РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.05.2021Справа № 910/3312/21

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Ломаки В.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕМТРАНС»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 72 943,05 грн.,

Без виклику (повідомлення) представників учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛЕМТРАНС» (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - відповідач) про стягнення 72 943,05 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач, як перевізник, належним чином не виконав зобов`язань щодо збереження та забезпечення схоронності і цілісності вагонів №№ 56863129, 61958658, 53066320, 55006498, 52276540, 55616635, 55161780, 60726528, 53544318, 53171856, 56237001, 54038989, 62030325, 58941261, 56956287, 53485009, 53413381, 66385915, 53412219, 59952572, 53535837, які перебувають у власності та оренді позивача, у зв`язку з чим такі вагони були розукомплектовані, а Товариству з обмеженою відповідальністю «ЛЕМТРАНС» було завдано збитків, пов`язаних з ремонтом зазначених вагонів, на загальну суму 72 943,05 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.03.2021 року відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Крім того, цією ухвалою відповідачу було визначено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з частиною 4 статті 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала від 04.03.2021 про відкриття провадження у справі № 910/3312/21 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в позовній заяві та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 03150, місто Київ, вулиця Єжи Ґедройця, будинок 5, що підтверджується поштовим повідомленням з трек-номером 493.

Зазначена ухвала суду вручена представнику відповідача 10.03.2021 року, що підтверджується наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 493. За таких обставин, останнім днем строку для подання Акціонерним товариством «Українська залізниця» відзиву на позовну заяву є 25.03.2021 року.

Разом із тим, 24.03.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшло клопотання відповідача від 19.03.2021 року, в якому останній просив суд продовжити йому строк на подання відзиву на позовну заяву до 31.03.2021 року. В обґрунтування вказаного клопотання відповідач посилався на встановлені у країні карантинні обмеження та територіальну віддаленість робочого місця представника відповідача від підприємства Акціонерного товариства «Українська залізниця».

Розглянувши вказане клопотання, суд дійшов висновку про його задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 119 Господарського процесуального кодексу України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

За таких обставин, з урахуванням того, що заява відповідача про продовження процесуального строку подана до закінчення цього строку, а також з метою всебічного розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, з урахуванням наведених відповідачем доводів, суд дійшов висновку про необхідність продовжити відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву до 31.03.2021 року.

30.03.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшов відзив відповідача від 23.03.2021 року на позовну заяву, в якому останній заперечив проти задоволення позовних вимог з огляду, зокрема, на відсутність у позивача, на думку Акціонерного товариства «Українська залізниця», права на пред`явлення цього позову, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛЕМТРАНС» відповідно до долучених до позову накладних не є одержувачем вантажу. Також відповідач наголосив на тому, що факт розукомплектування вагонів не відноситься до експлуатаційних обставин, тому ремонт вагону внаслідок розобладнання підлягає оплаті з боку Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕМТРАНС» за його рахунок без відшкодування вартості такого ремонту відповідачем. Крім того, у поданому відзиві відповідач зазначив про те, що для вирішення спору необхідно встановити, чи мали місце договірні відносини між позивачем та третіми особами щодо використання вагонів, коли саме третіми особами було отримано вантажі, що перевозились у вагонах позивача, скільки часу зазначені вагони перебували на коліях станції до моменту подачі на під`їзні колії третіх осіб.

01.04.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшла відповідь позивача від 01.04.2021 року № 217 на відзив на позовну заяву, в якій Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛЕМТРАНС» зазначило, що зміст позовних вимог стосується обставин незабезпечення відповідачем схоронності (збереження) майна (вагонів) під час їх курсування залізничними коліями, а спірні правовідносини сторін стосуються саме відшкодування шкоди, а не договірних відносин між ними. Окрім того, позивач зазначив, що спірні вагони є власністю Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕМТРАНС» та мають статус «вантажу».

Інших клопотань чи заяв, зокрема, по суті спору, від сторін не надійшло.

Частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення (частина 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року Акціонерним товариством «Українська залізниця» було здійснено перевезення вагонів №№ 56863129, 61958658, 53066320, 55006498, 52276540, 55616635, 55161780, 60726528, 53544318, 53171856, 56237001, 54038989, 62030325, 58941261, 56956287, 53485009, 53413381, 66385915, 53412219, 59952572, 53535837, які належали та перебували в користуванні (оренді) позивача, що підтверджується накладними № 51065787, 51153948, 51130854, 51258010, 51203818, 51216869, 51288959, 51276087, 51318517, 51288967, 51303527, 51318509, 51377869, 51407930, 51434389.

На станції Сартана (код станції 484809) було встановлено разобладнання ручного стояночного гальма відповідних вагонів, про що було складено повідомлення форми ВУ-23М від 06.10.2020 № 7490 (номер вагону 56863129), від 11.10.2020 № 7596 (номер вагону 61958658), від 11.10.2020 № 9621 (номер вагону 53066320), від 11.10.2020 № 9615 (номер вагону 55006498), від 19.10.2020 № 9919 (номер вагону 52276540), від 15.10.2020 № 9794 (номер вагону 55616635), від 15.10.2020 № 9812 (номер вагону 55161780), від 15.10.2020 № 9813 (номер вагону 60726528), від 16.10.2020 № 9859 (номер вагону 53544318), від 21.10.2020 № 9993 (номер вагону 53171856), від 20.10.2020 № 9975 (номер вагону 56237001), від 23.10.2020 № 97 (номер вагону 54038989), від 21.10.2020 № 9992 (номер вагону 62030325), від 22.10.2020 № 68 (номер вагону 58941261), від 22.10.2020 № 67 (номер вагону 56956287), від 23.10.2020 № 102 (номер вагону 53485009), від 27.10.2020 № 211 (номер вагону 53413381), від 28.10.2020 № 262 (номер вагону 66385915), від 28.10.2020 № 263 (номер вагону 53412219), від 30.10.2020 № 324 (номер вагону 59952572) та від 30.10.2020 № 321 (номер вагону 53535837).

З метою складання комерційних актів форми ГУ-22 Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛЕМТРАНС» (далі - Товариство) звернулось із заявами № 8146/ДВ від 07.12.2020 та № 8148/ДВ від 07.12.2020 до начальника станції Сартана структурного підрозділу «Станція Маріуполь-Порт» регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця».

Також, з метою складання актів про пошкодження вагонів форми ВУ-25М Товариство звернулось з заявами № 8147/ДВ від 07.12.2020 та 8149/ДВ від 07.12.2020 до начальника структурного підрозділу «Волноваське вагонне депо» регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця».

Крім того, Товариство звернулося до директора регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» зі скаргами № 8586/ДВ від 23.12.2020, № 8588/ДВ від 23.12.2020 на дії начальника станції «Сартана» структурного підрозділу «Станція Маріуполь-Порт» регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця».

Водночас, позивач звернувся до начальника структурного підрозділу «Служба вагонного господарства» регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» зі скаргами № 8587/ДВ від 23.12.2020 та № 8589/ДВ від 23.12.2020 на дії начальника структурного підрозділу «Волноваське вагонне депо» регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця».

Як стверджує позивач, акти форми ГУ-22 та ВУ-25М Акціонерним товариством «Українська залізниця» позивачу надані не були.

Так, за наслідками встановлення розукомплектування зазначених вагонів останні було направлено на технічне обслуговування, для забезпечення відновлення яких Товариством було придбано та передано структурному підрозділу «Волноваське вагонне депо» регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» необхідні деталі на загальну суму 62 257,20 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями договору поставки № 59/14 від 10.02.2014 та специфікації № 58 від 08.07.2020, договору поставки № 710/16 від 01.11.2016 та специфікації № 51 від 02.01.2020, а також копіями платіжних доручень № 6794 від 10.07.2020, № 7216 від 27.07.2020, № 976 від 07.02.2020.

Відновлення визначених вагонів шляхом встановлення закуплених Товариством деталей здійснювалося структурним підрозділом «Волноваське вагонне депо» регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» згідно з укладеним між Товариством та Залізницею договором на технічне обслуговування власних вантажних вагонів з відчепленням від 28.12.2019 року № Дон/В-19500/НЮ-п, що підтверджується відповідним актом № 24 від 31.10.2020.

Загальна вартість витрат позивача по встановленню (технічному обслуговуванню вагонів) деталей на вагони склала 8 400,21 грн. та була оплачена Товариством відповідно до платіжних доручень № 7736 від 07.08.2020, № 10001 від 20.10.2020.

Обґрунтовуючи пред`явлені вимоги, Товариство посилалося на те, що відповідач, як перевізник, належним чином не виконав зобов`язань щодо збереження та забезпечення схоронності і цілісності вагонів №№ 56863129, 61958658, 53066320, 55006498, 52276540, 55616635, 55161780, 60726528, 53544318, 53171856, 56237001, 54038989, 62030325, 58941261, 56956287, 53485009, 53413381, 66385915, 53412219, 59952572, 53535837, які перебувають у власності та оренді Товариства, у зв`язку з чим позивачу було завдано збитків у загальному розмірі 72 943,05 грн., пов`язаних з відновленням зазначених вагонів.

Згідно з частиною 1 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

За приписами статті 908 ЦК України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 307 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом, встановлюється Статутом. Вказаним актом також регламентується порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Згідно зі статтею 5 Статуту нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статтею 6 Статуту визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів, і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи-одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення.

Наявними в матеріалах справи залізничними накладними №№ 51065787, 51153948, 51130854, 51258010, 51203818, 51216869, 51288959, 51276087, 51318517, 51288967, 51303527, 51318509, 51377869, 51407930, 51434389 підтверджується факт прийняття Залізницею та здійснення перевезення вагонів Товариства (власних та орендованих) за №№ 56863129, 61958658, 53066320, 55006498, 52276540, 55616635, 55161780, 60726528, 53544318, 53171856, 56237001, 54038989, 62030325, 58941261, 56956287, 53485009, 53413381, 66385915, 53412219, 59952572, 53535837.

Згідно зі статтею 8 Статуту перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізницями провадиться у вагонах парку залізниць або орендованих у залізниць, а також у власних вагонах, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності, у тому числі розташованим за межами України. Вагони, призначені для перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, повинні відповідати вимогам Правил технічної експлуатації залізниць України та санітарно-гігієнічним і протиепідемічним нормам і правилам.

За приписами пункту 3.4 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України від 29 січня 2015 року № 17, власні вантажні вагони, що виходять на колії загального користування, за конструкцією, строком служби, періодом проведення планових видів ремонту і технічним станом повинні відповідати всім вимогам, які встановлюються до вагонів інвентарного парку залізниць, включаючи спеціалізований рухомий склад, та мати відомості про комплектацію вагона.

Відповідно до пункту 4.1 вказаних Правил випуск власних вантажних вагонів на колії загального користування допускається після відповідного огляду їх технічного стану працівниками вагонного господарства, а для перевезення небезпечного вантажу в спеціалізованих вагонах - при пред`явленні відправником вантажу працівникам станцій і вагонного господарства свідоцтва про технічний стан вагона, що гарантує безпеку перевезення цього вантажу. Номер свідоцтва і результати огляду технічного стану вагонів працівник вагонного господарства записує в книзі пред`явлення вагонів вантажного парку до технічного обслуговування (форма ВУ-14).

Суд зазначає, що прийняття відповідачем до перевезення спірних вагонів свідчить про те, що останні перебували у технічно справному стані.

Відповідно до пункту 6.2.7 Інструкції з експлуатації гальм рухомого складу на залізницях України, затвердженої наказом Укрзалізниці № 264-Ц від 28.10.1997 (зі змінами та доповненнями згідно наказом № 312-Ц від 07.06.2001), забороняється ставити в склад потягу вагони, гальмівне обладнання яких має хоча б одну з наступних несправностей: несправні повітророзподільники, електроповітророзподільники, електричний ланцюг ЕПГ (у пасажирському поїзді), авторежим, кінцевий або роз`єднувальний кран, випускний клапан, гальмівний циліндр, резервуар, робоча камера.

Згідно з пунктом 6.2.1 зазначеної Інструкції при технічному обслуговуванні вагонів слід перевіряти дію автогальм на чутливість до гальмування і відпускання. Повітророзподільники й електроповітророзподільники, що працюють незадовільно, замінити справними.

Таким чином, розукомплектування ручного стояночного гальма є саме пошкодженням вагону, а його несправність є забороною для поставлення такого вагону в склад потягу.

Як свідчать матеріали справи, на станції Сартана (код станції 484809) було встановлено разобладнання ручного стояночного гальма відповідних вагонів, про що було складено повідомлення форми ВУ-23М 06.10.2020 № 7490, від 11.10.2020 № 7596, від 11.10.2020 № 9621, від 11.10.2020 № 9615, від 19.10.2020 № 9919, від 15.10.2020 № 9794, від 15.10.2020 № 9812, від 15.10.2020 № 9813, від 16.10.2020 № 9859, від 21.10.2020 № 9993, від 20.10.2020 № 9975, від 23.10.2020 № 97, від 21.10.2020 № 9992, від 22.10.2020 № 68, від 22.10.2020 № 67, від 23.10.2020 № 102, від 27.10.2020 № 211, від 28.10.2020 № 262, від 28.10.2020 № 263, від 30.10.2020 № 324 та від 30.10.2020 № 321.

Згідно з пунктами 20, 21 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25 лютого 1999 року № 113, пошкодження вантажного вагона - це порушення справного стану вагона або його складових частин унаслідок зовнішніх впливів, що перевищують рівні, установлені ГОСТ 22235-76, а також унесення змін у конструкції вагонів, заварювання дверей, люків, знімання бортів платформ, дверей напіввагонів, знімного устаткування вагонів тощо, свердління (пробивання, пропалювання) отворів для кріплення вантажів у деталях вагонів, а також кріплення до них вантажів за допомогою зварювання без дозволу залізниці.

Ремонт пошкодженого вагона здійснюється на підприємстві, що має право на виконання таких робіт, або на найближчому до місця пошкодження вагоноремонтному підприємстві. Перелік таких підприємств оприлюднюється у товарних конторах станцій обслуговування.

З матеріалів справи вбачається, що вагони №№ 56863129, 61958658, 53066320, 55006498, 52276540, 55616635, 55161780, 60726528, 53544318, 53171856, 56237001, 54038989, 62030325, 58941261, 56956287, 53485009, 53413381, 66385915, 53412219, 59952572, 53535837 були відремонтовані, що підтверджується відповідним актом, копія якого долучена позивачем до позовної заяви.

Загальна вартість робіт з відновлення, оплачених позивачем, становить 8 400,21 грн.

При цьому, вищевказані деталі загальною вартістю 62 257,20 грн., встановлені на належні Товариству вагони, були придбані позивачем за власні кошти у контрагентів.

Доданими до матеріалів справи документами підтверджується понесення позивачем витрат на відновлення внаслідок розукомплектування вагонів № 56863129, 61958658, 53066320, 55006498, 52276540, 55616635, 55161780, 60726528, 53544318, 53171856, 56237001, 54038989, 62030325, 58941261, 56956287, 53485009, 53413381, 66385915, 53412219, 59952572, 53535837, які належали та перебували в користуванні (оренді) Товариства, при їх перевезенні Залізницею на загальну суму 72 943,05 грн., яка складається з вартості придбаних взамін втрачених деталей у розмірі 62 257,20 грн. та вартості робіт у розмірі 8 400,21 грн.

Крім того, позивачем було здійснено транспортування пошкоджених вагонів до місця їх ремонту, що підтверджується накладними, долученими позивачем до матеріалів справи.

Загальна вартість витрат по транспортуванню розукомплектованих вагонів до структурного підрозділу «Волноваське вагонне депо» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» для виконання робіт по встановленню деталей на розукомплектовані вагони становить 2 285,64 грн.

Здійснення Товариством витрат на транспортування пошкоджених вагонів для здійснення ремонту підтверджується копією особового рахунку № НОМЕР_1 (розширений) за жовтень 2020 року та відповідними переліками, копії яких наявні у матеріалах справи.

Відповідно до пункту 22 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25 лютого 1999 року № 113, сума збитків за пошкодження вагона складається з:

- витрат на транспортування пошкодженого вагона від місця пошкодження до місця його ремонту в розмірі провізної плати, визначеної відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 15 листопада 1999 року № 551, з урахуванням коригувальних коефіцієнтів, що діють на момент транспортування;

- вартості ремонту пошкодженого вагона з урахуванням вартості втрачених та (або) пошкоджених частин;

- витрат на перевантаження вантажу з пошкодженого вагона, якщо його неможливо відремонтувати в навантаженому стані, які визначаються за калькуляцією вартості робіт, що надається разом з розрахунком збитків;

- плати за користування вагоном за нормативний час перебування пошкодженого вагона в деповському, капітальному ремонті або технічному обслуговуванні з відчепленням, визначеної за ставками плати за користування вагонами згідно з пунктом 14 цих Правил.

Згідно з положеннями статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Стаття 224 ГК України зобов`язує учасника господарських відношень, який порушив господарські зобов`язання або встановлені вимоги, які стосуються здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, здійсненні уповноваженою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не отримані їй доходи, які уповноважена сторона отримала б у разі належного виконання зобов`язання або дотримання правил здійснення господарської діяльності іншою стороною.

Вимогами статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у разі порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитки визначаються, як втрата, яку особа отримала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила чи повинна зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально отримати при звичайних обставинах, якщо б його право не було порушено (упущена вигода).

Статтею 225 ГК України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів складу цивільного правопорушення звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Водночас відповідно до частин 1, 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Слід зазначити, що порожні вагони, що не належать Залізниці та транспортуються останньою за повними перевізними документами з нарахуванням провізної плати, мають статус "вантажу", і якими залізниця не має права розпоряджатись на свій розсуд, як вона розпоряджається вагонами загального парку залізниць, а зобов`язана доставити ці вагони на станцію призначення у збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному в накладній.

Така ж правова позиція викладена у пункті 11 оглядового листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання судової практики застосування Статуту залізниць України, інших норм транспортного законодавства" від 29 листопада 2007 року № 01-8/91.

Згідно із статтею 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не зміг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 23 Закону України "Про залізничний транспорт" встановлено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

За приписами статті 110 Статуту залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

У свою чергу суд зазначає, що в даному випадку мова йде про встановлену законодавством відповідальність залізниці за незбереження приватних вагонів (майна іншої особи) під час їх використання (перевезення), а відтак статус такого майна (чи вантаж, чи порожні вагони) для встановлення складу цивільного правопорушення принципового значення немає.

За змістом пункту 2 статті 126 Статуту за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

При цьому, в силу пункту 20 Правил складання актів (пункт 129 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28 травня 2002 року № 334, акт про пошкодження вагона (контейнера) складається у разі пошкодження вагона (контейнера) під час перевезення, навантаження, вивантаження вантажу, виконання маневрових робіт, а також в інших випадках для засвідчення обставин і розмірів пошкодження і є підставою для матеріальної відповідальності винних у пошкодженні згідно із статтею 124 Статуту.

Разом із тим, поданими документами підтверджується, що відповідач прийняв вагони до перевезення без заперечень та зауважень, а обов`язок відповідача забезпечувати схоронність вагонів передбачена статтею 110 Статуту, відповідно до якої залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами перевезення вантажів іншому підприємству.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач не подав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували заперечення проти задоволення позовних вимог, зокрема, доказів завдання Товариству спірних збитків не з вини Залізниці.

Зважаючи на те, що при перевезенні вагонів №№ 56863129, 61958658, 53066320, 55006498, 52276540, 55616635, 55161780, 60726528, 53544318, 53171856, 56237001, 54038989, 62030325, 58941261, 56956287, 53485009, 53413381, 66385915, 53412219, 59952572, 53535837, які належали та перебували в користуванні (оренді) позивача, Залізницею не було дотримано вимог щодо їх збереження (схоронності), внаслідок чого позивачем були понесені витрати на оплату вартості їх ремонту на загальну суму 72 943,05 грн., суд дійшов висновку про те, що покладення відповідальності на відповідача за заподіяні позивачу збитки є правомірним та справедливим, а тому позовні вимоги Товариства про стягнення з відповідача спірної суми збитків є законними та обґрунтованими, у зв`язку з чим підлягають задоволенню.

Судові витрати з урахуванням положень статті 129 ГПК України покладаються судом на відповідача.

Керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 ГПК України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, місто Київ, вулиця Єжи Ґедройця, будинок 5; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕМТРАНС» (03150, місто Київ, вулиця Антоновича, будинок 46-46А; ) 72 943 (сімдесят дві тисячі дев`ятсот сорок три) грн. 05 коп. збитків та 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

4. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. В силу приписів частини 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Згідно з підпунктом 17.5. пункту 17 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено та підписано 11.05.2021 року.

Суддя В.С. Ломака