РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.05.2021Справа № 910/3717/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) господарську справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрресурс»

до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

про стягнення 697 300,55 грн

без виклику представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У березні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрресурс» (далі - ТОВ «Укрресурс», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі - ДП «НАЕК «Енергоатом», відповідач) про стягнення 697 300,55 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на неналежне виконання відповідачем його обов`язку своєчасно та в повному обсязі оплатити товар, поставлений позивачем на виконання умов договору на постачання товару № 53-123-01-20-06374 від 29.04.2020, укладеного сторонами.

Вважаючи, що його права порушені, позивач звернувся до суду з цим позовом та просив стягнути з відповідача грошові кошти в загальному розмірі 697 300,55 грн, з яких: 665 069,88 грн - основний борг, 23 559,98 грн - інфляційна складова боргу, 8 670,69 грн - 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.03.2021 відкрито провадження у справі № 910/3717/21 та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, визначено сторонам строк для надання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та доказів в обґрунтування своєї позиції.

Згідно з положеннями ст. 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Судом встановлено факт належного повідомлення позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання. Так, ухвала суду від 12.03.2021 була направлена позивачу за адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних-осіб підприємців та громадських формувань, проте вказана ухвала суду була повернута підприємством поштового зв`язку у зв`язку із тим, що адресат відсутній за вказаною адресою.

Ухвала суду від 12.03.2021 також була направлена відповідачу. Відповідач вказану ухвалу отримав 17.03.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 010.

Відповідно до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частинною 3 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

08.04.2021 до суду надійшов поданий відповідачем відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказав, що за видатковою накладною № 114 від 30.06.2020 поставка товару була здійснена 01.07.2020, зареєстровано податкову накладну в ЄРПН (п. 3.2 договору) 07.07.2020, а вхідний контроль (п. 5.1 договору) здійснено 13.07.2020. Отже, на переконання відповідача, терміном на оплату є проміжок часу з 14.07.2020 по 15.09.2021, а порушення строку виконання грошового зобов`язання почалось з 16.09.2021, що не було взято до уваги позивачем під час здійснення ним розрахунку позовних вимог. Крім того, відповідач вказав, що його вина у допущеному порушенні виконання умов договору відсутня, оскільки прострочення виконання грошового зобов`язання перед позивачем виникло внаслідок значного зростання простроченої заборгованості ДП «Гарантований Покупець» перед ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція» та суттєвого зменшення обсягу продажу електроенергії.

30.04.2021 до суду надійшла подана позивачем відповідь на відзив, в якій позивач вказав, що одночасно з поставленим товаром відповідачу були надані електронна податкова накладна № 138 від 30.06.2020, зареєстрована в ЄРПН (реєстраційний номер ), а також сертифікати якості виробника на поставлений товар. Тому позивач вважав, що вимоги п. 3.2 договору виконані ним саме 30.06.2020. Позивач також вказав, що відповідно до п. 5.7 Стандарту СОУ НАЕК 038:2017, вхідний контроль продукції, що надходить для потреб ВП АЕС, проводиться комісією, до складу якої можуть залучатись представники: закупника, замовника, зберігача, ВТК (СТК), інших підрозділів ВП АЕС. При необхідності до робіт з вхідного контролю можливе залучення представника постачальника (або виробника). Представники постачальника (або виробника) не можуть входити до складу комісії з проведення вхідного контролю. Отже, на переконання позивача, обов`язки, передбачені п. 5.1 договору, виникають у постачальника (позивача) лише за умови його залучення до процесу вхідного контролю (прийняття поставленого товару) відповідачем. Проте, представники позивача (постачальника) до таких робіт відповідачем не залучалися, а отже, зобов`язань, передбачених п. 5.1 договору, у позивача не виникло. У той же час, згідно з положеннями п. 3.3 договору датою постачання є дата отримання товару на складі вантажоодержувача з відміткою в накладній на відвантаження товару. Позивач поставив обумовлений договором товар за видатковою накладної № 114 від 30.06.2020, а 01.07.2020 вказаний товар прийняв уповноважений представник відповідача. Крім того, позивач вказав, що за приписами ст. 625 Цивільного кодексу України невиконання своїх зобов`язань перед боржником третьою особою не є тією обставиною, що звільняє боржника від відповідальності за порушення умов виконання його зобов`язань перед контрагентом.

Зважаючи на належне повідомлення сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику їх уповноважених представників (без проведення судового засідання) та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважав за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

29.04.2020 між ТОВ «Укрресурс» (постачальник) та ДП «НАЕК «Енергоатом» (покупець) був укладений договір № 53-123-01-20-06374 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язується передати покупцю, а покупець приймає на себе зобов`язання прийняти і сплатити товар - код СРV 42120000-6 по ДК 021:2015 - Насоси та компресори (ЗІП до насоса дозуючого мембранного) (далі - товар), у кількості, асортименті і за цінам, зазначеними у специфікації № 1 (додаток до договору № 1), що є невід`ємною частиною цього договору. Рік виготовлення товару - не раніше 2019 року.

Згідно з п. 2.1 договору загальна вартість товару є твердою та складає разом 554 224,90 грн без ПДВ, крім того ПДВ 20% - 110 844,98 грн. Всього з ПДВ: 665 069,88 грн.

Пунктом 2.2 договору передбачено, що за даним договором оплата відбувається протягом 45 робочих днів після постачання ТМЦ згідно зі специфікацією № 1 (додаток до договору № 1) та виконання постачальником умов п.п. 3.2, 5.1 цього договору. Пеня за несвоєчасну оплату не нараховується.

Відповідно до п. 3.2 договору з товаром постачальник надає покупцю:

- видаткову накладну (в трьох примірниках) з відображенням коду товару згідно з УКТ ЗЕД по-позиційно;

- електронну податкову накладну, оформлену та зареєстровану в ЄРПН у встановленому чинним законодавством порядку в електронній формі з дотриманням вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про довірчі послуги» у строки, визначені для реєстрації податкової накладної в ЄРПН;

- сертифікат якості.

Згідно з п. 3.3 договору датою постачання є дата отримання товару на складі вантажоодержувача з відміткою в накладній на відвантаження товару.

Пунктом 5.1 договору передбачено, що приймання товару по кількості і якості здійснюється відповідно до інструкцій П-6 «Про порядок приймання продукції по кількості» і П-7 «Про порядок приймання продукції по якості», СОУ НАЕК 038:2017 «Управління закупівлями продукції. Організація Вхідного контролю продукції АЕС».

У п. 12.1 договору сторони погодили, що договір вступає в силу з моменту підпису обома сторонами та скріплення печаткою.

Дія терміну цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 12.1 цього договору, та закінчується 31.12.2021 (п. 12.2 договору).

Матеріали справи свідчать, що сторони погодили специфікацію № 1, яка є додатком № 1 до укладеного сторонами договору № 53-123-01-20-06374 від 29.04.2020, згідно з якою позивач зобов`язувався поставити відповідачу товар згідно з переліком загальною вартістю 665 069,88 грн.

На виконання умов вищевказаного договору позивач поставив відповідачу, а відповідач прийняв товар загальною вартістю 665 069,88 грн, що підтверджується видатковою накладною № 114 від 30.06.2020, підписаною представниками обох сторін. Проте, в порушення умов укладеного сторонами договору відповідач такий товар не оплатив.

У зв`язку з цим позивач звернувся до суду з даним позовом та стверджував про порушення відповідачем умов договору та невиконання ним його грошового обов`язку перед позивачем.

Відповідач, заперечуючи проти правомірності заявлених позивачем вимог вказував, що, по-перше, з урахуванням положень п.п. 3.2, 5.1 укладеного сторонами договору порушення строку виконання грошового зобов`язання почалось з 16.09.2021, що не було враховано позивачем при здійсненні розрахунку позовних вимог, по-друге, його вина у допущеному порушенні виконання умов договору відсутня, оскільки прострочення виконання грошового зобов`язання перед позивачем виникло внаслідок значного зростання простроченої заборгованості ДП «Гарантований Покупець» перед ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція» та суттєвого зменшення обсягу продажу електроенергії.

Розглядаючи даний спір та вирішуючи його по суті, оцінюючи правомірність вимог позивача та обґрунтованість заперечень відповідача, суд керувався таким.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).

Положеннями ч. 1 ст. 262 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Положеннями ст. 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При цьому договір, як встановлено ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом раніше встановлено, що за умовами укладеного сторонами договору (п. 2.2, 3.2, 5.1) оплата товару відбувається протягом 45 робочих днів після його поставки та виконання постачальником умов щодо передачі покупцю: видаткової накладної (в трьох примірниках); електронної податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в ЄРПН у встановленому чинним законодавством порядку; сертифікату якості, та приймання товару по кількості і якості відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 Цивільного кодексу України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Матеріали справи свідчать, що:

- 01.07.2020 відповідач прийняв товар на своєму складі, що підтверджується відповідною відміткою відповідача на видатковій накладній № 114 від 30.06.2020;

- 07.07.2020 в ЄРПН була зареєстрована податкова накладна № 138 від 30.06.2020, що підтверджується відповідною квитанцією;

- 13.07.2020 відповідачем був складений ярлик на придатну продукцію № 1-763-20 щодо товару, поставленого за видатковою накладною № 114 від 30.06.2020.

Сторони спору не заперечували той факт, що вручення відповідачу передбачених п. 3.2 договору документів відбулось в момент поставки товару, відповідач лише вказав, що електронна податкова накладна була зареєстрована пізніше, ніж відбулись поставка та прийняття товару, а саме 07.07.2020, а вхідний контроль (п. 5.1 договору) був здійснений відповідачем 13.07.2020, тому відповідач вважав, що обчислення строку виконання грошового зобов`язання з оплати поставленого товару необхідно починати з 14.07.2020.

Однак, передбачене положеннями п. 5.1 договору приймання продукції по кількості та якості (вхідний контроль) здійснюється виключно відповідачем, вказаний пункт договору не передбачає виконання будь-якого обов`язку позивачем, при цьому поставка товару належної якості або у іншій кількості, ніж обумовлено договором, має окремі правові наслідки, обумовлені приписами чинного законодавства, а тому здійснення відповідачем вхідного контролю не може вважатись відкладальною умовою в розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що останнім днем строку виконання грошового зобов`язання з оплати поставленого позивачем товару було 09.09.2020 (07.07.2020 + 45 робочих днів), а порушення строку виконання вказаного грошового зобов`язання, відповідно, почалось з 10.09.2020.

Отже, на момент розгляду та вирішення даного спору судом, строк виконання відповідачем грошового зобов`язання з оплати поставленого позивачем товару настав.

Частиною 1 ст. 202 Господарського кодексу України встановлено, що господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Судом встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем за товар, поставлений останнім на виконання умов договору № 53-123-01-20-06374 від 29.04.2020, становить 665 069,88 грн.

Відповідач документів, які б підтверджували оплату ним заборгованості перед позивачем в повному обсязі або спростовували доводи останнього, суду не надав.

Отже, вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 665 069,88 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню у вказаному розмірі.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача інфляційну складову боргу в розмірі 23 559,98 грн та 3% річних в розмірі 8 670,69 грн.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд раніше встановив, що нарахування 3% річних та інфляційної складової боргу буде правомірним з 10.09.2020, а не з 15.08.2020, як визначив позивач.

Здійснивши власний розрахунок 3% річних за період з 10.09.2020 по 20.01.2021, суд встановив, що їх розмір становить 7 253,34 грн, тобто є меншим, ніж заявлено позивачем до стягнення. Отже, вимога про стягнення з відповідача 3% річних заявлена позивачем правомірно, проте підлягає задоволенню в розмірі, визначеному судом, а саме - 7 253,34 грн.

Здійснивши власний розрахунок інфляційної складової боргу за період з вересня 2020 року по грудень 2020 року (позивач включає січень 2021 року до розрахунку, але вказує, що відповідний індекс інфляції за січень 2021 року на момент здійснення ним розрахунку не встановлений, тому фактично позивач застосовує індекси за серпень-грудень 2020 року), суд встановив, що її розмір становить 24 940,03 грн, тобто є більшим, ніж заявлено позивачем до стягнення. Отже, вимога про стягнення з відповідача інфляційної складової боргу заявлена позивачем правомірно та підлягає задоволенню в розмірі визначеному позивачем, а саме в розмірі 23 559,98 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 665 069,88 грн, інфляційної складової боргу в розмірі 23 559,98 грн та 3% річних в розмірі 7 253,34 грн.

Судові витрати по сплаті судового збору з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 231, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3, ідентифікаційний код 24584661) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрресурс» (03134, м. Київ, вул. Пшенична, буд. 9, літ. Н, ідентифікаційний код 31023646) основний борг у розмірі 665 069,88 грн (шістсот шістдесят п`ять тисяч шістдесят дев`ять грн 88 коп.), інфляційну складову боргу в розмірі 23 559,98 грн (двадцять три тисячі п`ятсот п`ятдесят дев`ять грн 98 коп.), 3% річних в розмірі 7 253,34 грн (сім тисяч двісті п`ятдесят три грн 34 коп.), витрати по сплаті судового збору в розмірі 10 438,25 грн (десять тисяч чотириста тридцять вісім грн 25 коп.).

3. У задоволенні іншої частини позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення підписано 17.05.2021.

Суддя О.Г. Удалова