ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" травня 2021 р. м. Київ Справа № 911/3571/20

Господарський суд Київської області у складі судді Д.Г.Зайця, за участю секретаря судового засідання О.О.Стаднік, розглянувши справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Авраменка Павла Олександровича, Чернігівська область, Сновський район, м. Сновськ

до Фізичної особи-підприємця Ласкаревського Сергія Юрійовича, Київська область, Бородянський район, смт. Бородянка

про стягнення заборгованості

представники:

від позивача - не з`явився

від відповідача - не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Авраменко Павло Олександрович (далі - позивач) звернувся до Господарського суду Київської області з позовною заявою №04/12 від 04.12.2020 року (вх. №3623/20 від 11.12.2020 року) до Фізичної особи-підприємця Ласкаревського Сергія Юрійовича (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за Договором на виготовлення та постачання продукції №60 від 16.07.2020 року у сумі 394782,40 грн., з яких 175300,00 грн. завдатку, 42700,00 грн. попередньої оплати, 175300,00 грн. додаткової суми у розмірі завдатку та 1482,40 грн. неустойки.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором на виготовлення та постачання продукції №60 від 16.07.2020 року щодо поставки оплаченого товару.

Ухвалою суду від 14.12.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №911/3571/20 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 09.02.2021 року.

До суду від позивача надійшла заява №08/02 від 08.02.2021 року (вх. №2913/21 від 08.02.2021) про проведення підготовчого засідання без участі позивача.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання 09.02.2021 року не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Відзив на позов не надіслав.

Ухвалою суду від 09.02.2021 року відкладено підготовче засідання на 09.03.2021 року.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання 09.03.2021 року повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Відзив на позов не надіслав.

Ухвалою суду від 09.03.2021 року закрито підготовче провадження у справі №911/3571/20 та призначено розгляд справи по суті на 06.04.2021 року, однак, судове засідання, призначене на 06.04.2021 року не відбулось.

Ухвалою суду від 19.04.2021 року призначено судове засідання для розгляду справи №911/3571/20 на 11.05.2021 року.

Сторони, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, у судове засідання 11.05.2021 року не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

Судом враховано, що ухвали Господарського суду Київської області направлялись відповідачу на юридичну адресу: 07801, Київська обл., Бородянський район, смт. Бородянка, вул. Паркова, буд. 2, кв. 96 згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №66, однак, поштові конверти, адресовані відповідачу, повернуто суду підприємством зв`язку із зазначенням причин повернення: «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 року №18, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Крім того, ухвали суду у справі офіційно оприлюднено у Єдиному державному реєстрі судових рішень - www.reyestr.court.gov.ua, вони знаходяться у вільному доступі, тоді як згідно ст.ст. 2, 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом, а всі судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Беручи до уваги викладене, суд вважає, що відповідач належним чином та завчасно повідомлявся про розгляд справи, а також, керуючись ст. 42 Господарського процесуального кодексу України, яка зобов`язує учасників справи сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, суд дійшов висновку про вчинення усіх необхідних дій щодо повідомлення відповідачів про розгляд справи та про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті за відсутності повноважних представників сторін.

Згідно ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Фізичною особою-підприємцем Ласкаревським Сергієм Юрійовичем (за договором - продавець) та Фізичною особою-підприємцем Авраменком Павлом Олександровичем (за договором - покупець) 16.07.2020 року укладено Договір на виготовлення та постачання продукції №60 (далі - Договір), згідно умов п.п. 1.1 якого, виконавець зобов`язується виготовити та поставити меблі згідно специфікації (далі - продукція), в строк зазначений нижче в даному договорі, а замовник прийняти та оплатити в термін, зазначений в цьому Договорі.

Згідно п.п. 7.1, 7.2, 7.3 Договору передбачено, що виконавець відправляє продукцію на адресу замовника, за цінами, передбаченими діючими прейскурантами. Дослідні зразки продукції оплачуються замовником за калькуляцією, розробленою постачальником і попередньо погодженою з замовником. Продукція, виготовлювана за цим договором, відвантажується на адресу вказану замовником. Розрахунок проводиться в 2 етапи: 1 етап - 70 % від загальної вартості продукції (в момент укладення договору); 2 етап - 30% від загальної вартості продукції (в момент передачі товару замовнику).

Відповідно до п.п. 9.1, 9.2 Договору, розрахунок за цим договором між постачальником і покупцем проводиться виставленням рахунку, укладенням договору, або по узгодженню із замовником. Окремо оплачуються послуги, що зазначено в специфікації: доставка, підйом на поверх, монтаж.

У Розділі 10 Договору сторони погодили, що загальна вартість продукції (без додаткових послуг), що підлягає постачанню, визначається у розмірі 249400,00 грн. Завдаток на виготовлення продукції, вказаної в даному договорі, перераховується у розмірі 70% від загальної суми продукції на розрахунковий рахунок згідно рах. №60 від 16.07.2020 р., або на корпоративний картковий рахунок НОМЕР_1 на ім`я: Ласкаревський Сергій Юрійович. Остаточний розрахунок за продукцію в розмірі 30% передається працівнику компанії при отриманні товару покупцем в момент його доставки, або в пункті видачі компаній перевізника наложеним платежем. Завдаток отримано у розмірі 175300,00 грн. Замовлення вважається прийнятим лише після внесення попередньої оплати (завдатку) в розмірі 70% від вартості товару.

Пунктами 15.1, 15.2 Договору визначено, що строки на виконання робіт вступають в силу на наступний день з моменту отримання передоплати продукції. Термін виготовлення продукції 30 робочих днів (± 3 дні) з дня оплати згідно внутрішнього графіку відправок. У разі форс-мажорних або інших непередбачених в даному договорі обставин, які впливатимуть на виготовлення, доставку чи монтаж продукції, сторони зобов`язані завчасно про них попередити одне одного.

Відповідно до Специфікації №60 від 16.07.2020 року до Договору №60 від 16.07.2020 року сторони погодили поставку товар, а саме. шкільні парти у кількості 215 шт. вартістю 695,00 грн. на загальну суму 149425,00 грн., шкільні стільці 215 шт. вартістю 465,00 грн. на загальну вартість 99975,00 грн. Всього за Договором №60 від 16.07.2020 року відповідач повинен поставити товар загальною вартістю 249400,00 грн.

Як зазначає позивач, ним відповідно до рахунку №60 від 16.07.2020 року перераховано відповідачу попередню оплату в розмірі 91000,00 грн., що підтверджується платіжним доручення №89 від 03.09.2020 року з призначенням платежу: «Часткова оплата за товар по рахунку» та в розмірі 127000,00 грн., що підтверджується платіжним доручення №92 від 11.09.2020 року з призначенням платежу: «Доплата за товар по рахунку».

Позивач зазначає, що обов`язок щодо оплати 70% від вартості партії товару, в якості попередньої оплати відповідно до п. 7.3 Договору ним виконано, оскільки перераховано 218000,00 грн. (91000,00 грн. + 127000,00 грн.), що становить 87% від вартості партії товару, з яких грошові кошти у розмірі 175300,00 грн. є завдатком для забезпечення зобов`язання та становлять 70% загальної вартості товару, а грошові кошти у розмірі 42700,00 грн. є попередньою оплатою за товар, яку позивач додатково сплатив відповідно до рахунку.

Відповідно до п. 15.2 Договору, сторони визначили термін виготовлення продукції на 30 (тридцятий) робочий день з дня оплати (± 3 дні) з дня оплати згідно внутрішнього графіку відправок.

Оскільки, доплату за товар позивачем здійснено 11.09.2020 року, на думку позивача, кінцевим терміном виготовлення товару є 26.10.2020 року, а з допустимим відстроченням відповідно до п. 15.2 Договору - 29.10.2020 року.

Однак, відповідачем зобов`язання з виготовлення та поставки товару у строки, визначені Договором не виконано.

У зв`язку з тим, що відповідач не повідомив позивача про стан готовності товару і до виконання робіт не приступив, впродовж тривалих періодів не виходив на контакт, не відповідав на дзвінки та електронні повідомлення, у позивача виникли побоювання, що в подальшому може мати місце невиконання продавцем своїх зобов`язань за Договором, тому позивач 16.10.2020 року надіслав на адресу відповідача лист з вимогою про припинення договору внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, про повернення попередньої оплати за товар в розмірі 218000,00 грн., з яких 175300,00 грн. є завдатком, та про сплату додаткової суми у розмірі завдатку 175300,00 грн., яка є мірою відповідальності за невиконання постачальником договору, який був забезпечений завдатком.

04.11.2020 року позивач звернувся до правоохоронних органів з заявою про відкриття кримінального провадження через погрози відповідача фізичною розправою позивачу за фактом звернення відкрито кримінальне провадження №0000272 згідно ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України (шахрайство).

Позивачем на адресу відповідача повторно надіслано претензію від 26.11.2020 року з вимогою про повернення коштів, які перераховано як попередня оплата за товар у розмірі 218000,00 грн., в триденний термін з моменту отримання вимоги. Позивач зазначає, що сторонами пунктами 10.2, 10.4 Договору передбачено завдаток у розмірі 175300,00 грн., а тому, в повторній претензії від 26.11.2020 року, позивач просив продавця, крім повернення попередньої оплати, сплатити додаткову суму у розмірі завдатку 175300,00 грн., як міру відповідальності за невиконання відповідачем умов договору поставки, який забезпечено завдатком. Однак, зазначена претензія залишена відповідачем без відповіді та реагування, попередня оплата та завдаток позивачу не сплачено що і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Суд дійшов висновку, що укладений між сторонами правочин містить елементи різних договорів, а саме, договору підряду та договору поставки.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (ч. 2 ст. 628 ЦК України).

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 2 ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1, 2 ст. 837 ЦК України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За приписами ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення ст. 538 ЦК України.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 1 ст. 691 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Пунктом 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 ст. 662 ЦК України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 663 ЦК України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно ст. 665 ЦК України, у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем відповідно до рахунку №60 від 16.07.2020 року перераховано відповідачу попередню в загальному розмірі 218000,00 грн., що підтверджується платіжним доручення №89 від 03.09.2020 року та №92 від 11.09.2020 року.

Виходячи з аналізу положень ст. 693 ЦК України, умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Тобто, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Позивач звертався до відповідача з вимогами від 16.10.2020 року та від 26.11.2020 року про повернення сплаченої позивачем на користь відповідача грошової суми 218000,00 грн., проте на дату звернення позивача з позовом до суду вищевказані кошти так і не були повернуті відповідачем.

Відповідно до висновку Верховного Суду України від 28.11.2011 року у справі №3-127гс11, умовою застосування ч. 2 ст. 693 ЦК України є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця. Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі позову.

Предметом позову у даній справі є саме стягнення попередньої оплати, оскільки, за твердженням позивача, відповідачем не було поставлено оплачений товар.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 13.05.2019 року у справі №910/15009/17, якщо позивачем сплачено суму попередньої оплати, а відповідачем не передано товар, судам слід застосовувати ч.2 ст.693 ЦК України.

Відповідач своїми процесуальними правами не скористався, відзив та доказів на підтвердження виконання ним своїх зобов`язань за Договором не надав. Так, відповідач прийняв замовлення виставленням рахунку №60 від 16.07.2020 року згідно п. 10.2 Договору, що не звільняє останнього від виконання своїх зобов`язань. Наявними у справі документами та доказами підтверджується оплата позивачем вартості товару за Договором, а відповідачем доказів поставки оплаченого товару суду не надано, що свідчить про неналежне виконання останнім договірних зобов`язань щодо поставки товару, а тому, позовна вимога про стягнення з відповідача суми попередньої оплати підлягає задоволенню в розмірі 218000,00 грн.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача додаткової суми у розмірі завдатку 175300,00 грн. з посиланням на ст.ст. 570, 571 ЦК України, як міру відповідальності за невиконання відповідачем умов договору поставки, який забезпечено завдатком, а також визначаючись з правовою природою здійсненого позивачем платежу за Договором в сумі 218000,00 грн., суд враховує таке.

Згідно ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Відповідно до ч. 1 ст. 571 ЦК України, якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості.

Ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання.

На відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку не виконання зобов`язання.

Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постанові від 01.10.2020 року у справі №361/8331/18.

Виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 року у справі №910/12382/17, постанові від 22.09.2020 року у справі №918/631/19.

Враховуючи викладене, здійснений позивачем платіж в сумі 218000,00 грн. слід вважати саме авансом, а не завдатком, оскільки, такий платіж не є способом виконання зобов`язання, а лише є способом платежу (передоплатою, як і визначено у призначенні платежу у платіжних дорученнях №89 від 03.09.2020 року, №92 від 11.09.2020 року та відповідає умовам п.10.5 Договору).

Отже, в даному випадку відсутні підстави для застосування приписів ч.1 ст. 571 ЦК України.

Окремо суд звертає увагу позивача, що приписи ч.1 ст. 571 ЦК України взагалі не підлягають застосуванню у даних спірних правовідносинах, оскільки ним заявлено про стягнення з відповідача подвійної суми завдатку, а таке стягнення можливе лише в разі, коли порушення зобов`язання сталося з вини кредитора та право на отримання таких коштів належить боржнику. А в даному випадку мова йде про порушення зобов`язання з вини боржника.

Судом враховано постанову Верховного Суду від 04.12.2019 року у справі №917/1739/17 в якій зазначено, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яку правову норму необхідно застосувати для вирішення спору, що узгоджується з принципом "juranovitcuria" або "суд знає закони". Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Аналогічний висновок, що неправильна юридична кваліфікація позивачем чи відповідачем спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати належні приписи викладено Верховним Судом у постанові від 13.02.2020 року у справі №904/349/19.

Крім того суд зазначає, що згідно п. 2 ч. 1 ст. 571 ЦК України, якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Проте, в укладеному між сторонами Договорі відсутні пункти, які обумовлюють способи забезпечення виконання зобов`язань, у тому числі і у вигляді завдатку. Тому, на думку суду, така вимога позивачем заявлена до відповідача безпідставно та неправомірно. Позивач дійшов помилкового висновку про те, що у даному спорі можливо застосувати відповідальність, передбачену ст. 571 ЦК України.

Враховуючи зазначене, вимога позивача про стягнення 175300,00 грн., як додаткової суми в розмірі завдатку, як міри відповідальності за порушення зобов`язання, що забезпечено завдатком, задоволенню не підлягає.

Стосовно вимоги позивача про стягнення 1482,40 грн. пені суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 13.3 Договору, за порушення сторонами строків виконання зобов`язань за Договором, винна сторона виплачує іншій стороні неустойку в розмірі 0,02% від суми договору за кожен день затримки.

Частиною 1 ст. 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч.ч. 4, 5, 6 ст. 231 ГК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). У разі недосягнення згоди між сторонами щодо встановлення та розміру штрафних санкцій за порушення зобов`язання спір може бути вирішений в судовому порядку за заявою заінтересованої сторони відповідно до вимог цього Кодексу. Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Враховуючи зазначені норми законодавства, суд зазначає, що позивач має право вимагати стягнення пені за непоставку товару лише за умови встановлення таких штрафних санкцій у договорі. Пунктом 13.3 Договору, на який посилається позивач, передбачено, що сторони несуть відповідальність за порушення сторонами строків виконання зобов`язань. Отже, в частині позову про стягнення пені в сумі 1482,40 грн. слід відмовити.

Частиною 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 123, 129, 233, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Авраменка Павла Олександровича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_2 ) до Фізичної особи-підприємця Ласкаревського Сергія Юрійовича ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_3 ) про стягнення 394782,40 грн. заборгованості задовольнити частково.

2.Стягнути з Фізичної особи-підприємця Ласкаревського Сергія Юрійовича ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_3 ) на користь Фізичної особи-підприємця Авраменка Павла Олександровича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_2 ) 218000 (двісті вісімнадцять тисяч) грн. 00 коп. попередньої оплати та 3270 (три тисячі двісті сімдесят) грн. 72 коп. витрат по сплаті судового збору.

3.В іншій частині позову відмовити.

4.Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 17.05.2021 року.

Суддя Д.Г. Заєць