СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2021 р. Справа № 922/1775/19

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В.І., суддя Терещенко О.І. , суддя Тихий П.В.

за участю секретаря судового засідання Новікової Ю.В.

за участю:

Головного управління ДПС у Харківській області - Климова А.С.;

інші учасники справи у судове засідання не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області (вх. 770 Х/1) на ухвалу господарського суду Харківської області від 18.02.2021 року, постановлену у приміщенні вказаного суду суддею Усатим В.О., повний текст якої складено 23.02.2021 року, у справі

за заявою Фізичної особи - підприємця Корнач Олени Іларіонівни,

про неплатоспроможність Фізичної особи - підприємця Корнач Олени Іларіонівни,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18.02.2021 року, відмовлено в задоволенні заяви Головного управління ДПС у Харківській області з грошовими вимогами до боржника (вх. № 25408 від 02.11.2020), з урахуванням уточнень (вх. № 1773 від 25.01.2021). Відхилено грошові вимоги Головного управління ДПС у Харківській області в розмірі 269025,81 грн.

Відмовляючи у задоволенні заяви місцевий господарський суд зазначив про відсутність підстав для визнання у даній справі кредиторських вимог Головного управління ДПС у Харківській області в розмірі 263505,96 грн, заявлених після спливу 1095-денного строку, визначеного статтею 102 ПК України, внаслідок чого заявлена кредиторська заборгованість є безнадійною та підлягає списанню, а боржник, в свою чергу, вважається вільним від такого грошового зобов`язання.

Відмовляючи у заявленій сумі заборгованості з єдиного соціального внеску в розмірі 5519,85 грн, суд першої інстанції зазначив, що відповідно до матеріалів справи ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягла віку (55 років), встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", в 1998 році, з якого одержує пенсію за віком та має пенсійне посвідченні з терміном дії довічно. Таким чином, у Корнач О.І. наявна обставина, яка звільняє її від сплати за себе єдиного внеску, окрім випадку її добровільної участі в системі загальнообов`язкового страхування. Доказів звернення Корнач О.І. із заявою про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та відповідно укладання з нею договору про добровільну участь заявником - Головним управлінням ДПС у Харківській області до матеріалів справи не надано.

Головне управління ДПС у Харківській області із вказаною ухвалою місцевого господарського суду не погодилося, звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить замінити кредитора Головне управління ДПС у Харківській області () на правонаступника - Головне управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (); скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 18.02.2021 у справі № 922/1775/19, якою відмовлено у визнанні кредиторських вимог Головного управління ДПС у Харківській області в сумі 269025,81 грн; визнати вимоги Головного управління ДПС у Харківській області в сумі 269025,81 грн та включити до реєстру вимог кредиторів.

Заявник апеляційної скарги обґрунтовуючи необхідність заміни кредитора Головне управління ДПС у Харківській області () на правонаступника - Головне управління ДПС у Харківській області посилаючись на ст. 43 КУзПБ, ст. 52 ГПК України, зазначає, що права та обов`язки Головного управління ДПС у Харківській області як юридичної особи () переходять до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС (код ЄДРПОУ ВП: 43983495).

На переконання апелянта, судом першої інстанції необґрунтовано відмовлено у задоволені заяви ГУ ДПС у Харківській області, з огляду на те, що Кодексом України з процедур банкрутства не передбачено застосування строків давності до вимог для кредиторів, а лише встановлено строки для їх пред`явлення для суду. Також зауважує, що Корнач О.І. самостійно подавала звітність про нарахування доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску.

Боржник, ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу проти доводів і вимог скарги заперечує, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Зауважує, що апелянтом не надано судових рішень про стягнення з ОСОБА_1 на користь заявника заборгованості із податків. Також вважає, що оскільки при проведенні реєстрації припинення підприємницької діяльності 19.12.2016 було анульовано статус платника ПДВ, а тому і припинився і податковий обов`язок ОСОБА_1 , у зв`язку з чим боржник вважає безпідставними вимоги про нарахування пені.

Зазначає, що ОСОБА_1 , як пенсіонер не є платником єдиного соціального внеску (ЄСВ), а тому заявлені вимоги щодо ЄСВ на переконання боржника є необґрунтованими. Крім того, звертає увагу, що апелянтом не було направлено боржнику податкових вимог.

Разом з цим, ОСОБА_1 подана заява про закриття апеляційного провадження, у якій боржник просить закрити апеляційне провадження.

В обґрунтування заяви зазначає, що на момент подання апеляційної скарги заявник грошових вимог до боржника у першій інстанції - ГУ ДПС у Харківській області () як орган державної влади не ліквідований, відповідного запису про ліквідацію не внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, ФОП та громадських формувань.

Однак, станом на момент подання начальником ГУ ДПС у Харківській області Єфремовим А.О. апеляційної скарги, такої особи, як Головне управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України із кодом - як юридичної особи у Єдиному держава реєстрі немає.

Дані обставини на переконання боржника свідчать про те, що заявник апеляційної скарги не є особою, яка має правосуб`єктність, відповідну їй процесуальну дієздатність, а статус заявника не відповідає вимогам ГПК України.

Вважає, що заявником не додано жодного належного доказу про припинення юридичної особи ГУ ДПС у Харківській області(код 43143704) шляхом реорганізації, як вимагає ч.1 ст. 52 ГПК України.

Колегія суддів розглянувши зазначене клопотання вирішила відмовити у його задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 52 ГПК України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.

Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 N893 "Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби" встановлено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком.

Згідно з п. 2 вказаної постанови Кабінету Міністрів України права та обов`язки територіальних органів Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, переходять Державній податковій службі та її територіальним органам у межах, визначених положеннями про Державну податкову службу та її територіальні органи.

Згідно з додатком до вищезазначеної постанови Кабінету Міністрів України до переліку територіальних органів Державної податкової служби, що ліквідуються, віднесено, у тому числі Головне управління ДПС у Харківській області.

Державній податковій службі встановлено забезпечити утворення територіальних органів Державної податкової служби відповідно до статті 211 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" (п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 N893).

Наказом Державної податкової служби України від 30.09.2020 №529 "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби" відповідно до статті 211 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" та Положення про Державну податкову службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 N 227, встановлено утворити як відокремлені підрозділи Державної податкової служби територіальні органи за переліком згідно з додатком.

У додатку 1 до цього наказу визначений Перелік територіальних органів Державної податкової служби, що утворюються як відокремлені підрозділи Державної податкової служби, до якого, зокрема, входить Головне управління ДПС у Харківській області.

Згідно з п.1 Положення про Головне управління ДПС у Харківській області, затвердженого наказом ДПС України від 12.11.2020 №643, ГУ ДПС є правонаступником майна, прав та обов`язків Головного управління ДПС у Харківській області ().

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.09.2020 здійснено державну реєстрацію Головного управління ДПС у Харківській області як відокремленого підрозділу ДПС України (ідентифікаційний код 43005393).

За таких обставин колегія суддів зазначає, що на момент подання начальником ГУ ДПС у Харківській області Єфремовим А.О. апеляційної скарги, така особа, як Головне управління ДПС у Харківській області була утворена на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України із кодом - як юридична особа, до якої перейшли права та обов`язки Головного управління ДПС у Харківській області ().

У судовому засіданні 14.05.2021 представник апелянта підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про час, місце і дату розгляду апеляційної скарги повідомленні належним чином.

Частиною 1 статті 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 p. і набула чинності в Україні 11 вересня 1997 p.

З прийняттям у 2006 році Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України передбачено застосування судом Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

"Розумність" строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі "G. B. проти Франції"), тощо. Отже, поняття "розумний строк" є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Точкою відліку часу розгляду цивільної справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

З огляду на викладене та зважаючи, що на думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, а також те, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, ознайомитись із матеріалами справи, зняти з них копії, надати нові докази тощо), позиція апелянта стосовно оскаржуваної ухвали достатньо повно викладена в апеляційній скарзі, подальше відкладення розгляду справи суперечитиме вищезгаданому принципу розгляду справи впродовж розумного строку.

Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 ГПК України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Частинами 1-2 ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що ухвали господарського суду, постановлені у справі про банкрутство за результатами розгляду господарським судом заяв, клопотань та скарг, а також постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури можуть бути оскаржені в порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. В апеляційному порядку можуть бути оскаржені постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури/процедури погашення боргів, усі ухвали місцевого господарського суду, прийняті у справі про банкрутство, крім випадків, передбачених Господарським процесуальним кодексом України та цим Кодексом.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі доводи, заслухавши представника апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу у межах доводів та вимог апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12.06.2019, зокрема, прийнято заяву фізичної особи-підприємця Корнач Олени Іларіонівни про відкриття провадження у справі про банкрутство до розгляду; підготовче засідання по справі призначено на 25.06.2019; накладено арешт на все майно, що належить Корнач О.І., за винятком майна, на яке згідно із законодавством України не може бути звернено стягнення.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 09.07.2019 відкрито провадження у справі про банкрутство ФОП Корнач О.І., введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 01.10.2020, зокрема, введено процедуру реструктуризації боргів боржника - ФОП Корнач О.І.; призначено керуючим реструктуризацією боржника арбітражного керуючого Шубу В.І.; призначено попереднє засідання суду у справі на 26.11.2020.

02.10.2020 здійснено офіційне оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу України з процедур банкрутства подання кредиторами грошових вимог до боржника та їх розгляд керуючим реструктуризацією здійснюються в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

02.11.2020, тобто в межах строку, встановленого Кодексом України з процедур банкрутства, до господарського суду Харківської області надійшла заява Головного управління ДПС у Харківській області з грошовими вимогами до боржника (вх. № 25408), в якій заявник, з урахуванням уточнень (вх. № 1773 від 25.01.2021), просив визнати кредиторські вимоги на загальну суму 269025,81 грн, з яких: 144973,89 грн - основний платіж, 3685,39 грн - штрафні санкції, 120366,53 грн - пеня.

Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - Корнач О.І. була зареєстрована як фізична особа-підприємець, перебувала як платник податків на обліку Броварської ОДПI (Броварський район) ГУ ДФС у Київській області та 19.12.2016 припинила підприємницьку діяльність; 23.10.2018 була повторно зареєстрована як фізична особа-підприємець та наразі як платник податків перебуває на обліку ГУ ДПС у Харківській області.

Як вбачається з поданих заявником документів, вимоги Головного управління ДПС у Харківській області ґрунтуються на тому, що ФОП Корнач О.І. має податковий борг на загальну суму 269025,81 грн, який виник на підставі несплати зобов`язань за:

1) війський збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування (КБК 11011001) в розмірі 297,98 грн, з яких:

- 187,50 грн - основний борг (податкова декларацiя про майновий стан i доходи (для пiдприємцiв) № вiд 28.01.2016 термін сплати 19.02.2016); 92,26 грн - пеня за період з 20.05.2016 по 09.07.2019, згідно з ухвалою господарського суду Харківської області від 09.07.2019 у справі №922/1775/19, на податкову декларацію про майновий стан i доходи (для пiдприємцiв) № вiд 28.01.2016;

2) податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) (КБК 14010100) на загальну суму 257923,19 грн, з яких:

- 135947,52 грн - основний платіж (податкова декларація з податку на додану вартість № від 16.03.2014 термін сплати 30.03.2014 у сумі 15161,00 грн (сплачено 7016,48 грн, до заявлення 8144,52 грн); податкова декларація з податку на додану вартість № від 19.04.2014 термін сплати 30.04.2014 у сумі 12251,00 грн; податкова декларація з податку на додану вартість № від 04.05.2014 термін сплати 30.05.2014 у сумі 7589,00 грн; податкова декларація з податку на додану вартість № від 20.06.2014 термін сплати 30.06.2014 у сумі 357,00 грн; податкова декларація з податку на додану вартість № від 15.07.2014 термін сплати 30.07.2014 у сумі 314,00 грн; податкова декларація з податку на додану вартість № від 17.09.2014 термін сплати 30.09.2014 у сумі 3670,00 грн; податкова декларацій з податку на додану вартість № від 16.10.2014 термін сплати 30.10.2014 у сумі 13492,00 грн; податкова декларація з податку на додану вартість № від 07.11.2014 термін сплати 30.11.2014 у сумі 5984,00 грн; податкова декларація з податку на додану вартість № від 02.12.2014 термін сплати 30.12.2014 у сумі 9030,00 грн; податкова декларація з податку на додану вартість № від 12.01.2015 термін сплати 30.01.2015 у сумі 11928,00 грн; податкова декларація з податку на додану вартість № від 15.02.2015 термін сплати 02.03.2015 у сумі 12737,00 грн; податкова декларація з податку на додану вартість № від 06.03.2015 термін сплати 30.03.2015 у сумі 13162,00 грн; податкова декларація з податку на додану вартість № від 14.04.2015 термін сплати 30.04.2015 у сумі 13979,00 грн; податкова декларація з податку на додану вартість № від 15.05.2015 термін сплати 30.05.2015 у сумі 13 210,00 грн; податкова декларація з податку на додану вартість № від 10.08.2015 термін сплати 30.08.2015 у сумі 7337,00 грн; податкова декларація з податку на додану вартість № від термін сплати 30.09.2015 у сумі 1667,00 грн; податкова декларація з податку на додану вартість № від 16.01.2016 термін сплати 30.01.2016 у сумі 1096,00 грн);

- 3685,39 грн - штрафна санкція (податкове повідомлення-рішення № від 22.11.2016 термін сплати 05.01.2017 у загальній сумі 2019,96 грн; податкове повідомлення-рішення № від 16.05.2018 термін сплати 12.06.2018 у сумі 1665,43 грн);

- 118290,28 грн - пеня (нараховано пені ІКП з 31.12.2013 податкова декларація з податку на додану вартість № від 04.12.2013 термін сплати 26.08.2015 у сумі 660,95 грн; нараховано пені ІКП з 31.12.2013 податкова декларація з податку на додану вартість № від 17.12.2013 термін сплати 26.08.2015 у сумі 698,22 грн; нараховано пені ІКП з 31.01.2014 податкова декларація з податку на додану вартість № від 01.01.2014 термін сплати 26.08.2015 у сумі 354,86 грн; нараховано пені ІКП з 03.03.2014 податкова декларація з податку на додану вартість № від 11.02.2014 термін сплати 26.08.2015 у сумі 90,18 грн; нараховано пені ІКП з 31.03.2014 податкова декларація з податку на додану вартість № від 16.03.2014 термін сплати 26.08.2015 у сумі 2152,14 грн; нараховано пені ІКП з 29.06.2014 податкова декларація з податку на додану вартість № від 16.03.2014 термін сплати 24.09.2015 у сумі 668,85 грн; нараховано пені з 29.06.2014 податкова декларація з податку на додану вартість № від 16.03.2014 термін сплати 26.01.2016 у сумі 456,55 грн; нарахована мораторна пеня з 29.06.2014 по 09.07.2019 згідно з ухвалою господарського суду Харківської області від 09.07.2019 у справі № 922/1775/19: 7257,48 грн - з 29.06.2014 по 09.07.2019 на податкова декларація з податку на додану вартість № від 16.03.2014; 10804,78 грн - з 30.07.2014 по 09.07.2019 на податкова декларація з податку на додану вартість № від 19.04.2014; 6615,16 грн - з 29.08.2014 по 09.07.2019 на податкова декларація з податку на додану вартість № від 04.05.2014; 307,4 грн - з 29.09.2014 по 09.07.2019 на податкова декларація з податку на додану вартість № від 20.06.2014; 267,15 грн - з 29.10.2014 по 09.07.2019 на податкова декларація з податку на додану вартість № від 15.07.2014; 3037,37 грн - з 30.12.2014 по 09.07.2019 на податкова декларація з податку на додану вартість № від 17.09.2017; 11011,03 грн - з 29.01.2015 по 09.07.2019 на податкова декларація з податку на додану вартість № від 16.10.2014; 4791,74 грн - з 01.03.2015 по 09.07.2019 на податкова декларація з податку на додану вартість № від 07.11.2014; 7015,99 грн - з 31.03.2015 по 09.07.2019 на податкова декларація з податку на додану вартість № від 02.12.2014; 8963,72 грн - з 01.05.2015 по 09.07.2019 на податкова декларація з податку на додану вартість № від 12.01.2015; 5,83 грн - з 03.02.2015 по 09.07.2019 на податкове повідомлення-рішення № від 14.01.2015; 91,73 грн - з 03.02.2015 по 09.07.2019 на податкове повідомлення-рішення № від 14.01.2015; 387,39 грн - з 03.02.2015 по 09.07.2019 на податкове повідомлення-рішення № від 14.01.2015; 761,75 грн - з 03.02.2015 по 09.07.2019 на податкове повідомлення-рішення № від 14.01.2015; 198,1 грн - з 03.02.2015 по 09.07.2019 на податкове повідомлення-рішення № від 14.01.2015; 219,00 грн - з 03.02.2015 по 09.07.2019 на податкове повідомлення-рішення № від 14.01.2015; 1159,93 грн - з 03.02.2015 по 09.07.2019 на податкове повідомлення-рішення № від 14.01.2015; 609,61 грн - з 03.02.2015 по 09.07.2019 на податкове повідомлення-рішення № від 14.01.2015; 546,10 грн - з 03.02.2015 по 09.07.2019 на податкове повідомлення-рішення № від 14.01.2015; 550,01 грн - з 03.02.2015 по 09.07.2019 на податкове повідомлення-рішення № від 14.01.2015; 553,92 грн - з 03.02.2015 по 09.07.2019 на податкове повідомлення-рішення № від 14.01.2015; 546,66 грн - з 03.02.2015 по 09.07.2019 на податкове повідомлення-рішення № від 14.01.2015; 262,48 грн - з 03.02.2015 по 09.07.2019 на податкове повідомлення-рішення № від 14.01.2015; 713,00 грн - з 03.02.2015 по 09.07.2019 на податкове повідомлення-рішення № від 14.01.2015; 830,65 грн - з 03.02.2015 по 09.07.2019 на податкове повідомлення-рішення № від 14.01.2015; 189,79 грн - з 03.02.2015 по 09.07.2019 на податкове повідомлення-рішення № від 14.01.2015; 722,12 грн - з 03.02.2015 по 09.07.2019 на податкове повідомлення-рішення № від 14.01.2015; 702,58 грн - з 03.02.2015 по 09.07.2019 на податкове повідомлення-рішення № від 14.01.2015; 137,87 грн - з 03.02.2015 по 09.07.2019 на повідомлення-рішення № від 14.01.2015; 47,07 грн - з 03.02.2015 по 09.07.2019 на податкове повідомлення-рішення № від 14.01.2015; 9247,14 грн - з 01.06.2015 по 09.07.2019 на податкова декларація з податку на додану вартість № від 15.02.2015; 9252,78 грн - з 29.06.2015 по 09.07.2019 на податкова декларація з податку на додану вартість № від 06.03.2015; 9470,95 грн - з 30.07.2015 по 09.07.2019 на податкова декларація з податку на додану вартість № від 14.04.2015; 8625,30 грн - з 29.08.2015 по 09.07.2019 на податкова декларація з податку на додану вартість № від 15.05.2015; 4356,61 грн - з 29.11.2015 по 09.07.2019 на податкова декларація з податку на додану вартість № від 10.08.2015; 958,69 грн - з 30.12.2015 по 09.07.2019 на податкова декларація з податку на додану вартість № від 21.09.2015; 550,65 грн - з 30.04.2016 по 09.07.2019 на податкова декларація з податку на додану вартість № від 16.01.2016; 175,51 грн - з 06.01.2017 по 09.07.2019 на податкове повідомлення-рішення № від 22.11.2016; 115,40 грн - з 06.01.2017 по 09.07.2019 на податкове повідомлення-рішення № від 22.11.2016; 123,61 грн - з 06.01.2017 по 09.07.2019 на податкове повідомлення-рішення № від 22.11.2016; 17,79 грн - з 06.01.2017 по 09.07.2019 на податкове повідомлення-рішення № від 22.11.2016; 117,01 грн - з 06.01.2017 по 09.07.2019 на податкове повідомлення-рішення № від 22.11.2016; 66,23 грн - з 06.01.2017 по 09.07.2019 на податкове повідомлення-рішення № від 22.11.2016; 447,84 грн - з 06.01.2017 по 09.07.2019 на податкове повідомлення-рішення № від 22.11.2016; 375,61 грн - з 13.06.2018 по 09.07.2019 на податкове повідомлення-рішення № від 16.05.2018;

3) податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування (КБК 11010500) на загальну суму 5303,01 грн, з яких:

- 3319,02 грн - основний платіж (податкова декларація про майновий стан і доходи (для підприємців) № від 02.02.2015 термін сплати 19.02.2015 у сумі 1444,02 грн; податкова декларація про майновий стан і доходи (для підприємців) № від 28.01.2016 термін сплати 19.02.2016 у сумі 1875,00 грн);

- 1983,99 грн - пеня (нарахована мораторна пеня з 21.05.2015 по 09.07.2019 згідно з ухвалою господарського суду Харківської області: 1061,42 грн - з 21.05.2015 по 09.07.2019 на податкова декларація про майновий стан і доходи (для підприємців) № від 02.02.2015; 922,57 грн - з 20.05.2016 по 09.07.2019 на податкова декларація про майновий стан і доходи (для підприємців) № від 28.01.2016);

4) ЄВС (КБК 71040000) в розмірі основного платежу на суму 5519,85 грн (єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування № від 02.02.2015 термін сплати 09.02.2015 у сумі 2917,35 грн; єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування № від 27.01.2016 термін сплати 09.02.2016 у сумі 2602,50 грн).

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Розгляд та визнання грошових вимог податкових органів у процедурах банкрутства здійснюється судами з врахуванням особливостей виникнення (припинення) податкових зобов`язань боржника згідно з вимогами ПК України, які є спеціальними нормами права, що регулюють ці питання, якщо такі зобов`язання виникають до моменту порушення справи про банкрутство.

Положеннями пункту 1.1. статті 1 ПК України визначено, що Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Статтею 41 ПК України органи державної фіскальної служби віднесено до переліку контролюючих органів, що здійснюють від імені держави функції контролю за своєчасністю і правильністю сплати суб`єктами господарювання податків і зборів, зокрема, шляхом проведення документальних невиїзних перевірок платників податків відповідно до статті 78 ПК України.

Щодо заперечень боржника на заявлені вимоги в частині посилання на анулювання статусу платника ПДВ та припинення податкового зобов`язання у зв`язку з проведенням реєстрації припинення підприємницької діяльності 19.12.2016, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з п.п. 184.8 ст. 184 ПК України у разі якщо платник податку, реєстрація якого анулюється, має податкові зобов`язання за результатами останнього податкового періоду, така сума податку враховується в суму зменшення бюджетного відшкодування, а в разі його відсутності у строки, визначені цим Кодексом, платник зобов`язаний погасити суму податкових зобов`язань або податкового боргу з цього податку, що виникли до такого анулювання, за їх наявності, незалежно від того, залишатиметься така особа зареєстрованою як платник цього податку на день сплати такої суми податку чи ні.

Стосовно заявленої заявником суми заборгованості з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування (КБК 11011001), податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) (КБК 14010100), податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування (КБК 11010500), колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 102.1 статті 102 ПК України надано право контролюючому органу, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

У пункті 102.4 статті 102 ПК України визначено, що у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Пункт 101.1 статті 101 ПК України передбачає, що списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг. Як зазначено в пункті 101.2 цієї статті, під терміном "безнадійний податковий борг" розуміється, зокрема, податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений цим Кодексом.

Системний аналіз зазначених норм дозволяє зробити висновок про те, що ПК України встановлено граничний строк для визначення контролюючим органом розміру податкового боргу, який починається за наслідком прийняття рішення податкового органу або самостійного декларування боржником податкових зобов`язань, та не може перевищувати 1095 календарних днів з моменту самостійного декларування податкових зобов`язань або прийняття відповідного рішення про нарахування податкового боргу контролюючим органом, по закінченню яких він уже не може вживати заходів до стягнення податкової заборгованості у будь-якому порядку (судовому чи позасудовому), оскільки за наслідком закінчення цього строку податкове зобов`язання визнається безнадійним в силу статті 101 Податкового кодексу України, а борг підлягає списанню в обов`язковому порядку. Цей строк є спеціальним строком давності для звернення контролюючого органу до платника податків з вимогою про погашення податкового боргу та застосовується імперативно (в силу закону). Списання безнадійного податкового боргу, яким є податковий борг платника податків, щодо якого минув строк давності у 1095 днів, здійснюється контролюючим органом самостійно на підставі даних автоматизованої інформаційної системи станом на день виникнення безнадійного податкового боргу.

Відповідного правового висновку дійшов Касаційний адміністративний суду у складі Верховного Суд у постановах від 06.02.2018 у справі № К/9901/99/17 (807/2097/16), від 04.09.2018 у справі № 813/4430/16, Касаційний господарський суду у складі Верховного Суду у постановах від 19.09.2019 у справі № 910/11620/18, від 31.10.2019 у справі № 925/1242/15, від 05.12.2019 у справі № 910/1678/19.

Тому при розгляді грошових вимог контролюючого органу до боржника, як платника податків, заявлених на підставі податкових повідомлень-рішень, прийнятих за наслідками проведення податкових перевірок боржника, господарському суду належить перевірити дотримання контролюючим органом спеціального строку давності заявлення до стягнення з боржника податкового боргу, який у пункті 102.4. статті 102 ПК України встановлено у 1095 календарних днів з дня його виникнення та застосування якого є імперативним.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.05.2018 у справі № 923/1092/16, від 17.04.2019 № 43/75-15/7-б, від 19.09.2019 №910/11620/18, від 24.10.2019 у справі № 906/665/17.

У разі спливу 1095 денного строку з дня виникнення податкового боргу, такий борг визнається безнадійним та підлягає списанню, у тому числі пеня та штрафні санкції, а відтак з того часу в контролюючого органу відсутнє право вживати будь-які заходи щодо стягнення такої суми боргу.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у поставі від 06.02.2018 у справі №807/2097/16 (К/9901/99/17).

З матеріалів справи вбачається, що справа про банкрутство відкрита щодо боржника ухвалою господарського суду Харківської області від 09.07.2019, ухвалою господарського суду Харківської області від 01.10.2020 введено процедуру реструктуризації боргів боржника, а 02.10.2020 здійснено офіційне оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможністі ФОП Корнач О.І.

Колегія суддів зазначає, що сума боргу з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування (КБК 11011001), податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) (КБК 14010100), податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування (КБК 11010500), яка увійшла до заявлених Головним управлінням ДПС у Харківській області вимог, складається, зокрема, з основного податкового зобов`язання, яке охоплює період з 2013 року по січень 2016 року, а також пені та штрафних санкцій, нарахованих на такий податковий борг, разом з тим з відповідною заявою з грошовими вимогами до боржника податковий орган звернувся до суду першої інстанції лише 02.11.2020, тобто після спливу 1095-денного строку, визначеного статтею 102 ПК України, при цьому, доказів наявності судових рішень про стягнення заявлених сум з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування (КБК 11011001), податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) (КБК 14010100), податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування (КБК 11010500) заявником не надано.

З огляду на вищевикладене, виходячи з встановлених обставин спливу строку давності для стягнення податкового боргу з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для визнання у даній справі кредиторських вимог Головного управління ДПС у Харківській області в розмірі 263505,96 грн, заявлених після спливу 1095-денного строку, визначеного статтею 102 ПК України, внаслідок чого заявлена кредиторська заборгованість є безнадійною та підлягає списанню, а боржник, в свою чергу, вважається вільним від такого грошового зобов`язання.

Стосовно заявленої суми заборгованості з єдиного соціального внеску в розмірі 5519,85 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Так, правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - ЄСВ), умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку регулюються Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" особи, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої цієї статті (фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності; члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню на інших підставах), звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або за вислугу років, або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (в редакції, що діяла на момент подання ОСОБА_1 звітів про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску від 02.02.2015 та 27.01.2016) особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті (фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування), які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, законодавством України передбачено пільги для пенсіонерів за віком та особам з інвалідністю зі сплати ЄСВ шляхом звільнення від сплати вказаного внеску. При цьому, виключенням є лише добровільна участь вказаних осіб у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" передбачено, що рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами. Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. У випадках, зазначених в абзаці дев`ятому цієї частини, орган доходів і зборів також має право звернутися до суду з позовом про стягнення недоїмки. Вимога органу доходів і зборів про сплату недоїмки або рішення суду щодо стягнення суми недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом. Строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Згідно з п. п. 6.3, 6.4 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 09.09.2013 № 455 (яка діяла на момент подання ОСОБА_1 звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску № від 02.02.2015) органи доходів і зборів надсилають платникам вимогу про сплату недоїмки в таких випадках: якщо дані документальних перевірок результатів діяльності платника про суми доходу (прибутку) фізичних осіб - підприємців чи осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів у повідомленнях-розрахунках, де визначено суми єдиного внеску, які підлягають доплаті; якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; якщо платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій. У випадку, передбаченому абзацом другим цього пункту, вимога надсилається одночасно з актом документальної перевірки платника єдиного внеску або актом про суми розбіжностей щодо сум доходу (прибутку), заявлених у звітності до органу доходів і зборів та задекларованих у річній податковій декларації фізичними особами - підприємцями чи особами, які забезпечують себе роботою самостійно, або повідомленням-розрахунком на всю суму донарахованого єдиного внеску. У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога надсилається: платникам, зазначеним у підпунктах 1 та 2 пункту 2.1 розділу II цієї Інструкції, протягом п`яти робочих днів, наступних за календарним місяцем, у якому виникла або зросла недоїмка зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій); платникам, зазначеним у підпунктах 3 та 4 пункту 2.1 розділу II цієї Інструкції, протягом п`ятнадцяти робочих днів, наступних за календарним місяцем, у якому виникла або зросла недоїмка зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій). Вимога формується на підставі даних особових рахунків платників на суму боргу, що перевищує 10 гривень. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Сума боргу у вимозі проставляється у гривнях з двома десятковими знаками. Вимога про сплату боргу формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з карток особових рахунків платників за формою згідно з додатком 4 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 5 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Згідно з п. п. 3, 4 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 (яка діяла на момент подання ОСОБА_1 звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску № від 27.01.2016) фіскальні органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки) в таких випадках: якщо дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску фіскальними органами; якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; якщо платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій. У випадку, передбаченому абзацом другим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається) одночасно з актом документальної перевірки платника єдиного внеску. У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається): платникам, зазначеним у підпунктах 1 та 2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом п`яти робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій); платникам, зазначеним у підпунктах 3 та 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом п`ятнадцяти робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій). Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень. Вимога про сплату боргу (недоїмки), окрім загальних реквізитів, повинна містити відомості про розмір боргу, у тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк. Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом. Сума боргу у вимозі проставляється у гривнях з двома десятковими знаками. Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Слід також зазначити, що згідно з п. 3.3 розділу ІІІ Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України від 09.09.2013 № 454 (який діяв на момент подання ОСОБА_1 звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску № від 02.02.2015) та Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 № 435 (який діяв на момент подання ОСОБА_1 звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску № від 27.01.2016) ФО - підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Звіт зазначеними особами не подається. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їхньої добровільної участі в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Колегія суддів зазначає, що звільнення фізичної особи-підприємця від сплати єдиного внеску можливе при наявності двох умов, по-перше, така особа повинна мати статус пенсіонера за віком або інваліда, по-друге, отримувати відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що виключення з вказаної категорії осіб становлять тільки ті фізичні особи-підприємці, які добровільно беруть участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Порядок укладання договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування передбачений ч. 3 ст. 10 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (в редакції, яка діяла на момент подання ОСОБА_1 звітів про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску № від 02.02.2015, № від 27.01.2016) особи, зазначені в частині першій цієї статті, подають до органу доходів і зборів за місцем проживання відповідну заяву в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Орган доходів і зборів, що отримав заяву про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, має право перевіряти викладені в заяві відомості та вимагати від особи, яка подала заяву, документи, що підтверджують зазначені відомості. З особою, яка подала заяву про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, органом доходів і зборів в строк не пізніше ніж 30 календарних днів з дня отримання заяви укладається договір про добровільну участь відповідно до типового договору, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Отже, підставою для нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на добровільних засадах є укладання договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Колегія суддів зазначає, що добровільна участь особи, яка виявила бажання бути платником єдиного внеску, передбачає собою укладення договору на добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка досягла віку (55 років), встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", в 1998 році, з якого одержує пенсію за віком та має пенсійне посвідченні з терміном дії довічно.

Таким чином, у ОСОБА_1 наявна обставина, яка звільняє її від сплати за себе єдиного внеску, окрім випадку її добровільної участі в системі загальнообов`язкового страхування.

Доказів звернення ОСОБА_1 із заявою про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та відповідно укладання з нею договору про добровільну участь заявником - Головним управлінням ДПС у Харківській області до матеріалів справи не надано.

Щодо добровільного подання ОСОБА_1 відповідних звітів, колегія суддів вважає за необхідне врахувати правову позицію Верхового Суду, викладену в постанові від 17.10.2018 у справі № 806/1575/16, відповідного до якої суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій, якими не було прийнято до уваги посилання органу фіскальної служби на те, що подавши звіти з визначенням суми єдиного внеску, особа самостійно визначила грошове зобов`язання, що підлягає сплаті, оскільки нею не укладалася угода про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування згідно з вимогами частини четвертої статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для визнання у даній справі кредиторських вимог Головного управління ДПС у Харківській області з єдиного соціального внеску в розмірі 5519,85 грн.

Враховуючи те, що апелянт не довів підстав для визнання вимог ГУ ДПС у Харківській області в сумі 269025,81 грн. та включення до реєстру вимог кредиторів, судова колегія апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви Головного управління ДПС у Харківській області з грошовими вимогами до боржника (вх. № 25408 від 02.11.2020), з урахуванням уточнень (вх. № 1773 від 25.01.2021).

Разом з цим, враховуючи відмову у задоволенні заяви Головного управління ДПС у Харківській області з грошовими вимогами до боржника, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення клопотання апелянта про заміну кредитора Головне управління ДПС у Харківській області () на правонаступника - Головне управління ДПС у Харківській області, яке утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (), адже за результатом розгляду заяви скаржника, Головне управління ДПС у Харківській області не отримало процесуального статусу (кредитор, конкурсний кредитор) у справі № 922/1775/19 про банкрутство.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв`язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду слід залишити без змін.

Керуючись статтями 269, 270, 271, 275, 276, 277, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 18.02.2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки її оскарження визначені у статтях 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 18.05.2021 року.

Головуючий суддя В.І. Сіверін

Суддя О.І. Терещенко

Суддя П.В. Тихий