ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" травня 2021 р. м. Київ Справа № 911/3276/20

Господарський суд Київської області у складі судді Д.Г.Зайця, за участю секретаря судового засідання О.О.Стаднік, розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська агропромислова інвестиційна група», м. Київ

до Фізичної особи-підприємця Кунченко Оксани Володимирівни, Київська область, Макарівський район, сільрада Гавронщинська

про розірвання договору та стягнення коштів

представники:

від позивача - Є.М.Дядюк

від відповідача - П.М.Пащенко

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська агропромислова інвестиційна група» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовною заявою б/н від 09.11.2020 року (вх. №3319/20 від 12.11.2020 року) до Фізичної особи-підприємця Кунченко Оксани Володимирівни (далі - відповідач) про розірвання Договору поставки №50918 від 13.09.2018 року та стягнення суми попередньої оплати 427500,00 грн., 21847,27 грн. інфляційних втрат та 19465,89 грн. 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором поставки №50918 від 13.09.2018 року в частині поставки оплаченого товару та не повернення на вимогу позивача передоплати за непоставлений товар.

Ухвалою суду від 17.11.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №911/3276/20 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 15.12.2020 року.

До суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву б/н від 18.12.2020 року (вх. №31807/20 від 24.12.2020), в якому відповідач проти позову заперечує та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог та клопотання б/н від 29.01.2021 року (вх. №2216/21 від 29.01.2021) про закриття провадження у справі в частині стягнення коштів.

Представник позивача у судовому засіданні 09.02.2021 року повідомив, що ним не отримано відзив на позовну заяву та клопотання про закриття провадження у справі.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання 09.02.2021 року не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою суду від 09.02.2021 року відкладено підготовче засідання на 09.03.2021 року.

До суду від позивача надійшли заперечення на клопотання про закриття провадження у справі б/н б/д (вх. №3916/21 від 18.02.2021) та відповідь на відзив на позовну заяву б/н б/д (вх. №3917/21 від 18.02.2021).

До суду від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив б/н від 01.03.2021 року (вх. №4870/21 від 01.03.2021).

До суду від відповідача надійшла заява б/н від 29.03.2021 року (вх. №7353/21 від 29.03.2021 року) про долучення до матеріалів справи доказів надання правничої допомоги.

Ухвалою суду від 09.03.2021 року закрито підготовче провадження у справі №911/3276/20 та призначено розгляд справи по суті на 06.04.2021 року, однак, судове засідання, призначене на 06.04.2021 не відбулось.

Ухвалою суду від 19.04.2021 року призначено судове засідання для розгляду справи на 11.05.2021 року.

Представник позивача у судовому засіданні 11.05.2021 року позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представника відповідача у судовому засіданні 11.05.2021 року проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві та запереченнях та просив суд відмовити в частині вимог про розірвання договору та стягнення 3% річних та інфляційних втрат, а в частині стягнення передоплати закрити провадження у справі.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи достатність в матеріалах справи доказів для повного, всебічного та об`єктивного розгляду спору по суті у судовому засіданні 11.05.2021 року, відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Фізичною особою-підприємцем Кунченко Оксаною Володимирівною (за договором - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська агропромислова інвестиційна компанія» (за договором - покупець) укладено Договір поставки №50918 (далі - Договір), згідно умов п. 1.1 якого, постачальник зобов`язується передати у власність покупця (поставити) для використання у підприємницькій діяльності покупця розсаду ягідних культур відповідно до Специфікації (далі - товар), яка є невід`ємною частиною договору, а покупець приймає на себе зобов`язання прийняти товар належної якості та оплатити його повну вартість в обумовлений договором строк. Кількість, асортимент, вартість товару, строк та порядок поставки визначається сторонами у Специфікації, яка є невід`ємною частиною Договору (п. 1.2. Договору).

Згідно п. 1.3 Договору, поставка товару здійснюється в строки, передбачені Специфікацією для кожної культури, але не пізніше 20 квітня 2019 року (п. 1.3 Договору).

Ціна Договору складає сумарну вартість поставленого товару згідно видаткових накладних (та/або актів приймання-передачі товару), які є невід`ємною частиною Договору (п.п. 2.1. Договору).

Відповідно до п. 2.3 Договору, оплата товару здійснюється у наступному порядку: здійснення 100% проводиться протягом 5 банківських днів з дати погодження специфікації.

Право власності на товар, а також ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження товару переходить від постачальника до покупця в момент фактичної передачі товару з оформленням видаткових накладних, що засвідчують факт та обсяг передачі товару покупцю (п. 3.1 Договору).

Пунктами 4.1, 4.2 Договору визначено, базисом поставки товару є EXW (франко-склад), розташований за адресою: Київська область, Макарівський район, с. Гавронщина, вул. Ромашкова, 1 відповідно до правил ІНКОТЕРМС в редакції 2010 року - покупець самостійно забирає товар зі складу постачальника. Поставка товару здійснюється після підписання сторонами специфікації та здійснення оплати товару покупцем у строк, визначений п. 1.3 цього Договору.

Згідно п.п. 4.4., 4.10 Договору, покупець зобов`язується письмово попереджати постачальника за 24 години до прибуття транспортного засобу покупця у місце завантаження товару. Постачальник зобов`язаний підготувати партію товару до відвантаження на дату та час, повідомлений покупцем як дата та час прибуття транспортного засобу. Зобов`язання продавця з поставки кожної окремої партії товару вважається виконаним з моменту передачі покупцю товару за якістю, кількістю та асортиментом, визначеними в Специфікації.

У пункті 11.1 Договору сторони погодили, що Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до 31.12.2019 року.

Згідно Специфікації №1 від 14.09.2018 року, постачальник зобов`язався поставити покупцю наступний товар: саджанці суниці альпійської сорту "Регін" у кількості 25000 штук, вартістю 150000,00 грн.; фезаліс ягідний у кількості 30000 штук, вартістю 180000,00 грн.; саджанці суниці ремонтантної сорту "Дюрбан" у кількості 6500, вартістю 97500,00 грн. Загальна вартість товару згідно Специфікації становить 427500,00 грн. Термін поставки товару - 20.04.2019 року.

Як зазначено позивачем, ним здійснено 100% попередню оплату товару згідно Специфікації №1 від 14.09.2018 року у розмірі 427500,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №22 від 13.09.2018 року.

Враховуючи пп. 4.7.1, 4.7.2 п. 4.7 Договору та норми Закону України «Про насіння та садивний матеріал», «Про охорону прав на сорти рослин», з метою належної перевірки якості та фітосанітарного стану садивного матеріалу (товару) перед його прийманням, завантаженням і транспортуванням позивачем на адресу відповідача направлено запит від 13.02.2019 року №19-02/13-02, претензію від 21.03.2019 року №19-03/21-01, запити від 02.10.2019 року №19-10/02-01, від 07.10.2019 року №19-10/07-01 з вимогою надати дозвіл володільця патенту на сорти рослин, що підлягають поставці за Договором, на розповсюдження відповідачем таких сортів, або примусову ліцензію на розповсюдження; сертифікат що засвідчує сортові якості садивного матеріалу; сертифікат, що засвідчує товарні якості садивного матеріалу; інформацію про внесення постачальника до Державного реєстру суб`єктів насінництва та розсадництва. У листі від 13.02.2019 року позивач підтвердив намір забрати товар 25.05.2019 року разом з підтверджуючими документами. Листом від 02.10.2019 року позивач повідомляв відповідача про намір забрати товар 07.10.2019 року. Вказані листи додатково направлялись позивачем на електронну адресу відповідача, зазначену в Договорі.

Однак, відповідачем вказані вимоги проігноровано, підтверджуючих документів на товар позивачу не надано та не передано позивачу оплачений товар.

У зв`язку із невиконанням відповідачем умов Договору, позивачем на адресу відповідача надіслано заяву від 23.10.2020 року №23-10-1/20-01 про розірвання Договору поставки №50918 від 13.09.2018 року та повернення попередньої оплати, до якої долучено примірник Додаткової угоди №1 від 27.10.2020 року до Договору. Вказану заяву додатково надіслано на електрону адресу відповідача, вказану в Договорі.

Однак, вказана заява залишена відповідачем без відповіді та реагування, що і стало підставою для звернення відповідача до суду з позовом про розірвання Договору поставки №50918 від 13.09.2018 року, стягнення суми попередньої оплати у розмірі 427500,00 грн. у відповідності до ч. 2 ст. 693 ЦК України та нарахованих в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України 3% річних у розмірі 19465,89 грн. та 21847,27 грн. інфляційних втрат.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що згідно п.п. 4.4, 6.2. Договору, позивач зобов`язаний був письмово за 24 години попередити відповідача про прибуття транспортного засобу, який мав прибути на склад відповідача для отримання товару, оскільки, позивач самостійно мав забрати товар та вказані події мали відбутися, у зв`язку з строком придатності товару, до 20 квітня 2019 року включно. Однак, позивач вказаних вимог не виконав. Оскільки товар не було вивезено позивачем у строки, встановлені Договором, письмово звертався до позивача з проханням письмово повідомити про прибуття транспортного засобу у місце завантаження товару. Однак, зазначені листи залишено позивачем без відповіді та реагування. На думку відповідача, такі дії (бездіяльність) позивача є односторонньою відмовою від зобов`язань, що не передбачено умовами договору. Відповідачем також зазначено, що позивач вже звертався до Господарського суду м. Києва з позовом про стягнення попередньої оплати за Договором поставки. Рішенням Господарського суду м. Києва від 25.05.2020 року у справі №910/1628/20 за позовом ТОВ «Українська агропромислова інвестиційна група» до ФОП Кунченко О.В. про стягнення 427500,00 грн. позов задоволено та стягнуто з ФОП Кунченко О.В. на користь ТОВ «Українська агропромислова інвестиційна група» суму попередньої оплати у розмірі 427500,00 грн. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.10.2020 року №910/1628/20 рішення Господарського суду м. Києва від 25.05.2020 року у справі №910/1628/20 скасовано та прийнято нове рішення про відмову у задоволенні позову ТОВ «Українська агропромислова інвестиційна група» про стягнення 427500,00 грн. Таким чином, відповідач, згідно п. 2 ч. 1 ст. 175 ГПК України, просить закрити провадження у справі в частині стягнення 427500,00 грн. попередньої оплати, а в решті позову відмовити, оскільки позивачем не виконано своїх зобов`язань за Договором, а тому, його права не є порушеними.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 2 ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом встановлено, що рішенням Господарського суду м. Києва від 25.05.2020 року у справі №910/1628/20 за позовом ТОВ «Українська агропромислова інвестиційна група» до ФОП Кунченко О.В. про стягнення 427500,00 грн. позов задоволено та стягнуто з ФОП Кунченко О.В. на користь ТОВ «Українська агропромислова інвестиційна група» суму попередньої оплати у розмірі 427500,00 грн.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.10.2020 року у справі №910/1628/20 рішення Господарського суду м. Києва від 25.05.2020 року у справі №910/1628/20 скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ «Українська агропромислова інвестиційна група» до ФОП Кунченко О.В. про стягнення 427500,00 грн. попередньої оплати відмовлено повністю.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.10.2020 року у справі №910/1628/20 зокрема, встановлено, що згідно з умовами поставки EXW Инкотермс 2010, відповідно до яких сторони у п. 4.1. договору погодили поставку товару і яке розшифровується як: «Ex Works» та перекладається як «Франко завод» (Франко склад) (дослівний переклад «Самовивоз»), продавець вважається таким, що виконав свої зобов`язання з постачання товару, коли він пред`явить товар в розпорядження покупця на своєму підприємстві або в іншому вказаному у договорі місці. Продавець не відповідає за навантаження товару на транспортний засіб, а також за митне очищення товару для експорту.

Отже, виходячи із наведених норм та умов договору, є очевидним висновок про те, що відповідач (продавець за договором) не мав обов`язку передати товар позивачу інакшим способом, крім погодженого умовами договору - покупець мав отримати товар власним транспортом за адресою: Київська область, Макарівський район, с. Гавронщина, вул. Ромашкова, 11, у відповідності з Міжнародними правилами тлумачення торговельних термінів Інкотермс (редакція 2010 року), з урахуванням особливостей, наведених у Договорі (п. 4.1.).

При цьому, отриманню позивачем товару у строк, визначений договором (до 20.04.2019), мало передувати письмове повідомлення позивачем відповідача за 24 години до прибуття транспортного засобу позивача на склад відповідача за отриманням товару (п. 4.4. Договору).

Відповідно до п. 12.3. Договору, якщо сторони не домовились про інше, будь-які повідомлення, включаючи документи, що направляються однією стороною іншій стороні, повинні бути оформлені в письмовому вигляді та вручені (під розписку в одержанні) чи відправлені кур`єрською поштою за адресою для кореспонденції, вказаною в розділі 13 договору. Будь-які повідомлення і листи мають також додатково відправлятися електронною поштою: постачальнику та покупцю.

Надані до суду апеляційної інстанції позивачем листи, нібито на виконання останнім положень п. 4.4. договору (щодо попередження продавця за 24 години до прибуття транспортного засобу покупця і до 20.04.2019), від 13.02.2019, 21.03.2019, від 02.10.2019, від 07.10.2019, так само як і надані відповідачем листи від 22.04.2019, не приймаються судовою колегією до уваги, оскільки спосіб їх відправлення не узгоджується із погодженим сторонами у договорі, а також відсутні докази їх додаткового направлення на електронні адреси сторін, що також є обов`язковим в силу погоджених сторонами умов договору. Крім того, у судових засіданнях представники позивача та відповідача неодноразово заперечували отримання вказаних листів їхніми довірителями.

Як вказувалося вище, обов`язком відповідача (продавця за договором) з поставки товару, відповідно до узгоджених сторонами умов договору (франко-склад, п. 4.1.), є пред`явлення товару в розпорядження покупця на своєму підприємстві - Київська область, Макарівський район, с. Гавронщина, вул. Ромашкова 11.

Для задоволення вимог покупця щодо повернення суми попередньої оплати суд повинен установити факт прострочення продавця щодо передачі товару, факт належного виконання покупцем своїх обов`язків за договором, а звідси - і право покупця вимагати повернення суми попередньої оплати (така правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №924/277/19).

Позивачем, всупереч статей 73, 74, 76, 77, 78, 80 ГПК України, не надано до суду ні першої інстанції, ні апеляційної інстанції доказів порушення відповідачем свого обов`язку з постачання товару позивачу - пред`явлення товару в розпорядження покупця на своєму складі, як то, наприклад, доказів прибуття транспорту позивача на склад відповідача і відмова останнього від пред`явлення товару покупцю для навантаження на транспорт, доказів письмової відмови відповідача від пред`явлення товару позивачу, тощо. При цьому, посилання представника позивача у судових засіданнях на те, що транспортний засіб позивача прибував до відповідача за отриманням товару, проте товар виданий не був, є голослівними та не підтвердженими взагалі жодними доказами, наприклад, подоржнім листом на транспортний засіб, актом про неможливість отримання товару, тощо.

Отже, із наведеного слідує висновок про те, що товар не був поставлений позивачу не з вини відповідача (продавця), що унеможливлює застосування до правовідносин, що склалися між сторонами у справі, положень ч. 2 ст. 693 ЦК України, адже застосування цієї норми права потребує наявності саме вини продавця, наявність якої не доведена позивачем і, відповідно, не встановлена судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Звертаючись до суду з даним позовом в частині стягнення попередньої оплати позивач посилається на ст. 693 ЦК України.

Як зазначено в рішенні Господарського суду м. Києва від 25.05.2020 року у справі №910/1628/20, оскільки, відповідач прострочив виконання своїх договірних зобов`язань, позивач скористався своїм правом, передбаченим ст. 693 ЦК України і звернувся з позовом про повернення суми попередньої оплати у розмірі 427500,00 грн., оскільки, товар не був йому поставлений.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення суми попередньої оплати у розмірі 427500,00 грн., які є предметом розгляду у даній справі, вже розглянуті Господарським судом м. Києва в межах справи №910/1628/20.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2,4,5 частини першої статті 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною другою статті 175 цього Кодексу.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 175 ГПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Таким чином, оскільки, між сторонами договору - позивачем та відповідачем є рішення, яким вже вирішено спір про той самий предмет (стягнення 427500,00 грн. попередньої оплати) і з тих самих підстав (невиконання умов Договору в частині поставки оплаченого товару; стягнення суми попередньої оплати на підставі ст. 693 ЦК України), тому провадження у справі №911/3276/20 в частині вимог про стягнення суми попередньої оплати у розмірі 427500,00 грн. згідно п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України підлягає закриттю.

Оскільки, як встановлено Північним апеляційним господарським судом під час розгляду справи №910/1628/20 у відповідача відсутній обов`язок щодо повернення суми передоплати у розмірі 427500,00 грн. згідно ч. 2 ст. 693 ЦК України, а господарським судом під час розгляду даної справи №911/3276/20 встановлено підстави для закриття провадження у справі згідно п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України в частині стягнення суми попередньої оплати у розмірі 427500,00 грн., тому, вимога позивача про стягнення 3% річних у сумі 19465,89 грн. та 21847,27 грн. інфляційних втрат на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України задоволенню не підлягає.

Що стосується вимоги позивача про розірвання Договору поставки №50918 від 13.09.2018 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 662 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 664 ЦК України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент, зокрема, надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Згідно п.п. 4.4., 4.10 Договору, покупець зобов`язується письмово попереджати постачальника за 24 години до прибуття транспортного засобу покупця у місце завантаження товару. Постачальник зобов`язаний підготувати партію товару до відвантаження на дату та час, повідомлений покупцем як дата та час прибуття транспортного засобу. Зобов`язання продавця з поставки кожної окремої партії товару вважається виконаним з моменту передачі покупцю товару за якістю, кількістю та асортиментом, визначеними в Специфікації.

Пунктом 4.6. Договору визначено, що приймання товару по кількості асортименту та якості проводиться покупцем в момент його отримання від постачальника згідно видаткових накладних (та/або актів приймання-передачі товару).

Відповідно до пп. 4.7.1, 4.7.2 п. 4.7 Договору, товар, який поставляється постачальником, повинен відповідати вимогам діючих на цемент поставки в Україні державним стандартам, санітарним нормам, іншим вимогам до якості, які звичайно ставляться до такого роду товару. Постачальник гарантує, що товар є якісним та відповідає характеристикам сорту за умови дотримання технологічних карт для вирощування кожного із виду Товару. Одночасно з товаром постачальник передає покупцеві документи (копії документів), що підтверджують відповідність товару державним стандартам.

Згідно пп. 4.8.4 п. 4.8 Договору, з кожною партією товару постачальник передає покупцеві, зокрема, фітосанітарний сертифікат на партію товару, засвідчений постачальником.

Покупець зобов`язаний прийняти належним чином поставлений товар на умовах, визначених Договором (пп. 5.3.1 п. 5.3 Договору).

Перед отриманням товару та підписанням відповідних документів перевірити якість поставленого товару і, у випадку її невідповідності узгодженим у Специфікації описам або виявлення браку, відмовитися від прийняття всієї партії товару або її бракованої частини та вимагати від постачальника заміни товару неналежної якості. Факт наявності браку або невідповідності товару постачальника описам фіксується у відповідному акт, який підписується представниками сторін (пп. 5.4.3 п. 5.4. Договору).

Згідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Так, відповідно до п. 4.1. Договору, базисом поставки товару є ЕХW (франко-склад) розташований за адресою: Київська область, Макарівський район, с. Гавронщина, вул. Ромашкова, 11, відповідно до правил Інкотермс в редакції 2010 року - покупець самостійно забирає товар зі складу постачальника.

Позивач зазначає, що ним на адресу відповідача направлявся запит від 13.02.2019 року №19-02/13-02, претензію від 21.03.2019 року №19-03/21-01, запити від 02.10.2019 року №19-10/02-01, від 07.10.2019 року №19-10/07-01 з вимогою надати документи на підтвердження якості товару який поставляється за умовами договору.

Відповідно до п. 12.3. Договору, якщо сторони не домовились про інше, будь-які повідомлення, включаючи документи, що направляються однією стороною іншій стороні, повинні бути оформлені в письмовому вигляді та вручені (під розписку в одержанні) чи відправлені кур`єрською поштою за адресою для кореспонденції, вказаною в розділі 13 договору. Будь-які повідомлення і листи мають також додатково відправлятися електронною поштою: постачальнику: ; покупцю: .

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.10.2020 року у справі №910/1628/20 встановлено, що надані до суду апеляційної інстанції позивачем листи, нібито на виконання останнім положень п. 4.4. договору (щодо попередження продавця за 24 години до прибуття транспортного засобу покупця і до 20.04.2019), від 13.02.2019, 21.03.2019, від 02.10.2019, від 07.10.2019, так само як і надані відповідачем листи від 22.04.2019, не приймаються судовою колегією до уваги, оскільки спосіб їх відправлення не узгоджується із погодженим сторонами у договорі, а також відсутні докази їх додаткового направлення на електронні адреси сторін, що також є обов`язковим в силу погоджених сторонами умов договору. Крім того, у судових засіданнях представники позивача та відповідача неодноразово заперечували отримання вказаних листів їхніми довірителями.

До матеріалів справи №911/3276/20 позивачем подано аналогічні листи від 13.02.2019, 21.03.2019, від 02.10.2019, від 07.10.2019 з вимогою до відповідача надати документи на підтвердження якості товару, який поставляється за умовами договору. Однак, відправлення вказаних листів не узгоджується з п.п. 4.4, 12.3 Договору, оскільки, не надано доказів отримання відповідачем таких листів. Крім того, зі змісту вказаних листів, зокрема, від 13.02.2019 року та від 02.10.2019 року, вбачається, що позивач повідомляв про готовність забрати товар 25.05.2019 року та 07.10.2019 року, в той час як, згідно п. 1.3. Договору, поставка товару здійснюється в строки, передбачені Специфікацією для кожної культури, але не пізніше 20.04.2019 року.

Судом встановлено, що сторони погодили умови поставки (п. 4.1. Договору); передачу постачальником документів, що підтверджують відповідність товару державним стандартам та нормам (п. 4.7. Договору); передачу постачальником фітосанітарноного сертифікату (п. 4.8. Договору).

Посилання позивача на невиконання відповідачем умов Договору в частині ненадання підтверджуючих якість товару документів не приймаються судом до уваги, оскільки, згідно пп. 4.7.2 п. 7.2. Договору одночасно з товаром постачальник передає покупцеві документи (копії документів), що підтверджують відповідність товару державним стандартам, а як встановлено судом вище, саме позивачем не виконано свої зобов`язання за Договором, останній не прибув у погоджені Договором порядок та строки та не забрав товар.

Суд також зазначає, що на кожну із сторін, яка підписує договір, покладається обов`язок узгодження всіх спірних питань, які виникають під час укладення договору, до моменту його підписання, та самостійного аналізу можливих негативних наслідків при підписанні такого договору, а також кожна сторона не позбавлена права відмовитись від підписання договору, якщо його умови чи частина суперечить інтересам сторони або нормам чинного законодавства.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України, ст.ст. 193, 198 ГК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України), а в силу ст. 204 ЦК України правомірність правочину презюмується.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 19.03.2021 року у справі №904/2073/19.

Пунктом 11.1 Договору сторони визначили, що Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до 31.12.2019 року. Проте, з позовною заявою про розірвання Договору поставки №50918 від 13.09.2018 року позивач звернувся 12.11.2020 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції вх. №3319/21, тобто, після закінчення строку дії цього Договору.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 188 ГК України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Згідно ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

За змістом зазначених норм розірвано може бути лише чинний (такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення) договір.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18.11.2019 року у справі №910/16750/18, постанові від 07.08.2018 року у справі №910/7981/17.

Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору, що прямо передбачено ч. 4 ст. 631 ЦК України. Проте, поняття "строк дії договору" та "строк виконання зобов`язання" не є тотожними.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст.ст. 598, 599 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки, згідно ст. 599 ЦК України, ч. 1 ст. 202 ГК України такою умовою є виконання, проведене належним чином. При цьому, слід розрізняти припинення безпосередньо дії договору та припинення зобов`язань, визначених ним.

Навіть після припинення дії договору, невиконані стороною зобов`язання залишаються чинними для такої сторони-боржника, і вказана обставина не звільняє останнього від виконання обов`язку протягом того часу, коли існує відповідне зобов`язання.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що розірвати можна лише договір, який діє (строк/термін дії якого не закінчився), у зв`язку з чим вимога позивача про розірвання Договору поставки №50918 від 13.09.2018 року є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Крім того, відповідачем у відзиві заявлено вимогу про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 20000,00 грн.

На підтвердження факту надання правничої допомоги, відповідачем надано суду, копію Договору №218-12/20 від 10.12.2020 року про надання правничої допомоги, копію ордера серія КС№369436 від 10.12.2020 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №3670/10 від 22.05.2008 року, копію акту від 17.03.2021 року наданої правничої допомоги відповідно до Договору про надання правничої допомоги №218-12/20 від 10.12.2020 року, копію квитанції до прибуткового касового ордера №218 від 17.03.2021 року про сплату 20000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 126 ГПК України, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

У відповідності до ч.ч. 4, 6 ст. 126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання адвокатом відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно п. 2 ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Враховуючи те, що відповідачем надано суду належні докази на підтвердження отримання юридичних послуг, суд дійшов висновку, що вказані витрати відповідача відносяться до судових витрат в розумінні ст. 123 ГПК України.

Позивачем заперечень щодо неспівмірності витрат на правничу допомогу не надано.

Так, дослідивши матеріали справи та враховуючи категорію та складність справи, в межах якої відповідачем отримано адвокатські послуги, об`єм роботи, проведеної адвокатом під час розгляду справи, а також, відмову у задоволенні позову, суд вважає заявлений розмір витрат на послуги адвоката в сумі 20000,00 грн. обґрунтованим. За таких обставин, суд дійшов висновку, що витрати на оплату послуг адвоката у сумі 20000,00 грн. підлягають відшкодуванню позивачем на користь відповідача.

Усі інші твердження та заперечення відповідача не спростовують вищевикладених висновків суду.

Крім того, суд звертає увагу сторін, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвеція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, №4241/03, від 28.10.2010).

Частиною 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Таким чином, позовні вимоги в частині розірвання Договору та стягнення 21847,27 грн. інфляційних втрат та 19465,89 грн. 3% річних грн. задоволенню не підлягають, а в частині стягнення 427500,00 грн. попередньої оплати провадження у справі підлягає закриттю.

Судові витрати зі сплати судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 123, 129, 233, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська агропромислова інвестиційна група» (04050, м. Київ, вул. Глибочицька, буд. 40 Х, ) до Фізичної особи-підприємця Кунченко Оксани Володимирівни ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) про розірвання Договору поставки №50918 від 13.09.2018 року та стягнення 21847,27 грн. інфляційних втрат та 19465,89 грн. 3% річних грн. відмовити повністю.

2.В частині стягнення 427500,00 грн. попередньої оплати закрити провадження у справі.

3.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська агропромислова інвестиційна група» (04050, м. Київ, вул. Глибочицька, буд. 40 Х, ) на користь Фізичної особи-підприємця Кунченко Оксани Володимирівни ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) 20000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 14.05.2021 року.

Суддя Д.Г. Заєць