ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"12" травня 2021 р.Справа № 922/4359/19

Господарський суд Харківської області у складі: судді Усатого В.О.

при секретарі судового засідання Політучою В.В.

та за участю:

від ІП "Малахіт"- Скрипка А.А. (ордер);

від ТОВ фірма "Ідалія" - Шафорост Л.І. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 1064 від 07.10.2011; ордер серії ХВ № 198800004 від 05.12.2019; договір про надання правової допомоги № 5/12/1 від 05.12.2019);

розпорядник майна - арбітражний керуючий Васін Є.Є. (свідоцтво № 1433 від 18.07.2013),

інші учасники справи не з`явились, уповноважених представників не направили,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Господарського суду Харківської області заяву Іноземного підприємства "Малахіт" (вх. 15692 від 08.07.2020) про визнання додаткових вимог до боржника у справі

за заявою Іноземного підприємства "Малахіт"
про визнання банкрутом Товариство з обмеженою відповідальністю фірма "Ідалія"

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Харківської області звернулось ІП "Малахіт" із заявою (вх. 4359/19) (т. 1 а.с. 1-4), в якій просить суд порушити провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Ідалія", визнати грошові вимоги ІП "Малахіт" у розмірі 2 589 530,12 грн, з яких 1 591 230,12 грн стягується в примусовому порядку та включити судовий збір за подання заяви по порушення провадження у справі про банкрутство у сумі 19 210 грн до першої черги вимог кредиторів.

Ухвалою суду від 03.06.2020, зокрема, відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВ фірма "Ідалія", визнано вимоги ініціюючого кредитора ІП "Малахіт" до боржника в сумі 2 589 530,12 грн та 19 210 грн судового збору. Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном, призначено розпорядником майна ТОВ фірма "Ідалія" арбітражного керуючого Васіна Євгена Євгеновича. Визначено дату проведення попереднього судового засідання.

Офіційне повідомлення про відкриття провадження у справі оприлюднене на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України 09.06.2020, номер публікації 64890.

08.07.2020 до суду від Іноземного підприємства "Малахіт" надійшла заява (вх. 15692) про визнання додаткових вимог до боржника ТОВ фірма "Ідалія".

У заяві просить суд: визнати грошові вимоги кредитора ІП "Малахіт" до боржника на суму: 23 097 779,99 грн борг за договором б/н від 05.12.2011; 4204 грн судового збору, сплаченого за звернення з заявою з додатковими грошовими вимогами. Вказує на те, що борг виник на підставі : договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань № б/н від 05.12.2011. Наявність боргу підтверджується: актом звірки розрахунків, актом приймання-передачі векселя від 31.12.2010.

У зв`язку з надходженням апеляційної скарги на ухвалу про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ фірма "Ідалія", справа № 922/4359/19 була направлена до Східного апеляційного господарського суду.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 18.08.2020, крім іншого, ухвалу Господарського суду Харківської області від 03.06.2020 у даній справі залишено без змін.

22.07.2020 від розпорядника майна надійшов поточний звіт (вх. 16816), в якому арбітражний керуючий Васін Є.Є., зокрема, повідомляє суд про те, що ним у строк, передбачений ч. 1 статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства отримані, розглянуті та за результатом розгляду визнані в повному обсязі грошові вимоги Іноземного підприємства "Малахіт". Докази направлення на адресу заявника повідомлення про розгляд таких грошових вимог додані до звіту.

Після повернення справи з суду апеляційної інстанції, ухвалою Господарського суду Харківської області від 07.09.2020 заяву Іноземного підприємства "Малахіт" (вх. 15692 від 08.07.2020) про визнання додаткових вимог до боржника прийнято до розгляду в попередньому засіданні на 29.10.2020.

Судове засідання 29.10.2020 не відбулось, у зв`язку з поданням касаційної скарги та направленням справи до суду вищої інстанції.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.01.2021 у справі № 922/4359 Постанову Східного апеляційного господарського суду від 18.08.2020 та ухвалу Господарського суду Харківської області від 03.06.2020 залишено без змін.

Після повернення справи до Господарського суду Харківської області, ухвалою суду від 18.02.2021 призначено до розгляду в попередньому судовому засіданні заяву Іноземного підприємства "Малахіт" (вх. 15692 від 08.07.2020) про визнання додаткових вимог до боржника.

08.04.2021 до суду від ТОВ фірма "Ідалія" надійшло повідомлення (вх. 8044) про розгляд заяви з кредиторськими вимогами до боржника, в якому боржник визнає грошові вимоги Іноземного підприємства "Малахіт" у повному обсязі.

Розгляд заяви неодноразово відкладався.

12.05.2021 до суду від ІП "Малахіт" надійшло клопотання (вх. 10719 від 12.05.2021), в якому просить суд долучити до матеріалів справи оригінал простого векселя АА № 1211460 від 31.12.2010.

В судовому засіданні 12.05.2021 представник ІП "Малахіт" підтримав заявлені вимоги до боржника в повному обсязі та просить задовольнити заяву та визнати заявлені до боржника додаткові вимоги.

В судовому засіданні 12.05.2021 представник Боржника повідомив суду про те, що Боржником в повному обсязі та без заперечень визнаються додатково заявлені ІП "Малахіт" вимоги.

Розпорядник майна в судовому засіданні підтвердив, що до нього надійшла заява ІП "Малахіт" з додатковими вимогами. Вимоги ним розглянуті відповідне повідомлення за результатами розгляду направлене до суду та до ІП "Малахіт". Вважає, що заявлені додаткові вимоги підтверджені належними доказами, є обґрунтованими та визнані розпорядником майна повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін та розглянувши заявлені вимоги та документи на їх підтвердження, судом встановлено наступне.

Відповідно до частини 2 статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства Кредитор, за заявою якого відкрито провадження у справі, має право заявити додаткові грошові вимоги до боржника у межах строку, встановленого частиною першою цієї статті.

Частиною першою статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Як встановлено та зазначено вище, офіційне оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство здійснено 09.06.2020, номер публікації 64890.

Заява з додатковими кредиторськими вимогами ІП "Малахіт" подана 08.07.2020.

Отже, заява подана в межах встановленого Кодексом України з процедур банкрутства строку.

Дослідивши підстави виникнення заявлених додаткових вимог суд встановив наступне.

05.12.2011 між ТОВ фірма "Пранк" (первісний кредитор), ІП "Малахіт" (новий кредитор) та ТОВ фірма "Ідалія" (Боржник) укладено договір про відступлення права вимоги, в якому сторони узгодили, що первісний кредитор передає нововому кредитору, а новий кредитор приймає право та стає кредитором за договором комісії № 51/06/2009 від 01.06.2009, укладеному між Первісним кредитором та ТОВ фірма "Ідалія", за яким Боржник зобов`язаний відповідно до простого векселя серія АА № 1211460 від 31.12.2010 погасити заборгованість у розмірі 34952319,99 грн до 31.12.2015.

05.12.2011 складено акт прийому-передачі векселя, за яким ІП "Малахіт" прийняв від ТОВ фірма "Пранк" простий вексель АА 1211460 в оригіналі.

21.12.2015 ІП "Малахіт" пред`явило вексель до платежу ТОВ фірма "Ідалія", що підтверджується відповідним актом, складеним уповноваженими особами сторін.

Листом від 25.12.2015 ТОВ фірма "Ідалія" звернулась до ІП "Малахіт", в якому повідомила про те, що підтверджує наявність заборгованості, однак у зв`язку з скрутним матеріальним становищем просить продовжити строк оплати простого векселя.

29.12.2015 ІП "Малахіт" листом надало згоду ТОВ фірма "Ідалія" на продовження строку оплати за простим векселем до 31.12.2018.

У 2016 році ТОВ фірма "Ідалія" сплачено на користь ІП "Малахіт" в рахунок заборгованості за простим векселем АА № 1211460 на загальну суму 11 854 540 грн, що підтверджується наданими до заяви доказами (копіями платіжних доручень, копіями банківських виписок по рахункам ІП "Малахіт").

Станом на дату звернення ІП "Малахіт" із заявою з грошовими вимогами заборгованість ТОВ фірма "Ідалія" за простим векселем АА № 1211460 складає 23097779,99 грн.

Розмір зазначеної заборгованості та підстави її виникнення повністю визнаються боржником. Як встановлено та зазначено вище строк виконання зобов`язань зі сплати простого векселя настав ДО моменту відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ фірма "Ідалія", отже зазначені вимоги є конкурсними.

Надаючи правову кваліфікацію правовідносинам між сторонами суд зазначає про наступне.

Відповідно до статті 177 Цивільного Кодексу України - об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Частина 1 статі 178 Цивільного Кодексу України передбачає, що об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.

Згідно статті 194 Цивільного Кодексу України - цінним папером є документ установленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчує грошове або інше майнове право, визначає взаємовідносини емітента цінного папера (особи, яка видала цінний папір) і особи, яка має права на цінний папір, та передбачає виконання зобов`язань за таким цінним папером, а також можливість передачі прав на цінний папір та прав за цінним папером іншим особам.

Частина 1 статті 197 закріплює, що до особи, яка набула право на цінний папір, одночасно переходять у сукупності всі права, які ним посвідчуються (права за цінним папером).

Конвенція, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі, ратифікована Україною відповідно до Закону №826-XІV від 06.07.1999 та чинна для України з 06.01.2000

За визначенням ч. 1 ст. 14 Закону України "Про цінні папери і фондовий ринок" вексель - це папір, який засвідчує безумовне грошове зобов`язання векселедавця або його наказ третій особі сплатити після настання строку платежу визначену суму власнику векселя (векселедержателю).

В ст. 1 Закону України "Про обіг векселів в Україні" визначено особливості обігу векселів в Україні.

Статтею 5 Закону України "Про обіг векселів в Україні" передбачено, що векселі (переказні і прості) складаються в документарній формі на бланках з відповідним ступенем захисту від підроблення, форма та порядок виготовлення яких затверджуються Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку за погодженням з Національним банком України з урахуванням норм Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, і не можуть бути переведені в бездокументарну форму (знерухомлені). Простий вексель - це вексель, що містить просте і нічим не обумовлене зобов`язання векселедавця (боржника) сплатити після збігу встановленого терміну певну суму грошей векселедержателю (кредиторові). Таке зобов`язання надає векселедержателю (власнику чи пред`явникові) безумовне право вимагати з особи, яка видала вексель, сплати зазначеної у тексті векселя грошової суми.

Згідно частини 1 статті 3 Закону України "Про обіг векселів в Україні" зобов`язуватися та набувати права за переказними і простими векселями на території України можуть юридичні та фізичні особи.

Статтею 77 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі передбачено, що до простих векселів застосовуються такі ж положення, що стосуються переказних векселів, тією мірою, якою вони є сумісними з природою цих документів, а саме положення щодо: індосаменту (статті 11 - 20); строку платежу (статті 33 - 37); платежу (статті 38 - 42); права регресу у разі неплатежу (статті 43 - 50, 52 - 54); платежу у порядку посередництва (статті 55, 59 - 63); копій (статті 67 і 68); змін (стаття 69); позовної давності (статті 70 і 71); неробочих днів, обчислення строків і заборони пільгових строків (статті 72, 73 і 74).

Так, статтею 67 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі передбачено, що кожний держатель переказного векселя має право знімати з нього копії. Копія повинна точно відтворювати оригінал, включаючи індосаменти і всі інші позначки, що містяться у ньому. На ній має бути вказано, до якого місця вона доведена. Вона передається шляхом індосаменту і забезпечується авалем таким же чином і з такими ж наслідками, що й оригінал.

Статтею 68 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі визначено, що у копії зазначається особа, в якої знаходиться оригінал документа. Остання зобов`язана вручити зазначений документ законному держателю копії. Якщо вона відмовляється це зробити, то держатель не може використати своє право регресу проти осіб, які здійснили передачу копії шляхом індосаменту або забезпечили її авалем, доти, доки він не здійснить протест про те, що оригінал не був вручений йому на його вимогу. Якщо оригінал документа, після останнього індосаменту до знімання копії, містить застереження "починаючи звідси, індосамент є дійсним лише, якщо він зроблений на копії" або інше рівнозначне застереження, то індосамент, вчинений після цього на оригіналі, є недійсним.

Отже, з наведеного вбачається, що держатель векселя має право знімати з нього копії. Копія векселя повинна відповідати вимогам статей 67, 68 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі.

Водночас, відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання практики розгляду спорів, пов`язаних з обігом векселів" прямий боржник за векселем зобов`язаний довести обґрунтованість своїх заперечень стосовно того, що векселедержатель не пред`явив йому оригінал векселя або не надав можливості перевірити наявність у встановленому місці та у визначений строк у особи, що пред`явила вимогу, оригіналу векселя і прав власності на зазначений цінний папір.

Відповідно до статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства грошове зобов`язання - зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України.

Аналіз статей 177, 178, 194, 197 Цивільного кодексу України дозволяє дійти висновку, що цінні папери є об`єктами цивільних прав, які можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї до іншої особи в порядку правонаступництва або іншим чином; цінним папером є документ установленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчує грошове або інше майнове право, визначає взаємовідносини емітента цінного папера (особи, яка видала цінний папір) та особи, яка має права на цінний папір, та передбачає виконання зобов`язань за таким цінним папером, а також можливість передачі прав на цінний папір та прав за цінним папером іншим особам. До особи, яка набула право на цінний папір, одночасно переходять у сукупності всі права, які ним посвідчуються (права за цінним папером).

Отже, вексель, як цінний папір, що посвідчує грошове або майнове право вимоги векселедержателя до векселедавця, є належним та допустимим доказом заявлених кредитором-векселедержателем вимог у справу про банкрутство боржника-векселедавця, оскільки законний векселедержатель не зобов`язаний доводити наявність та дійсність своїх прав за векселем, такі права вважаються наявними та дійсними, а доведення протилежного є обов`язком боржника як особи, якій пред`явлено вимогу за векселем. Зазначене узгоджується з роз`ясненнями пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання практики розгляду спорів, пов`язаних з обігом векселів" №5 від 08.06.2007, яка відображає усталену правову позицію Верховного Суду України.

Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України 08.06.2007 за №5 роз`яснено, що підставою для заявлення вимоги до прямого боржника, яким є векселедавець простого векселя, є сам вексель, що знаходиться у кредитора (векселедержателя).

Водночас, при розгляді справ, пов`язаних з обігом простих векселів, судам у судовому засіданні слід досліджувати оригінали цих цінних паперів, зважаючи на їх правову природу та обов`язковість реквізитів; встановлення судами обставин ненадання кредитором оригіналу векселя, як доказу заборгованості боржника перед кредитором, є підставою для відмови у визнанні спірних вимог як таких, що не підтверджені належними доказами у справі. Такі висновки зроблено Верховним Судом у постанові від 01.08.2019 у справі №914/2441/15 (пункт 42) та у постанові від 26.04.2018 у справі №904/5299/17 (пункти 21, 22).

Отже, зважаючи на усталену судову практику розгляду вимог кредиторів, які ґрунтуються на зобов`язаннях боржника сплатити певну суму грошових коштів на підставі простого векселя, як боргового цінного паперу, обов`язком кредитора, який звертається з кредиторськими вимогами до боржника, є надання господарському суду оригіналу простого векселя, який в силу приписів статей 73, 77, 91 ГПК України є допустимим доказом дійсності грошових вимог кредитора-векселедержателя, і такий цінний папір в оригіналі залучається судом до матеріалів справи та зберігається в матеріалах справи відповідно до вимог частини 1 статті 92 ГПК України, оскільки вексель є об`єктом цивільного обороту та може бути в подальшому відчужений векселедержателем на користь третіх осіб шляхом вчинення індосаментів.

Як вбачається з матеріалів справи Іноземне підприємство "Малахіт" до заяви з грошовими вимогами надав копію векселю в обґрунтування наявності вимог до боржника, однак у клопотанні від 12.05.2021 надало суду для долучення до матеріалів справи оригінал простого векселя АА 1211460 від 31.12.2010. Оригінал векселя оглянутий судом та долучений до матеріалів справи.

Як встановлено та зазначено вище, вексель виданий на суму 34952319,99 грн, ТОВ фірма "Ідалія" частково сплатило заборгованість за векселем у розмірі 11854540,00 грн (що підтверджується належними доказами), отже залишок несплаченої суми боргу складає 23097779,99 грн. Саме в такому розмірі ІП "Малахіт" заявлені додаткові вимоги до боржника. Боржник повністю підтверджує обставини виникнення боргу та його розмір.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про задоволення заяви ІП "Малахіт" з додатковими вимогами до боржника.

Судом встановлено, що за звернення із заявою з додатковими вимогами до боржника ІП "Малахіт" сплачено судовий збір у розмірі 4204 грн, який підлягає визнанню та включенню до реєстру вимог кредиторів.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 45, 47 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. ст. 232-235, 240 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити заяву Іноземного підприємства "Малахіт" (вх. 15692 від 08.07.2020) про визнання додаткових вимог до боржника.

Визнати додаткові кредиторські вимоги Іноземного підприємства "Малахіт" до боржника у загальному розмірі 23101983,99 грн як конкурсні, з яких:

- 23 097 779,99 грн заборгованості за векселем серії АА № 1211460 від 31.12.2010;

- 4 204 грн судового збору за звернення до суду із заявою з додатковими кредиторськими вимогами.

Включити визнані судом вимоги до реєстру вимог кредиторів у визначеній Кодексом України з процедур банкрутства черговості.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в порядку та у строки, передбачені статтями 254-258 ГПК України.

Повний текст ухвали складено та підписано 14.05.2021.

Суддя Усатий В.О.