ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2021 р. Справа № 917/1082/20

За позовною заявою Перший заступник керівника Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області, вул. Старо-Троїцька, 13, м. Лубни, Лубенський район, Полтавська область, 37500 в інтересах держави в особі.

1) Полтавської обласної державної адміністрації, вул. Соборності, 45, м. Полтава, 36014

2) Державної екологічної інспекції Центрального округу, вул. Коцюбинського, 6, м. Полтава, 36039.

до 1. Лохвицької районної державної адміністрації Полтавської області, вул. Перемоги, 1, м. Лохвиця, Лохвицький район, Полтавська область, 37200.

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Сенча", вул. Героїв України, 8, с. Сенча, Лохвицький район, Полтавська область, 37200.

про визнання незаконним, скасування розпорядження, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки.

Суддя Погрібна С.В.

Секретар судового засідання Костандян О.В.

Представники сторін згідно протоколу судового засідання від 22.04.2021 р.

Обставини справи. Перший заступник керівника Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області, який діє в інтересах держави в особі Полтавської обласної державної адміністрації, Державної екологічної інспекції Центрального округу звернувся до суду з позовом до Лохвицької районної державної адміністрації Полтавської області, Товариства з обмеженою відповідальністю "Сенча", в якому просить:

1) визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Лохвицької районної державної адміністрації Полтавської області № 557 від 29.12.2018 р. «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) із земель категорії нерозподілених земельних ділянок для користування на умовах оренди ТОВ «Сенча» щодо земельної ділянки площею 14,3599 га., кадастровий номер № :00:001:0807, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Сенчанської сільської ради Лохвицького району Полтавської області;

2) визнати недійсним договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 14,3599 га. кадастровий номер № :00:001:0807 від 29.12.2018 р..

Ухвалою суду від 27.07.2020 р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Підготовче засідання призначено на 27.08.2020 р. на 10:30 год, запропоновано Полтавській обласній державній адміністрації та Державній екологічній інспекції Центрального округу надати суду письмові пояснення стосовно позову прокурора, встановлено відповідачам строк для подання відзиву на позов з урахуванням вимог статті 165 ГПК України до 15 днів з дня отримання ухвали.

Судове засідання, призначене на 27.08.2020 р. на 10:30 год., не відбулося у зв`язку з відпусткою судді.

Лохвицькою районною державною адміністрацією Полтавської області подано заяву про часткове визнання позову (вх. № 9185 від 27.08.2020 р. копія ел. поштою, вх. № 9276 від 31.08.2020 р. оригінал).

Вказана заява та додані до неї документи долучені судом до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 22.09.2020 р. призначено наступне підготовче засідання на 15.10.2020 р.

05.10.2020 р. від Полтавської обласної державної адміністрації надійшли письмові пояснення з додатками (вх. № 11061), які долучені судом до матеріалів справи.

15.10.2020 р. відповідачем-2 подано клопотання про відкладення підготовчого засідання та надання додаткового строку для подання відзиву на позовну заяву, в зв`язку з обмеженнями в роботі підприємства, пов`язаними з карантинними заходами (вх. № 11423).

Ухвалою суду від 15.10.2020 р. продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів; поновлено відповідачу-2 пропущений строк на подання відзиву, судом встановлено строк для подання відзиву на позов з урахуванням вимог статті 165 ГПК України до 15 днів з дня отримання ухвали, відкладено підготовче засідання на 19.11.2020 р. на 10:00 год..

11.11.2020 р. від Лохвицької районної державної адміністрації Полтавської області надійшла заява про розгляд справи за відсутності її уповноваженого представника (вх. № 12523 від 11.11.2020 р. копія ел. поштою, вх. № 12692 від 16.11.2020 р. оригінал).

Ухвалою суду від 19.11.2020 р. відкладено підготовче засідання на 17.12.2020 р. на 10:00 год., зобов`язано відповідача-2 до 26.11.2020 р. надати суду відзив на позовну заяву.

Ухвалою суду від 17.12.2020 р. відкладено підготовче засідання на 16.02.2021 р. на 11:00 год., зобов`язано відповідача-2 до 15.01.2021 р. надати суду відзив на позовну заяву.

15.01.2021 р. від відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 442), який долучений судом до матеріалів справи.

Прокуратурою суду надано відповідь на відзив відповідача-2 з доказами її направлення учасникам справи (вх. № 1408).

Ухвалою суду від 16.02.2021 р. закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті.

29.03.2021 р. від представника відповідача-2 адвоката Карасенко О.О. надійшло клопотання про відкладенні розгляду справи, в зв`язку з перебуванням на самоізоляції з підтвердженим позитивним тестом РНК коронавірусу SARS-СоV-2. Вказує, що інших спеціалістів в галузі права товариство не має. До вказаного клопотання додано результати медичних досліджень, копія довіреності з новим строком дії, копія посвідчення.

Ухвалою суду від 30.03.2021 р. відкладено розгляд справи на 22.04.2021 р..

В судовому засіданні 22.04.2021 р. прокурором викладено зміст позовних вимог, представником відповідача-2 викладено зміст заперечень.

Представники позивачів та відповідача-1 в судове засідання не з`явились, належним чином повідомлені про дату та час проведення судового засідання.

Відповідно до частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Судом були з`ясовані обставини справи та досліджено наявні в матеріалах справи докази.

Представникам учасників справи надано заключне слово, які підтримали свою позицію викладену письмово та озвучену в судових засіданнях.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, належне повідомлення сторін про час, дату і місце проведення судового засідання суд розглядає спір за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані документальні докази, суд встановив, що розпорядженням Лохвицької районної державної адміністрації Полтавської області № 504 від 17.12.2018 «Про надання дозволу на розробку технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для користування на умовах оренди Товариству з обмеженною відповідальністю (скороченоТОВ) «Сенча» за межами населеного пункту на території Сенчанської сільської ради», ТОВ «Сенча» надано дозвіл на розробку технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для користування на умовах оренди на земельні ділянки орієнтовними площами 14,40 га. та 15,00 га. природні сіножаті для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель категорії нерозподілених земельних ділянок, які знаходяться в адміністративно-територіальному підпорядкуванні Сенчанської сільської ради Лохвицького району Полтавської області» (а.с. 29).

Згідно технічного завдання було розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) з кадастровим номером:№:00:001:0807, площею 14,3599 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Сенчанської сільської ради Лохвицького району Полтавської області (а.с. 36-45).

Розпорядженням голови Лохвицької районної державної адміністрації Полтавської області № 557 від 29.12.2018 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) із земель категорії нерозподілених земельних ділянок для користування на умовах оренди ТОВ «Сенча» на території Сенчанської сільської ради та передачі в оренду», затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для користування на умовах оренди ТОВ «Сенча» на земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 14,3599 га. кадастровий номер №:00:001:0807, у тому числі 6,2038 га. ріллі та 8,1561 га. сіножаті із земель категорії нерозподілених земельних ділянок, які знаходяться на території адміністративного підпорядкування Сенчанської сільської ради Лохвицького району Полтавської області та передано в оренду ТОВ «Сенча» (а.с. 30).

29.12.2018 р. між Лохвицького районного державною адміністрацією та ТОВ «Сенча» укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 14,3599 га. кадастровий номер №:00:001:0807, у тому числі 6,2038 га. ріллі та 8,1561 га. сіножаті строком на 14 років, про що 10.04.2019 внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майна та їх обтяжень (а.с. 31-32).

Прокурор та позивач-1 стверджують, що розпорядження голови Лохвицької районної державної адміністрації Полтавської області № 557 від 29.12.2018 р. прийняте всупереч вимог закону та підлягає скасуванню, а договір оренди від 29.12.2018 р. визнанню недійсним, у зв`язку з порушенням порядку встановлення та зміни цільового призначення земель відповідно до статті 21 Земельного кодексу України.

З Листа Регіонального офісу водних ресурсів у Полтавській області №893/01-05 від 14.04.2020 р. вбачається, що через земельну ділянку із кадастровим номером :00:001:0807 в басейні річки Сулиця протікає природний водний об`єкт - водотік. Вказаний водотік має прибережну захисну смугу (а.с. 47).

Аналіз матеріалів проекту відведення земельної ділянки, що є обов`язковим етапом підготовчих робіт зі складання державного акту на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою, не проведено, що є порушенням пункту 2.2. Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої Наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах 04.05.1999 р. № 43.

Згідно інформації інженера-геодезиї, уздовж всієї земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:0807 знаходиться водний об`єкт з прибережною захисною смугою. Вказаний факт підтверджується викопіюванням території проведення СШ8 зйомки та журналом СМ88 спостережень (а.с. 48-52).

Таким чином, на думку прокурора та позивача-1, при затвердженні технічної документації та укладенні договору оренди Лохвицькою райдержадміністрацією не враховано той факт, що на вказаній земельній ділянці розташований водний об`єкт, а саме водотік річки Сулиця, з прибережною захисною смугою розміром 25 м. з обох сторін, яка також розташована в межах вказаної земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:0807.

Державна екологічна інспекція Центрального округу позивач-2 у справі, пояснень по суті спору не надала.

Відповідач-1 позовні вимоги визнає частково та вказує, що приймаючи оспорюване розпорядження та укладаючи оспорюваний договір оренди Лохвицька районна державна адміністрація Полтавської області не ставила за мету змінювання цільового призначення, і про наявність водного об`єкту в межах земельної ділянки 14,3599 га. кадастровий номер № :00:001:0807, виходячи з тих матеріалів, що були підставою для прийняття спірного розпорядження та укладання відповідного договору оренди, Лохвицькій районній державній адміністрації Полтавської області не були відомі.

Відповідач-2 проти позову заперечує та вказує, що прокурором лише стверджується про те, що земельна ділянка, щодо якої виник спір, віднесення до земель водного фонду, але жодного доказу цього не надано. У прокурора немає підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» для звернення до суду з даним позовом.

При прийнятті рішення у даній справі суд враховує наступне.

Статтею 2 Земельного кодексу України передбачено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Згідно статті 4 Земельного кодексу України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Приписами частини 1, 2 статті 13 Конституції України унормовано, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до положень статей 19, 20 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі: землі сільськогосподарського призначення, землі житлової та громадської забудови й землі водного фонду; віднесення їх до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Відповідно до статті 21 Земельного кодексу України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; г) притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель.

Як встановлено судом, розпорядженням голови Лохвицької районної державної адміністрації Полтавської області № 557 від 29.12.2018 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для користування на умовах оренди ТОВ «Сенча» на земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 14,3599 га. кадастровий номер №:00:001:0807, у тому числі 6,2038 га. ріллі та 8,1561 га. сіножаті із земель категорії нерозподілених земельних ділянок, які знаходяться на території адміністративного підпорядкування Сенчанської сільської ради Лохвицького району Полтавської області та передано в оренду ТОВ «Сенча» (а.с. 30).

29.12.2018 р. між Лохвицького районного державною адміністрацією та ТОВ «Сенча» укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 14,3599 га. кадастровий номер №:00:001:0807, у тому числі 6,2038 га. ріллі та 8,1561 га. сіножаті строком на 14 років, про що 10.04.2019 р. внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майна та їх обтяжень (а.с. 31-32).

Згідно вказаного Договору в оренду передається земельна ділянка кадастровий номер:№:00:001:0807 з сільськогосподарським цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 14,3599 га. із земель категорії нерозподілених земельних ділянок (п.1 п.2 п.16 Договору).

Відповідно до статті 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" нерозподіленою земельною ділянкою є земельна ділянка, яка відповідно до проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) увійшла до площі земель, що підлягають розподілу, але відповідно до протоколу про розподіл земельних ділянок не була виділена власнику земельної частки (паю).

З Листа Регіонального офісу водних ресурсів у Полтавській області №893/01-05 від 14.04.2020 р. вбачається, що через земельну ділянку із кадастровим номером :00:001:0807, в басейні річки Сулиця протікає природний водний об`єкт - водотік. Вказаний водотік має прибережну захисну смугу (а.с. 47).

Відповідно до інформації інженера-геодезиста Ємця Романа Васильовича, діючого на підставі кваліфікаційного сертифікату інженера-геодезиста № 014424 (а.с. 54), виданого Львівським національним аграрним університетом 10.10.2019 р. для здійснення топографо-геодезичної та картографічної роботи, уздовж всієї земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:0807 знаходиться водний об`єкт з прибережною захисною смугою, яка складає 25 метрів з обох сторін. Вказаний факт підтверджується викопіюванням території проведення GNSS зйомки та журналом GNSS спостережень (а.с. 48-52).

При затвердженні технічної документації та укладенні договору оренди Лохвицькою райдержадміністрацією не враховано той факт, що на вказаній земельній ділянці розташований водний об`єкт, а саме водотік річки Сулиця, з прибережною захисною смугою розміром 25 м. з обох сторін, яка також розташована в межах вказаної земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:0807.

Проект землеустрою на згадану земельну ділянку з питань зміни цільового призначення ділянки не розглядався та не затверджувався.

Даний факт підтверджується інформацією Лохвицької райдержадміністрації за №1099/01-19/1377 від 21.05.2020 р. відповідно до якої ТОВ «Сенча» з ініціативою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:0807 не звертався (а.с. 60).

Згідно інформації наданої Сенчанською сільською радою Лохвицького району Полтавської області технічна документація із нормативно грошової оцінки спірної земельної ділянки сільською радою не затверджувалася, що вказує на її відсутність на момент укладення договору (лист №641 від 22.05.2020 р., а.с. 59).

Відповідно до статті 21 Земельного кодексу України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; г) притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель.

Частинами 3, 4 статті 51 Водного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) передбачено, що водні об`єкти надаються у користування на умовах оренди органами, що здійснюють розпорядження земельними ділянками під водою (водним простором) згідно з повноваженнями, визначеними Земельним кодексом України, відповідно до договору оренди, погодженого з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері водного господарства. При цьому водні об`єкти надаються у користування за договором оренди земель водного фонду на земельних торгах у комплексі із земельною ділянкою.

Відповідно до частини 5 статті 122 ЗК України державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Так, органом, уповноваженим, розпоряджатись водними об`єктами на території Полтавської області на момент укладення договору оренди була Полтавська обласна державна адміністрація.

Відповідно до статті 4 Водного кодексу України та частини 1 статті 58 Земельного кодексу України до земель водного фонду, серед іншого, належать землі, зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами.

Для створення сприятливого режиму водних об`єктів уздовж морів, навколо озер, водосховищ та інших водойм встановлюються водоохоронні зони, розміри яких визначаються за проектами землеустрою (частина 2 статті 58 Земельного кодексу України).

Прибережна захисна смуга є частиною водоохоронної зони відповідної ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення, засмічення та збереження їх водності встановлено більш суворий режим господарської діяльності, ніж на решті території водоохоронної зони (статті 1, 88, 90 Водного кодексу України, статті 60, 61 Земельного кодексу України).

Частинами 1, 3 статті 60 Земельного кодексу України встановлено, що вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.

Право на землі водного фонду, встановлене частиною статті 59 Земельного кодексу України, передбачає можливість передачі земель водного фонду за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування у постійне користування: державним водогосподарським організаціям для догляду за водними об`єктами, прибережними захисними смугами, смугами відведення, береговими смугами водних шляхів, гідротехнічними спорудами, а також ведення аквакультури тощо; державним підприємствам для розміщення та догляду за державними об`єктами портової інфраструктури; державним рибогосподарським підприємствам, установам і організаціям для ведення аквакультури.

Натомість, з метою збереження та дотримання особливого режиму використання земель водного фонду статтею 61 Земельного кодексу України заборонено розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво; зберігання та застосування пестицидів і добрив; влаштування літніх таборів для худоби; будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів; влаштування звалищ сміття, гноєсховищ, накопичувачів рідких і твердих відходів виробництва, кладовищ, скотомогильників, полів фільтрації тощо; миття та обслуговування транспортних засобів і техніки.

Таким чином, прибережна захисна смуга може використовуватися лише відповідно до її цільового призначення з урахуванням законодавчих обмежень щодо ведення господарської діяльності, а в її межах забороняється розорювання земель, будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних).

До складу земель водного фонду України віднесено землі прибережної захисної смуги, на яких хоча і не розташований водний фонд, але за своїм призначенням вони сприяють його функціонуванню.

Ширина прибережних захисних смуг визначена частиною 2 статті 88 Водного кодексу України, частиною 2 статті 60 Земельного кодексу України та становить для середніх річок, водосховищ на них та озер - 50 метрів.

Пунктами 1, 4, 5 Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1996 № 486, передбачено, що розміри і межі водоохоронних зон визначаються проектом на основі нормативно-технічної документації, яка узгоджується з відповідними органами, власниками землі, землекористувачами і затверджуються відповідними місцевими органами державної виконавчої влади.

Згідно з пунктом 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 05.11.2004 № 434, у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об`єктів, природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 Водного кодексу України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.05.1996 №486 «Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них», з урахуванням конкретної ситуації.

Відповідно до частини 3 статті 1861 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої на території чи в межах об`єкта природно-заповідного фонду або в межах прибережної захисної смуги, підлягає також погодженню з органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері охорони навколишнього природного середовища, структурним підрозділом обласної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації у сфері охорони навколишнього природного середовища; проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки водного фонду підлягає також погодженню з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства, а на території Автономної Республіки Крим - з органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань водного господарства.

Згідно статті 89 Водного кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво.

Отже, однією з основних особливостей правового режиму прибережної захисної смуги є нерозривний зв`язок її використання із водним об`єктом, що з огляду на незаконну передачу спірної земельної ділянки у оренду (користування) ТОВ "Сенча" для вирощування сільськогосподарської продукції несе пряму загрозу нанесення шкоди функціонуванню наявного водного об`єкта включно до його знищення в ході ведення сільськогосподарської діяльності.

Води та землі водного фонду України є об`єктами підвищеного захисту зі спеціальним режимом використання та спеціальною процедурою надання земельних ділянок, що обумовлює беззаперечний підвищений суспільний інтерес до правильного застосування законодавства у даній сфері, що узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини наведеною в п. 54 рішенні у справі «Трегубенко проти України».

Земля як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, є об`єктом права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюючи владні управлінські функції при прийнятті рішень щодо земель державної та комунальної власності мають діяти виключно у порядок та спосіб визначений законом.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

З наявних в матеріалах справи документів, Лохвицька районна державна адміністрація, передала в оренду земельну ділянку, яка частково сформована за рахунок земель водного фонду.

При затвердженні технічної документації із землеустрою Товариством з обмеженною відповідальністю «Сенча» та Лохвицькою районною державною адміністрацією Полтавської області не вивчено питання наявності водного об`єкту в межах даної земельної ділянки.

Окремо проект землеустрою з питань зміни цільового призначення спірної земельної ділянки не розглядався та не затверджувався.

Прийняття Лохвицькою районною державною адміністрацією Полтавської області розпорядження № 557 від 29.12.2018 р. "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) із земель категорії нерозподілених земельних ділянок для користування на умовах оренди ТОВ «Сенча» на території Сенчанської сільської ради та передача в оренду" свідчить про зміну цільового призначення земель водного фонду всупереч встановленого законом порядку та створює загрозу незаконного використання земель державної власності, що суперечить інтересам держави.

Частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Статтею 204 ЦК України встановлена презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У відповідності до частин 1, 3 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може буги визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно статті 202 ГК України до відносин щодо припинення господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є таким з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються (частина друга статті 653 ЦК України).

Відповідно до статті 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Договір оренди земельної ділянки укладається в письмовій формі (стаття 14 Закону України «Про оренду землі»). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Оскільки судом встановлено порушення порядку надання земельної ділянки в оренду, розпорядження Лохвицької РДА № 557 від 29.12.2018 р. підлягає скасуванню, а договір оренди землі від 29.12.2018 р. визнанню недійсним.

Щодо аргументів відповідача-2 про відсутність у прокурора підстав для звернення з даним позовом суд зазначає наступне.

В частині 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" визначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" здійснення державного контролю за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності покладено на центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.

Таким центральним органом виконавчої влади відповідно Постанови Кабінету Міністрів України № 275 від 19.04.2017 р. із змінами і доповненнями внесеними Постановами КМУ №143 від 28.02.2018 р. та №1131 від 18.12.2018 р. «Про затвердження Положення про Державну екологічну інспекцію України» є Державна екологічна інспекція України та її територіальні органи.

Лубенською місцевою прокуратурою Полтавської області направлявся лист за №33/2-4758вих-20 від 07.05.2020 р. до Державної екологічної інспекції Центрального округу, в якому зазначалося про виявленні прокуратурою порушення вимог законодавства та ініціювалося питання про вжиття заходів представницького характеру зокрема і шляхом звернення до суду, як уповноваженим органом для усунення вимог законодавства.

Однак, зазначений лист Державною екологічною інспекцією Центрального округу проігнорований, заходів на усунення вимог законодавства Державною екологічною інспекцією Центрального округу не вжито, що свідчить про усвідомлену пасивну поведінку контролюючого органу в частині виконання покладених на неї обов`язків.

Відповідно до положень частини 5 статті 122 Земельного кодексу України обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Аналізуючи положення статей 59 та 122 Земельного кодексу України органом, який наділений повноваженнями розпоряджатись землями водного фонду у порядку, передбаченому земельним кодексом України є Полтавська обласна державна адміністрація.

Полтавська обласна державна адміністрація маючи відповідні повноваження, визначені у статті 28 Закону України "Про місцеві державні адміністрації", могла і повинна, як розпорядник земель державної власності, виявляти порушення земельного законодавства, провівши належну аналітичну роботу, вивчивши інформації з публічно доступних систем таких, як Публічна кадастрова карта України, публічна карта GISFile, портал нормативно грошової оцінки земельних ділянок, а також інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна та вжити відповідних заходів для захисту інтересів держави та громадян.

Проте, всупереч цим інтересам Полтавська обласна державна адміністрація упродовж тривалого часу до суду з позовом не звертається. Даний факт свідчить про бездіяльність сторони у справі та необхідність захисту інтересів держави саме прокурором.

Лубенською місцевою прокуратурою Полтавської області направлялися повідомлення про виявлені порушення водного та земельного законодавства. Проте, Полтавською обласною державною адміністрацією, як органом уповноваженим розпоряджатися спірними земельними ділянками, з 2018 року по теперішній час, жодних заходів представницького характеру щодо захисту інтересів держави у сфері земельних відносин та повернення незаконно переданих земельних ділянок, вжито не було.

Інші аргументи відповідача-2 були досліджені у судовому засіданні та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з статтею 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідачів пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Лохвицької районної державної адміністрації Полтавської області № 557 від 29.12.2018 р. «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) із земель категорії нерозподілених земельних ділянок для користування на умовах оренди ТОВ «Сенча» щодо земельної ділянки площею 14,3599 га., кадастровий номер №:00:001:0807 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Сенчанської сільської ради Лохвицького району Полтавської області.

3. Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва від 29.12.2018 р. загальною площею 14,3599 га. кадастровий номер № :00:001:0807.

4. Стягнути з Лохвицької районної державної адміністрації Полтавської області (вул. Перемоги, 1, м. Лохвиця, Лохвицький район, Полтавська область, 37200., ідентифікаційний код 04057273) на користь Полтавської обласної прокуратури (м. Полтава, вул. 1100-річчя Полтави, 7, ) 2 102,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сенча", вул. Героїв України, 8, с. Сенча, Лохвицький район, Полтавська область, 37200, ідентифікаційний код в ) на користь Полтавської обласної прокуратури (м. Полтава, вул. 1100-річчя Полтави, 7, ) 2 102,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. (ст.ст. 241, 256, 257 ГПК України).

Повний текст рішення складено та підписано 05.05.2021 р..

Суддя Погрібна С.В.