РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.05.2021Справа № 910/1863/21
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РЗА СИСТЕМЗ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "СИНАПС ПРОЕКТ МЕНЕДЖМЕНТ"

про стягнення 50 966,65 грн.

Суддя Картавцева Ю.В.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «РЗА Системз» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Синапс Проект Менеджмент» про стягнення 50966,65 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає про порушення відповідачем зобов`язань за Договором поставки № 09-07/20Н від 09.07.2020 щодо своєчасної та повної оплати поставленого товару, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача основний борг у розмірі 48800,00 грн, пеню у розмірі 728,70 грн, інфляційні втрати у розмірі 1073,60 грн та 3% річних у розмірі 364,35 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.02.2021 суд ухвалив: позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «РЗА Системз» залишити без руху; встановити позивачу спосіб усунення недоліків позовної заяви зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи; встановити позивачу строк для усунення недоліків - протягом семи днів з дня вручення даної ухвали.

19.02.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

За змістом ст. 176 Господарського процесуального кодексу України, за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з ч. 3 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Так, з огляду на те, що у справі № 910/1863/21 ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд доходить висновку про можливість здійснення розгляду даної справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Так, враховуючи, що предметом позову у даній справі є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі (з огляду на заявлені предмет та підстави позову) не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, суд дійшов висновку про розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.02.2021 суд ухвалив: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; запропонувати відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали; встановити позивачу строк для подання відповіді на відзив - протягом п`яти днів з дня отримання відзиву; встановити відповідачу строк для подання заперечень - протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив; подати суду докази надіслання (надання) їх іншим учасникам справи.

У встановлений судом строк відповідачем не подано до суду відзиву на позовну заяву позивача.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та письмові пояснення, викладені позивачем у позовній заяві, суд

ВСТАНОВИВ:

09.07.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «РЗА Системз» (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Синапс Проект Менеджмент» (покупець, відповідач) було укладено Договір поставки № 09-07/20Н далі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити (передати у власність) Покупцю, а Покупець зобов`язується прийняти і оплатити товар, найменування, кількість, ціна, вартість, умови та строки поставки якого визначаються Специфікаціями, які викладаються у додатках до даного Договору та є його невід`ємною частиною (далі - Товар).

Відповідно до п. 3.1., п. 3.2. та п. 3.3. Договору сторони встановили, що поставка погодженої сторонами в специфікації партії товару здійснюється на умовах DDP ІНКОТЕРМС 2010, якщо інше не буде визначено сторонами в додатках до даного Договору.

Строки поставки тієї чи іншої партії товару вказуються сторонами у відповідних специфікаціях до даного Договору.

Датою поставки зазначеної в Специфікації партії товару є дата передачі товару постачальником покупцеві, що підтверджується відповідними супровідними документами на товар (видаткової накладною та/або товарно-транспортною накладною чи іншими документами, які свідчать про передачу товару покупцеві).

Пунктом 4.1. Договору визначено, що загальна вартість даного Договору складає суму вартостей товару, що поставляється за всіма специфікаціями да даного Договору.

Згідно з п. 5.1. Договору Покупець здійснює розрахунок за поставлений Товар шляхом перерахування грошових коштів в українській валюті - гривні на поточний рахунок постачальника в порядку та на умовах, що визначається сторонами в специфікації на відповідну партію товару.

Відповідно до п. 5.2. Договору датою оплати за цим Договором вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, що, при необхідності, підтверджується копією виписки з банку Постачальника.

Даний Договір набирає сили з дати його підписання обома сторонами і діє до « 31» грудня 2020 р., а в частині грошових зобов`язань - до їх повного виконання. (п. 11.2. Договору)

Згідно з п. 2 специфікації № 1 від 20.07.2020, яка є додатком № 1 до Договору поставки № 09-07/20Н від 09.07.2020 та є невід`ємною частиною цього договору, загальна вартість товару, що поставляється згідно даної специфікації, складає 236 000 (двісті тридцять шість тисяч) гривень 00 коп., в тому числі ПДВ (20%) - 39 333 (тридцять дев`ять тисяч триста тридцять три) гривні 33 коп.

Відповідно до п. 5.1. специфакації № 1 від 20.07.2020 (з урахуванням додаткової угоди № 1 від 01.10.2020 до договору поставки № 09-07/20Н від 09.07.2020) передоплата у розмірі 20%, що становить 47 200, 00 грн. (сорок сім тисяч двісті гривень 00 коп.) здійснюється покупцем шляхом безготівкового переказу грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Оплата у розмірі 140 000, 00 грн. (ста сорока тисяч гривень 00 коп.) здійснюється покупцем не пізніше 02.10.2020 р. шляхом безготівкового переказу грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника. ( п. 5.2. специфакації № 1 від 20.07.2020)

Згідно з п.5.3. решта оплати у розмірі 48 800 грн. (сорока восьми тисяч вісімдесяти гривень 00 коп.) покупцем не пізніше 02.11.2020 шляхом безготівкового переказу грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем Договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що позивач на виконання умов договору здійснив поставку товарів на користь відповідача на суму 236 000,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 829 від 02.10.2020.

Позивач зазначає, що відповідач виконав зобов`язання з оплати поставленого товару частково, а саме у розмірі 47 200,00 грн. що підтверджується платіжним дорученням № 34 від 17.07.2020 та 140 000, 00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 81 від 02.10.2020.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач всупереч умовам Договору поставки № 09-07/20Н від 09.07.2020 не здійснив оплату за поставлений товар у повному обсязі, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 48 800,00 грн, 3% річних у розмірі 364,35 грн, інфляційні втрати у розмірі 1073,60 грн та пеню у розмірі 728,70 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, 09.07.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «РЗА Системз» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Синапс Проект Менеджмент» було укладено Договір поставки № 09-07/20Н, відповідно до якого постачальник зобов`язується поставити (передати у власність) Покупцю, а Покупець зобов`язується прийняти і оплатити товар, найменування, кількість, ціна, вартість, умови та строки поставки якого визначаються Специфікаціями, які викладаються у додатках до даного Договору та є його невід`ємною частиною.

Статтею 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

За змістом ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Так, станом на дату ухвалення рішення, матеріали справи не містять доказів оплати вартості товару за Договором у розмірі 48 800,00 грн., а строк виконання зобов`язання щодо оплати поставленого товару за вищевказаними накадними є таким, що настав.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 48 800,00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 728,70 грн. пені.

Згідно з нормами статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Положеннями п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до п. 9.3. Договору, за запитом постраждалої сторони у випадку порушення покупцем строків оплати за даним договором, покупець сплачує на користь постачальника пеню в розмірі облікової ставки НБУ від суми прострочки за кожен день прострочки та відшкодовує завдану постачальнику шкоду в повному обсязі, включаючи упущену вигоду і шкоду діловій репутації постачальника. Сторони погодили встановити строк позовної давності за вимогами постачальника про стягнення пені з покупця тривалістю в 3 (три) роки.

Перевіривши розрахунок пені за прострочення оплати, суд зазначає, що визначений період нарахування позивачем є обґрунтованим, таким, що не виходить за межі встановлених ч. 6 ст. 232 ГПК України обмежень щодо строку нарахування пені, розрахунок є арифметично правильним, з огляду на що позовні вимоги в частині стягнення пені у розмірі 728,70 грн. підлягають задоволенню.

Окрім наведеного розміру заборгованості позивачем заявлено до стягнення 1073,60 грн інфляційних втрат та 364,35 грн 3% річних за прострочення сплати вартості поставленого товару.

Відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно з Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України «Про інформацію» є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, судом встановлено, що вказаний розрахунок здійснено з урахуванням встановленого Договором строку оплати та здійснених відповідачем оплат, визначений позивачем період нарахування є обґрунтованим, а вимоги про стягнення3% річних у розмірі 364,35 грн та інфляційних втрат у розмірі 1073,60 грн підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Синапс Проект Менеджмент" (03055, місто Київ, вул. Богдана Гаврилишина, буд. 7; ідентифікаційний код: 41839772) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РЗА Системз" (03680, місто Київ, бульвар Вацлава Гавела, буд. 4, корпус 1, кімната 522; ідентифікаційний код: 36158696) основний борг у розмірі 48 800 (сорок вісім тисяч вісімсот) грн 00 коп., пеню у розмірі 728 (сімсот двадцять вісім) грн 70 коп., інфляційні втрати у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп., 3% річних у розмірі 364 (триста шістдесят чотири) грн 35 коп., та судовий збір у розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.В. Картавцева