справи клопотань про розгляд апеляційної скарги у даній справі в судовому засіданні з повідомленням учасників справи не надходило.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Луцьккомунбуд» на рішення господарського суду Волинської області від 27.01.2021 у справі №903/729/20 за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених в рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при винесенні оскарженого рішення, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.

10.10.2019 між Департаментом регіонального розвитку та житлово-комунального господарства Волинської обласної державної адміністрації (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Луцьккомунбуд" (підрядник) укладено договір підряду №59/19 (а.с. 4-11), відповідно до п. 1.1 якого сторони беруть на себе зобов`язання по договору підряду (підрядник зобов`язався виконати роботу та поставку обладнання на об`єкт за завданням замовника, замовник - прийняти та оплатити виконану роботу та поставку обладнання) і несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання договору в порядку і у спосіб, передбачений чинним законодавством України та даним договором.

Відповідно до умов договору склад, обсяги робіт та перелік (специфікація) обладнання, що є предметом договору, визначаються на підставі проектно-кошторисної документації і тендерної пропозиції та за рішенням замовника, можуть бути зменшені відповідно до реального фінансування (п. 1.2). Характер робіт, що виконуються підрядником та назва об`єкта, на який здійснюється поставка обладнання: "Нове будівництво житлового будинку для дитячого будинку сімейного типу по вулиці Дорошенка, 56 в м. Рожище Волинської області" (п. 1.3). Розрахунки по договору здійснюються між замовником і підрядником чи субпідрядником на підставі Ф-КБ-2в, Ф-КБ-3 по мірі надходження коштів з джерел фінансування. У разі недофінансування, остаточні розрахунки по договору замовник здійснює за умови та після отримання бюджетних призначень на цю мету. Документи про виконані роботи та їх вартість складаються і підписуються підрядником та передаються замовнику. Замовник перевіряє ці документи і в разі відсутності зауважень у місячний термін підписує їх (п. 5.1). За умови наявності коштів замовник може здійснювати попередню оплату згідно виставленого рахунку відповідно до пункт 19 Порядку державного фінансування капітального будівництва, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1764 (із змінами) та постанови Кабінету Міністрів України від 23 квітня 2014 року №117 (із змінами) "Про здійснення попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти" (п. 5.7). Джерело фінансування - бюджетні кошти (п. 5.8). Замовник не несе відповідальності за ненадходження/несвоєчасне надходження коштів з джерел фінансування. У разі недофінансування замовника протягом бюджетного року замовник здійснює оплату виконаних робіт у наступних роках після затвердження йому фінансування та цільових кошторисних призначень. Замовник здійснює розрахунок з підрядником шляхом подання платіжного доручення для проведення розрахунку з підрядником до головного управління Державної казначейської служби в області. У разі не проведення платіжного доручення органами ДКСУ заборгованість переноситься на наступний бюджетний рік і погашається для отримання замовником бюджетних призначень (п. 5.9). Початок робіт - протягом 5-ти банківських днів з моменту отримання авансових платежів, але не раніше отримання всіх дозвільних документів (п. 6.1). Завершення робіт - не пізніше 31.12.2019 за умови повного фінансування та оплати виконаних робіт, поставки обладнання у розмірах, передбачених п. 4.1. цього договору. Підрядником виконуються лише роботи, які фінансуються та погоджені замовником (п. 6.2). Підрядник виконує роботи в обсягах згідно орієнтованого плану фінансування (додаток №1 до договору) та згідно календарного графіка виконання робіт (додаток №2 до договору), також договірної ціни (додаток №3 до договору). Календарний графік виконання робіт складає підрядник та передає замовнику під час підписання договору (п. 6.3). Підрядник зобов`язується виконати роботи з використанням власних ресурсів та у встановлені строки відповідно до проектної та кошторисної документації та використати матеріальні ресурси для їх виконання відповідно до вимог нормативно - правових актів і нормативних документів у галузі будівництва, затвердженої проектно - кошторисної документації та цього договору підряду з забезпеченням дотримання технології будівництва, охорони праці та якості робіт. Підрядник зобов`язаний одержати встановлені законом дозволи на виконання окремих видів робіт (п. 8.2.1). Зобов`язаний виконувати підрядні роботи та здійснювати поставку обладнання в межах коштів, що надійшли з джерел фінансування (п. 8.2.2). Зобов`язується використати одержаний аванс до 20 грудня 2019 року. По закінченню терміну освоєння авансових платежів, невикористані суми коштів повернути Замовнику. У разі не освоєння отриманих коштів згідно даного договору до кінця поточного бюджетного періоду (календарного) року підрядник також зобов`язується повернути їх (п. 8.2.4). Підрядні роботи виконуються з матеріалів підрядника і він відповідає за їх якість (п. 8.2.5). Акти виконаних підрядних робіт по Ф-КБ-2в і Ф-КБ-3 підрядник надає замовнику не пізніше 21 числа кожного місяця включно (п. 8.2.16). У випадку порушення строків, передбачених п.п. 6.2, 8.2.4 цього договору, підрядник сплачує пеню в розмірі 0,1 відсотка вартості робіт, передбачених на рік, за кожен день прострочення з суми невиконаних договірних зобов`язань, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків від вартості робіт, передбачених на рік, з суми невиконаних договірних зобов`язань (п. 9.1). За невиконання або неналежне виконання обов`язків за договором, підрядник сплачує штраф у розмірі десяти відсотків від вартості робіт, передбачених на рік, з суми невиконаних договірних зобов`язань та відшкодовує збитки в повному обсязі (п. 9.2). Договір набирає чинність з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2019, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за даним договором (п. 12.1).

Договір підписано сторонами та скріплено відтисками круглих печаток господарюючих суб`єктів.

Згідно п. 1 додаткової угоди №1 від 21.11.2019 викладено п. 8.2.4 договору в редакції: Зобов`язується використати одержаний аванс до 01.07.2020 з моменту одержання авансових платежів (а.с. 16).

Відповідно до п. 1 додаткової угоди №2 від 30.06.2020 у зв`язку із зміною назви Департаменту преамбулу договору в позиції замовник викладено в редакції - Замовник: Департамент інфраструктури Волинської обласної державної адміністрації. Продовжено строк виконання робіт по вересень 2020 року (а.с. 18).

Додатковою угодою №3 від 01.07.2020 сторони погодили викласти п. 8.2.4 договору у редакції: Зобов`язується використати аванс протягом 9 місяців з моменту одержання авансового платежу (а.с. 21).

27.12.2019 позивач перерахував на рахунок відповідача 1 099 998 грн. 80 коп. авансового платежу, що підтверджується платіжним дорученням №892 від 27.12.2019 з призначенням платежу: "Аванс на БМР по буд-ву ж/б сім. типу м.Рожище; зг. Рах. 7 від 27.12.19, дог. №59/19 від 10.10.19" (а.с. 22).

05.02.2020 відповідач звернувся до позивача з листом №162/20 про погодження коригування в проектно-кошторисній документації. Погодоження коригування представник позивача у судовому засіданні 27.01.2021 заперечив (а.с. 45).

Крім того відповідач у період з березня по вересень 2020 року надсилав позивачу повідомлення про необхідність призупинення виконання робіт у зв`язку із коронавірусом (хворобою та самоізоляцією працівників), неможливістю виконання деяких робіт у зимовий період для забезпечення їх якості, просив продовжити строк дії договору до завершення календарного року (а.с. 46-51, 108-114).

Департаментом на адресу підрядника було надіслано лист №1762/1.1.3 від 25.09.2020 з вимогою надати акт виконаних робіт КБ-2В на суму 1 099 998 грн. 90 коп. в термін до 27.09.2020 або повернути отриманий аванс (а.с. 23). Докази надіслання підрядником листа в матеріалах справи відсутні, проте відповідач його отримання не заперечив.

Згідно довідки про вартість виконаних робіт КБ-3 за жовтень 2020 року відповідач зазначає вартість виконаних будівельних робіт та витрат 3901,21522 тис. грн з початку будівництва та року по звітний місяць включно, у тому числі 1,21522 тис. грн. за звітний місяць. Позивач 02.10.2020 погодив авансову плату, що виключається із підсумку - 1,21522 тис. грн. Щодо не погодження решти робіт представник позивача у судовому засіданні 27.01.2021 пояснив, що вони частково були виконані неякісно, частково не передбачені проектно-кошторисною документацією. Недоліки узгоджувались усно, письмових заперечень не надсилали.

У листі від 20.10.2020 №199/20 відповідач просить у зв`язку із захворюванням на коронавірус працівників товариства, необхідність самоізоляції адміністрації продовжити строк для підготовки та подання підтверджуючих документів щодо освоєння авансових платежів до 30.11.2020 (а.с. 52-53).

Супровідним листом від 30.10.2020 №208/20 відповідач повторно надіслав позивачу акти виконаних робіт (а.с. 54-55).

Додатковими угодами від 29.09.2020 №4, від 30.11.2020 №5 строк дії договору продовжувався до 30.11.2020, 30.12.2020 відповідно (а.с. 91, 92).

Кінцеві роботи прийняті позивачем у грудні 2020 року, що підтверджується довідкою КБ-3, актами ф. КБ-2в (а.с. 76-84).

У зв`язку із неналежним виконанням взятих на себе зобов`язань за договором підряду №59/19 від 10.10.2019 позивач звернувся із даним позовом до суду.

Платіжним дорученням №3194 від 19.01.2021 повернуто позивачу 178 832 грн. 73 коп. не використаного авансу (а.с. 113).

Отже, у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем зобов`язань щодо використаного авансу позивач просить стягнути 109 999 грн. 89 коп. штрафу, нарахованого відповідно до п. 9.2 договору.

Як зазначалося вище, рішенням Господарського суду Волинської області від 27.01.2021 у справі №903/729/20 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцьккомунбуд" (вул. Перемоги, 1 , с. Баїв, Луцький р-н, Волинська обл., 45643, 8) на користь Департаменту інфраструктури Волинської обласної державної адміністрації (вул. м-н, Київський, 9, м. Луцьк, Волинська обл., 43027, ) 38 499 грн. 96 коп. штрафу, 1 155 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору, а всього 39 654 грн. 96 коп. (тридцять дев`ять тисяч шістсот п`ятдесят чотири грн. 96 коп.). В позові на суму 71 499 грн. 93 коп. відмовлено.

При цьому, судом першої інстанції частково задовольняючи позов було стягнуто 38 499 грн. 96 коп. 7% штрафу, відповідно до п. 9.1. договору, а не п. 9.2, як просив позивач.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Луцьккомунбуд" не погоджується із вказаним рішенням лише в частині зменшення штрафу на 50 %, а не до 10 000,00 грн.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що склалися апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Як зазначалося вище, судом першої інстанції при винесені оскарженого рішення, було частково задоволено позовні вимоги, при цьому суд прийшов до висновку про необхідність задоволення 7% штрафу відповідно до п. 9.1. договору в розмірі 76 999,92 грн.

На переконання колегії суддів суд першої інстанції тим самим вийшов за межі заявлених позовних вимог, оскільки вимога про стягнення 7% штрафу при поданні позову не заявлялась позивачем, а пізніше була заявлена в сумі 64 396,57 грн шляхом подання уточненої заяви від 06.01.2021, яка була відхилена протокольною ухвалою суду від 11.01.2021 .

Відповідно до ч.2 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Згідно п. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки місцевим судом було допущено порушення вказаних вище норм процесуального права, відтак апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги.

Як убачається із матеріалів справи позивачем заявлено до стягнення 10% штрафу у розмірі 109 999 грн. 89 коп. нарахованого відповідно до п. 9.2 договору, у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем зобов`язань щодо використаного авансу.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами частини першої статті 230 ГК України, пункту 3 частини першої статті 611 ЦК України, у разі порушення правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Так, згідно із част.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України - неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Як убачається із матеріалів справи та не заперечується відповідачем ним були порушені встановлені терміни освоєння наданих коштів попередньої оплати.

Відповідно до п. 8.2.4 договору в редакції додаткової угоди №3 від 01.07.2020 сторони погодили, що підрядник зобов`язується використати аванс протягом 9 місяців з моменту одержання авансового платежу.

Так, відповідно до платіжного доручення №892 від 27.12.2019 авансовий платіж у розмірі 1 099 998,90 відповідач отримав 28.12.2019 (а.с. 22), отже термін на який був отриманий аванс закінчився 28.09.2020, при цьому матеріали справи не містять документів, зокрема, довідок форми КБ-2в, КБ-3, що свідчили б про виконання підрядником умов визначених п. 8.2.4 договору.

Отже, з 29.09.2020 настало порушення виконання підрядником своїх зобов`язань за договором, сума на вказану дату якого ставить - 1 099 998,90 грн.

Пунктом 9.2 договору сторонами погоджено, що за невиконання або неналежне виконання обов`язків за договором, підрядник сплачує штраф у розмірі десяти відсотків від вартості робіт передбачених на рік з суми невиконаних договірних зобов`язань та відшкодовує збитки в повному обсязі.

Таким чином, 10% від суми невиконаних договірних зобов`язань у розмірі 1 099 998,90 грн становить 109 999,89 грн, відповідно розрахунок позивача є правильним та арифметично вірним, а тому вказана сума штрафу підлягає до стягнення.

Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи, відповідач, на підставі статті 233 ГК України звернувся до місцевого господарського суду із клопотанням №06/21 від 18.01.2021 про зменшення розміру нарахованих штрафних санкцій.

В обґрунтування зазначеного клопотання відповідач вказує на об`єктивні причини невчасного подання відповідачем позивачу підтверджуючих документів по освоєнню авансового платежу зумовлені захворюванням на COVID-19 працівників відповідача, що унеможливило вчасну підготовку та подачу позивачу документів. Крім того, вказує, що позивачем не надано доказів понесення ним збитків чи інших негативних насідків у зв`язку із несвоєчасним виконанням відповідачем своїх зобов`язань.

Відповідно до статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також частиною третьою статті 551 ЦК України.

Аналіз приписів статей 551 ЦК України, 233 ГК України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому, обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Відповідно до частини третьої статті 13, частини першої статті 76, частини першої статті 78, частини першої статті 79 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.09.2019 зі справи № 904/4685/18).

При цьому, слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, при вирішенні питання про зменшення штрафу суд апеляційної інстанції бере до уваги наступні обставини: інтереси обох сторін, повне виконання на день розгляду справи зобов`язання боржником та причини неналежного виконання зобов`язань, подання документів на використання авансу 02.10.2020, усунення недоліків виконаних робіт у період їх погодження, відсутність збитків позивача у зв`язку з порушенням договірних зобов`язань відповідачем, введення карантинних заходів, захворювання працівників підприємства, цим самим забезпечуючи баланс інтересів сторін.

Таким чином, на підставі розгляду усіх обставин справи та оцінки зібраних у справі доказів, установивши наявність тих виняткових обставин, з якими законодавство пов`язує можливість зменшення розміру неустойки, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про зменшення розміру штрафу до 40 000,00 грн.

Аналогічний висновок щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, викладений також у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі №917/1068/17, від 22.01.2019 у справі №908/868/18, від 13.05.2019 у справі №904/4071/18, від 22.04.2019 у справі №925/1549/17, №924/754/18 від 18.06.2019, №912/1703/18 від 27.03.2019, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 04.02.2020 у справі №918/116/19, від 29.09.20 у справі 909/1240/19 (909/1076/19), від 30.09.20 у справі №922/3667/19.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів не бере до уваги доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції не було надано належної, об`єктивної оцінки тим фактам, що відповідач не мав суб`єктивної можливості вчасно надати документальне підтвердження освоєння отриманого авансу через захворювання працівників на СОVID-19 саме в вересні та жовтні 2020 року, тому ним були порушені строки підтвердження освоєння коштів (авансу) позивача за договором №59/19 від 10.10.2019, оскільки як судом першої інстанції при зменшенні штрафу так і судом апеляційної інстанції було враховано наведені у клопотанні обставини та задоволено клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій при цьому самостійно, на власний розсуд визначивши суму штрафу яка підлягає до стягнення.

Таким чином, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, ґрунтуються на його власній оцінці та спростовуються наведеними та встановленими судом обставинами справи.

Однак, рішення Господарського суду Волинської області від 27.01.2021 слід скасувати у зв`язку із виходом місцевого господарського суду за межі заявлених позовних вимог із прийняттям нового рішення у справі. Разом з тим, судовий збір за подачу позову підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 1649,99 грн (109 999,89х1,5%).

Згідно із п.2 ч.1 ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Крім того, у зв`язку із відмовою в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати визначені ст. 129 ГПК України, залишаються за скаржником.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцьккомунбуд" на рішення Господарського суду Волинської області від 27.01.21р. у справі № 903/729/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Волинської області від 27.01.21р. у справі № 903/729/20 скасувати. Прийняти нове рішення:

"1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцьккомунбуд" (вул. Перемоги, 1, с. Баїв, Луцький р-н, Волинська обл., 45643, 8) на користь Департаменту інфраструктури Волинської обласної державної адміністрації (вул. м-н, Київський, 9, м. Луцьк, Волинська обл., 43027, ) 40 000 грн. 00 коп. 10 % штрафу та 1649 грн. 99 коп. витрат по сплаті судового збору за подачу позову.

3. В позові на суму 69 999 грн. 89 коп. відмовити.

4. Видати наказ".

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 287 ГПК України.

4. Справу №903/729/20 повернути до Господарського суду Волинської області.

Повний текст постанови складений "13" травня 2021 р.

Головуючий суддя Миханюк М.В.

Суддя Савченко Г.І.

Суддя Коломис В.В.