ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2021 року Справа № 915/1581/20

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Смородінової О.Г.,

за участю секретаря судового засідання Ржепецької К. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 (54001, м. Миколаїв, вул. Нікольська, 73)

в інтересах держави в особі:

Державної служби України з безпеки на транспорті (01135, м. Київ, проспект Перемоги, буд. 14; ідентифікаційний код 39816845)

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Мороза Михайла Михайловича ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 )

про: стягнення 13289,04 грн,

за участю представників учасників справи:

від прокуратури: прокурор Левкович А.Є., за посвідченням,

від позивача: Міляєва Ю.Б., за довіреністю,

від відповідача: Валешинський М.І., адвокат за ордером,

Суть спору:

24.12.2020 Заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою № 31-14240вих.-20 від 22.12.2020 (з додатками), в якій (з урахуванням заяви № 31-676вих-21 від 26.01.2021) просить суд:

- стягнути з Фізичної особи-підприємця Мороза М. М. на користь Державного бюджету України (р/р 3002, отримувач - УК у м. Черкаси, Черкаської обл., 22160100, МФО 899998, ) плату за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, в сумі 13289,04 грн;

- стягнути з відповідача на користь Миколаївської обласної прокуратури ( Банк ДКСУ м. Києва МФО 820172, р/р UA0000340 ) сплачений судовий збір за подачу позову;

- про день і час розгляду справи повідомити прокуратуру Миколаївської області.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі: Акту № 079622 від 21.09.2018 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом; графіку щоденної роботи пересувного пункту габаритно-вагового контролю в Черкаській області на вересень 2018 року; щотижневого графіку проведення рейдових перевірок Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області; направлення на рейдову перевірку № 010825 від 17.09.2018; акту № 0019847 від 21.09.2018 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів; довідки № 0000849 від 21.09.2018 про результати здійснення габаритно-вагового контролю; розрахунку плати за проїзд від 21.09.2018; товарно-транспортної накладної №415312 від 20.09.2018; посвідчення водія НОМЕР_7 від 15.10.2016; свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 17.04.2012, НОМЕР_4 від 26.02.2008; сертифікату затвердження типу засобів вимірювальної техніки № UA-M1/1-2195-2007 від 21.11.2007 з свідоцтвом про повірку засобу вимірювальної техніки № 34-00/1043 від 11.04.2019; постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу № 056644 від 15.11.2018 з квитанцією про його сплату; листування учасників справи; застосування норм статей 15, 16, 17 Цивільного кодексу України, статті 29 Закону України «Про дорожній рух», статей 1, 6, 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», статті 33 Закону України «Про автомобільні дороги», приписів Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006, Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 27.06.2007, Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 30 від 18.01.2001; та мотивовані, зокрема, таким:

Посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області 21.09.2018 на пункті габаритно-вагового контролю а/д Київ-Одеса 210 км + 450 м., проведено габаритно-ваговий контроль вантажного автомобіля марки VOLVO FH 12.380 реєстраційний номер НОМЕР_5 та напівпричепа марки DENNISON TRAILERS з реєстраційним номером НОМЕР_6 , що на момент перевірки використовувався Морозом Михайлом Михайловичем як перевізником - фізичною особою - підприємцем. За результатами габаритно-вагового контролю 21.09.2018 складено акт №0019847 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів та довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю, якими зафіксовано порушення вимог ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме - надання послуг з перевезення вантажу із перевищенням вагових параметрів - фактична вага транспортного засобу -53,40т при нормативно допустимих 40т без відповідного дозволу на проїзд автомобільними дорогами України. До вказаного акту зроблений розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 21.09.2018, згідно з яким за перевищення нормативних параметрів нараховано до сплати 396,45 євро. Станом на 21.09.2018 сума 396,45 євро за офіційним курсом гривні, встановленим НБУ, складає 13 289,04 грн.

Управлінням Укртрансбезпеки у Черкаській області звернення щодо необхідності внесення плати за проїзд із долученням відповідного розрахунку направлено рекомендованим листом 20.12.2018 на адресу Мороза М.М. , яке повернулось адресанту 02.02.2019 у зв`язку з закінченням строку зберігання відповідачем, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу №213. Крім того, управлінням Укртрансбезпеки у Миколаївській області 25.10.2018 рекомендованим листом направлено запрошення на адресу ФОП « Мороз М.М. » для участі у розгляді справи про допущене останнім порушення законодавства про автомобільний транспорт. В подальшому за результатами розгляду справи заступником начальника управління винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 056644 від 15.11.2018 до ФОП Мороз М.М. у сумі 1700 грн., який згідно квитанції № 67 від 30.11.2018 Мороз Михайло Михайлович сплатив в повному обсязі, що свідчить про визнання останнім вини та факту порушення ним законодавства України про автомобільний транспорт.

Водночас, незважаючи на визначений п.31-1 Порядку №879 обов`язок перевізника протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки, за даними управління Укртрансбезпеки у Черкаській області на даний час відповідачем вказані кошти добровільно не сплачені.

Ухвалою суду від 29.12.2020 позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 915/1581/20 за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 28 січня 2021 року о 09:45; запропоновано Заступнику керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 надати суду та направити іншим учасникам справи якісні копії документів, які зазначені в п.п. 1-3, 7, 15 переліку додатків до позовної заяви; встановлено для сторін процесуальні строки для подання заяв по суті справи.

На виконання вимог ухвали від 29.12.2020 у даній справі Миколаївською місцевою прокуратурою № 1 надавалися до суду листи № 31-200вих-21 від 13.01.2021 та № 31-685вих-21 від 27.01.2021.

27.01.2021 до суду від Миколаївської місцевої прокуратури № 1 надійшла заява № 31-676вих-21 від 26.01.2021 в порядку ст. 170 ГПК України, за текстом якої заявник зазначає про допущену в прохальній частині позовної заяви описку в частині зазначених реквізитів розрахункового рахунку Миколаївської обласної прокуратури.

28.01.2021 до суду від відповідача надійшла заява б/н від 27.01.2021 (вх. № 1283/21) про ознайомлення з матеріалами справи та відкладення розгляду справи. Суд відмічає, що 28.01.2021 представнику відповідача було надано можливість ознайомитися з матеріалами справи.

Також, 28.01.2021 до суду від відповідача надійшла заява б/н від 28.01.2021 (вх. № 1302/21) про продовження строку на подання відзиву.

28.01.2021 за участю прокурора та представника відповідача відбулося засідання у справі № 915/1581/20, за результатами якого, враховуючи характер спірних правовідносин та наявність процесуального строку для проведення підготовчого провадження у даній справі, судом було відкладено підготовче засідання на 23 лютого 2021 року об 11:15.

05.02.2021 до суду від відповідача надійшов відзив б/н від 02.02.2021 (вх. № 1792/21) на позовну заяву, у якому заявник просить суд: прийняти відзив; відмовити позивачеві в задоволенні позову до Фізичної особи-підприємця Мороза М.М. в повному обсязі; стягнути судові витрати, які витрачені та які будуть витрачені відповідачем.

Заперечення відповідача, викладені у відзиві, мотивовані, зокрема, наступним.

Щодо ціни позову. Відповідач зазначає, що йому не зрозуміла ціна позову - 13289,04 грн. На сайті Національного банку України станом на 21.09.2018 визначено курс гривні щодо євро - 3302,5991 грн. за 100 євро, таким чином вартість 1 євро складала - 33,0259 грн. Відповідно до копії розрахунку плати за проїзд № 165 від 21.09.2018 нарахована сума склала 396,45 євро, ціна позову повинна складати - 13093,12 грн.

Щодо здійснення ГВК, перевезення подільного вантажу та недопустимості доказів. Відповідач зазначає, що Правилами дорожнього руху України передбачено, що у місці здійснення габаритно-вагового контролю на вимогу працівника пункту габаритно-вагового контролю водій вантажного автомобіля повинен передати для перевірки документи на вантажні перевезення (п.п. 2.4 -1 ПДР). Отримавши документи, працівники Укртрансбезпеки без дозволу водія зробили ксерокопії цих документів. Проте працівники Укртрансбезпеки не мають законного права робити для себе копії таких документів без згоди водія. Водій ОСОБА_2 такої згоди не надавав, що підтверджується відсутністю останньої в доданих до позовної заяви документах. Таким чином, на переконання відповідача, докази, одержані працівниками Укртрансбезпеки та передані позивачеві (копія товарно-транспортної накладної від 20.09.2018, копія посвідчення водія ОСОБА_2 , копії свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів) - є недопустимими (ст. 77 ГПК України).

Відповідач також зауважує про відсутність вимог щодо нормативів навантаження транспортних засобів з відповідним видом вантажу, та, відповідно, про неможливість встановлення факту порушення вагових параметрів.

Крім того, відповідно до копії товарно-транспортної накладної від 20.09.2018 відповідачем на власному вантажному транспортному засобі з причепом, здійснювалось перевезення сої, вид пакування - насипом. Зазначене підтверджується актом про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів № 0019847 від 21.09.2018, у пункті 6 якого вказано найменування та вид вантажу - соя. Отже, оскільки транспортний засіб позивача перевозив вантаж сої, який є рухомим під час маршруту транспортного засобу, його маса не є сталою у різних точках автомобіля під час руху, що в свою чергу не дає можливості, за відсутності відповідної методики зважування (в якій би був передбачений реальний відсоток похибки навантаження на вісі для даних вантажів), з достовірністю встановити, що перевезення вантажу здійснювалось з перевищенням вагових обмежень. З огляду на викладене, відповідач вважає, що результати вимірювання не можна вважати достовірними, зважаючи на неможливість встановлення точного показника навантаження на кожну з осей транспортного засобу з відповідним вантажем. Крім того, відповідач зазначає, що відповідно до копії Свідоцтва про повірку засобу вимірювальної техніки № 34-00/1043. прилад «Вага пересувна автомобільна типу CHEKLODE FREEWEIGH» не призначений для зважування транспортних засобів, що перевозять подільний вантаж (ГОСТ 29329-92, втратив чинність 01.01.2019 згідно з наказом від 31.08.201 7 № 252). Отже, на переконання відповідача, висновок позивача щодо перевищення транспортними засобами відповідача нормативних вагових параметрів є необґрунтованим та не доведеним. У зв`язку із вищевикладеними обставинами, розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування № 0019847 від 21.09.2018 на суму 396,45 євро, складений Управлінням Укртрансбезпеки в Черкаській області та постанова Управління Укртрансбезпеки у Миколаївській області № 056644 від 15.11.2018 про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 1700 грн є незаконними та здійснені працівниками Укртрансбезпеки з істотними порушеннями та перевищенням службових повноважень.

З посиланням на практику Верховного Суду в аналогічних спорах, відповідач зауважив, що державні інспектори Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області не заборонили подальший рух транспорту та не запропонували отримати відповідний дозвіл, також в порушення пп 2.4-2 ПДР України не склали відповідний акт (в матеріалах судової справи подібний акт відсутній).

Відповідачем також викладені заперечення щодо процедури притягнення ФОП Мороза М.М. до адміністративної відповідальності, з урахуванням чого зазначено, що твердження позивача про визнання вини та факту порушення Морозом М.М. законодавства України про автомобільний транспорт є хибним.

Фізична особа-підприємець Мороз М.М. у відзиві стверджує, що в жодному документі, складеному Управлінням Укртрансбезпеки у Черкаській області відносно Мороза Михайла Михайловича не зазначено яким засобом вимірювальної техніки проводилось зважування вантажних транспортних засобів, належних відповідачеві. Тож позивач не може стверджувати, що зважування проводилось саме «Вага пересувна автомобільна типу CHEKLODE FREEWEIGH» зав. № 008208», а може лише робити припущення. Відповідач також зазначає, що долучені позивачем копії документів до позовної заяви, які йому в свою чергу надано ліквідованим на даний час управлінням - Управлінням Укртрансбезпеки у Черкаській області (знаходяться в матеріалах судової справи), неможливо вважати належними та допустимими доказами заподіяння шкоди відповідачем, так як жоден документ не знятий з оригіналу та не завірений в установленому законом порядку.

Щодо відстані перевезення вантажу. Відповідач стверджує, що позивачем (прокурором) не підтверджено документально визначення відстані перевезення вантажу, тому не доведено розмір позовних вимог. Відповідно до листа Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (раніше Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області) № 3959/26/23-20 від 01.12.2020 відстань перевезення від пункту завантаження смт. Маньківка (відповідно до наданої водієм товарно-транспортної накладної № 415312 від 20.09.2018) до пункту зважування м. Умань, Черкаської області, яка становить 33 км., визначалась відповідно до показів водія та за допомогою Інтернет-ресурсу https://della.ua/distance/. На переконання відповідача, основне питання - відстань, яку проїхав транспортний засіб, так як від неї напряму залежить сума нарахованої Укртрансбезпекою шкоди. Водій може помиляться, путатись в показах через хвилювання, надавати неправдиві «покази», просто не знати та не розуміти деяких питань, не орієнтуватись на місцевості та не нести за це ніякої юридичної відповідальності, так як позовну заяву про стягнення шкоди подано не до водія, а до перевізника. Також заявник посилається на відсутність у працівників Укртрансбезпеки права відбирати покази у водія. Відповідач наполягає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того факту, що транспортування вантажу 21.11.2018 відбувалося з смт. Маньківка, так як це не відповідає дійсності. Фактичне завантаження вантажного транспортного засобу та причепу, що належить перевізнику (відповідачу), відбувалось на відстані 1,3 км (відстань мірялась за допомогою геодезичної лінійки на офіційній загальнодоступній Публічній карті України) від межі (границі населеного пункту) смт. Маньківка на автомобільній дорозі Т-24-06 шляхом перевантаження вантажу (сої) з іншого вантажного транспортного засобу с причепом у зв`язку з його несправністю.

Відповідач також зазначає, що відстань в 33 км, яка стала підставою для розрахунку плати за проїзд № 165 від 21.09.2018 (нарахована сума склала 396,45 євро) не співпадає з відстанню, яку фактично проїхав вантажний автомобіль марки VOLVO FN 12.380 реєстраційний номер НОМЕР_5 з напівпричепом марки DENNISON TRAILERS реєстраційний номер НОМЕР_6 з вантажем. Відповідач зауважує, що до листа Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (раніше Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області) № 3959/26/23-20 від 01.12.2020 додано скріншот (знімок екрана) картографічних даних Google, 2020 на яких визначена відстань та маршрут смт. Маньківка - м. Умань, яка складає 32,8 км через Т2406 и Е95/М05. За такого, відповідач наголошує, що відстань становить не 33 км, а 32,8 км, що є значущим при визначенні розрахунку завданої державі шкоди, яка визначається в євро, крім того використовується не Інтернет-ресурс https://della.ua/distance/, а картографічні дані Google 2020 року і ні якого відношення до визначення відстані перевезення вантажу перевізником Морозом М.М. та складання відносно нього 21.09.2018 акту № 079622, акту № 0019847, розрахунку № 165 не мають.

Таким чином, на переконання відповідача, позивачем не доведено розміру позовних вимог.

Обставини, які визнаються відповідачем: вантажний автомобіль марки VOLVO FN 12.380 реєстраційний номер НОМЕР_5 з напівпричепом марки DENNISON TRAILERS реєстраційний номер НОМЕР_6 належить Морозу М.М. на праві власності, який 21.09.2018 дійсно проходив габаритно-ваговий контроль поблизу м. Умань Черкаської області. Мороз М.М. є фізичною особою-підприємцем.

09.02.2021 до суду від відповідача надійшло клопотання б/н від 08.02.2021 (вх. № 1951/21) про відкладення розгляду справи на іншу дату, мотивоване необхідністю (незапланованою) представника відбути 22.02.2021 у справах до м. Київ.

10.02.2021 до суду від Миколаївської місцевої прокуратури № 1 надійшла заява № 31-1285вих-21 від 09.02.2021 в порядку ст. 169 ГПК України, за текстом якої заявник зазначає про допущену в позовній заяві технічну описку (помилку) при визначенні розміру позовних вимог, та просить суд вважати вірним нараховану Морозу М.М. плату за проїзд великогабаритного транспортного засобу автомобільними дорогами загального користування, в національній валюті у сумі 13093,16 грн.

Крім того, 10.02.2021 до суду від Миколаївської місцевої прокуратури № 1 надійшла відповідь на відзив № 31-1286вих-21 від 09.2021, аргументація якої полягає в такому:

З приводу недопустимості доказів, на думку представники відповідача, через їх незаконне копіювання співробітниками Укртрансбезпеки, прокурором зазначено, що згідно п. 16 Постанови Кабінету міністрів України № 1567 від 08.11.2006 «Про затвердження Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті» під час проведення рейдової перевірки посадовими особами Укртрансбезпеки можливе використання пристроїв для копіювання, сканування з метою збору інформації, що свідчить про правопорушення.

Щодо доводів представника відповідача стосовно відсутності Методики визначення навантаження на вісь транспортного засобу, прокурором зауважено, що п. 30 Порядку № 879 визначено Методику розрахунку плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту. При проведенні габаритно-вагового контролю вантажного автомобіля марки VOLVO FN 12.380 реєстраційний номер НОМЕР_5 та напівпричепа марки DENNISON TRAILERS реєстраційний номер НОМЕР_6 , посадовими особами управління Укртрансбезпеки у Черкаській області, використовувалась вага пересувна автомобільна типу CHEKLODE FREEWEIGH ЗАВ № 008208, виробництво «CENTRAL WEIGHING», Англія, яка пройшла щорічну метрологічну атестацію відповідно до ГОСТ 29329-92, придатна для використання та застосування для зважувань великовагових транспортних засобів, що підтверджено копіями свідоцтва про повірку засобу вимірювальної техніки №34-00/1043 від 1 1.04.2018 та сертифіката № ИА-М 1/1 -2195-2007, виданий 21.1 1.2007, які наявні у матеріалах справи. Крім того, з посиланням на практику Великої Палати Верховного Суду прокурор зазначає, що визначення розміру заподіяних збитків відповідно до способу, передбаченого підзаконним нормативно-правовим актом, не суперечить чинному законодавству.

Прокурор також наголосив, що наявні у матеріалах справи копії свідоцтва та сертифікату повною мірою підтверджують той факт, що зважування транспорту проводилось управлінням Укртрансбезпеки у Черкаській області належною вимірювальною технікою, яка перебувала в робочому стані і підстав для сумніву у достовірності результатів зважування не вбачається.

Крім того, за текстом відповіді на відзив зауважено, що прокурором через технічну помилку на ст. 3 позовної заяви зазначено нормативно допустимі 40 тон., замість 44 тони.

Що стосується доводів представника відповідачі в частині порушення процедури застосування адміністративно-господарського штрафу, прокурором наголошено, що відповідачем не було надано жодних доказів на спростування факту перевищення нормативно-вагових параметрів транспортним засобом, який перебуває в його користуванні. Відповідачем не надано також доказів оскарження в установленому порядку дій позивача щодо фіксування правопорушення та нарахування стягуваної суми збитків. Крім того, за своєю правовою природою плата за проїзд великоваговим транспортом є не штрафною санкцією, а сумою відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування, що саме і є предметом даної справи.

Що стосується долучених до позовної заяви копій документів, прокурором зазначено, що копії документів, долучених до позовної заяви, отримані Миколаївською місцевою прокуратурою № 1 законним шляхом за наслідками вивчення стану додержання законодавства у сфері перевезення великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування з матеріалів, надісланих Управлінням Укртрансбезпеки у Черкаській області.

З приводу визначення відстань на підставі якої визначається плата за проїзд автомобільними дорогими загального користування транспортними засобами, прокурором зазначено, що Листом Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (м. Черкаси) за вих. № 3959/26/23-20 від 01.12.2020 надано детально інформацію з приводу розрахунку відстані, пройденої транспортними засобами. Так, відповідно до п. 31-1 Порядку № 879, якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру. В акті про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів за № 0019847 від 21.09.2018 вказано маршрут Маньківка-Умань (33 км), яку здійснював автомобіль марки VOLVO FN 12.380 реєстраційний номер НОМЕР_5 та напівпричепа марки DENNISON TRAILERS з реєстраційним номером НОМЕР_6 , що на момент перевірки використовувався Морозом Михайлом Михайловичем як перевізником - фізичною особою - підприємцем. За кермом даного транспортного засобу перебував водій ОСОБА_2 , який власноручно підписав вказаний акт, чим підтвердив факт вказаної відстані. Прокурор стверджує, що відповідачем не було надано жодних доказів на спростування відстані маршруту, не надано також доказів оскарження в установленому порядку дій позивача щодо процедури визначення маршруту та нарахування суми збитків, що стягується.

18.02.2021 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив б/н від 16.02.2021 (вх. № 2544/21), за замістом якої Управління посилається, зокрема, на таке.

Стосовно твердження відповідача про те, що працівники Укртрансбезпеки не мають права робити копії документів без згоди водія. Відповідно до п. 16 Порядку 1567 під час проведення рейдової перевірки можливе, зокрема: використання засобів аудіо- та відеотехніки для запису процесу перевірки; використання пристроїв для копіювання, сканування з метою збору інформації, що свідчить про правопорушення. Попереднє погодження з водієм про використання пристроїв для копіювання, сканування з метою збору інформації, що свідчить про правопорушення, законодавством не передбачено.

Стосовно твердження відповідача про відсутність відповідної методики, якою мали керуватися органи Укртрансбезпеки під час проведення габаритно-вагового контролю. Позивач зазначає, що посилання відповідача стосовно того що за відсутності спеціальної методики зважування неможливо з достовірністю встановити перевищення вагових обмежень, так як перевозився сипучий вантаж, який є руховим під час руху автомобіля, а тому його маса не є сталою в різних точках автомобіля під час руху не є підставою для скасування нарахованої плати за проїзд та постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу. Також, із посиланням на практику Верховного Суду, позивач зазначає, що відсутність методики проведення габаритно-вагового контролю, не є підставою, яка звільняє перевізників від відповідальності за перевищення вагових та габаритних параметрів транспортного засобу та від обов`язку по внесенню плати за таке перевищення.

Крім того позивач зауважив, що з матеріалів перевірки випливає, що перевищення вагових параметрів було не тільки на осі, а й по загальній масі, факт якої не залежить від того сипучий це вантаж чи ні.

Стосовно твердження відповідача про те, що оскільки перевозився сипучий вантаж, який легко деформується та вільно переміщується під дією мінімальних сил, тому проведення зважування у русі не може дати достовірних результатів навантаження на одну вісь транспортного засобу. Управління зазначає, що при здійсненні перевезень повна маса транспортного засобу може бути в межах норми, але через неправильне розміщення вантажу навантаження на осі може бути з перевищенням допустимих осьових навантажень, що і було встановлено під час здійснення зважування. За результатами зважування портативна система зважування (ваги) друкує квитанцію про результати зважування по кожному колесу, по кожній осі та всього транспортного засобу разом і посадові особи Укртрансбезпеки (які не здійснюють зважування, оскільки ця функція на них не покладена) тільки контролюють отримані вагові параметри і за їх результатами складають відповідні документи, які не мають ознак застосування владних повноважень.

Стосовно твердження відповідача про порядок здійснення ГВК та відсутність у акті про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів та довідці про результати здійснення габаритно-вагового контролю посилання про зважувальне обладнання, яким здійснювався ГВК. Позивачем зазначено, що враховуючи те, що параметри транспортного засобу відповідача перевищували нормативи більш як на 2 відсотки, він на законних підставах був віднесений до великовагового, про що було складено Довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю та Акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, на підставі яких проведено Розрахунок № 1695д 21.09.2018 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування та нараховано плату за проїзд в сумі 396,45 євро. Відповідно до п.16. Порядку, габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль. В даному випадку працівниками управління проводився точний габаритно-ваговий контроль, шляхом зважування транспортного засобу, а не документальний, який здійснюється на підставі ТТН. Засіб зважувальної техніки, що входить до габаритно-вагового комплексу та за допомогою якого здійснювалося зважування транспортного засобу відповідача, є сертифікованим, має свідоцтво про повірку та є технічно справним, всі докази знаходяться у матеріалах справи. Обов`язок посилання на дане обладнання в акті про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів відповідача та довідці про результати здійснення габаритно-вагового контролю не передбачено жодним нормативно-правовим актом. Тому посилання відповідача на відсутність зазначення у матеріалах перевірки засобів вимірювання, за твердженням позивача, є безпідставними.

Також твердження відповідача про відсутність факту порушення, оскільки його водій після складання державними інспекторами Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області відповідних актів перевірки безперешкодно продовжив рух транспортного засобу не є належним аргументом для скасування нарахованої плати за проїзд. Управління вказує, що п. 2.4-2 дійсно передбачено, що у разі виявлення під час здійснення габаритно-вагового контролю невідповідності фактичних вагових та/або габаритних параметрів установленим нормам і правилам рух такого транспортного засобу та/або причепу забороняється до отримання в установленому порядку дозволу на проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, про що складається відповідний акт. Але зазначена заборона не відноситься до компетенції Укртрансбезпеки. Даними повноваженнями наділені працівники поліції.

Щодо відстані перевезення вантажу. Управління наголошує, що відстань перевезення від пункту завантаження смт. Маньківка (відповідно до наданої водієм товарно-транспортної накладної № 415312 від 20.09.2018) - до пункту зважування м. Умань, Черкаської області, визначалася відповідно до показів водія та за допомогою Інтернет-ресурсу https://della.ua/distance/, застосування якого визнане правомірним Ухвалою Вищого адміністративного суду України по справі № 813/214/16.

Також 18.02.2021 до суду від позивача надійшло клопотання б/н від16.02.2021 (вх. № 2545/21) за текстом якого заявник повідомив суд, що з 01.01.2021 року змінено реквізити рахунків, щодо зарахування нарахованої плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, а саме: - 22160100 «Плата за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні»: Р/Р № UА 0023759; Одержувач платежу: ГУК у Черк.обл. /тг м.Черкаси/22160100; Код

22.02.2021 до суду від відповідача надійшли заперечення б/н від 19.02.2021 (вх. № 2695/21) щодо відповіді на відзив Укртрансбезпеки по справі № 915/1581/20. Аргументація відповідача зводиться, зокрема, до такого.

Щодо здійснення ГВК, перевезення подільного вантажу та недопустимості доказів. Відповідач зазначає, що у відповіді на відзив Укртрансбезпека не довела законно закріпленого права працівників Укртрансбезпеки робити для себе копії документів без згоди водія. В п. 16 Порядку 1567, на який вона посилається нічого прямо не зазначено щодо такого права (зазначено лише за право збору інформації, а це зовсім різні речі з отриманням копій документів без дозволу власника або розпорядника цих документів), а все інше - припущення. Тому ці докази, на переконання відповідача, є недопустимими в господарському процесі.

Щодо перевезення подільного вантажу - сої, який є рухомим під час маршруту транспортного засобу, його маса не є сталою у різних точках автомобіля під час руху, що в свою чергу не дає можливості, за відсутності відповідної методики зважування (в якій би був передбачений реальний відсоток похибки навантаження на вісі для даних вантажів), з достовірністю встановити, що перевезення вантажу здійснювалось з перевищенням вагових обмежень, Укртрансбезпека нічого конкретного по суті питання не відповіла, практику та аналіз законодавства Верховного Суду у постанові від 29.01.2020 у справі № 814/1460/14 проігнорувала.

Також відповідач категорично не погоджується з твердженням позивача про те, що засіб зважувальної техніки, що входить до габаритно-вагового комплексу та за допомогою якого здійснювалось зважування транспортного засобу відповідача, є сертифікованим, має свідоцтво про повірку та є технічно справним, оскільки в жодному документі в справі не зазначено яким саме засобом зважувальної техніки проводилось зважування транспортного засобу. Позивачем взагалі не доводився той факт, що зважування транспортного засобу проводилось «Вага пересувна автомобільна типу CHEKLODE FREEWEIGH зав. № 008208. Відповідач вважає, що в даному випадку лише запис відеокамер може частково прояснити ситуацію, але на останньому не буде видно заводського номеру ГВК.

Крім того, відповідачем зауважено, що відповідно до пункту 21 Порядку № 879 у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового нормативного параметра більш як на 2% подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд. У відповіді на відзив Укртрансбезпекою також констатовано факт наявності такої норми закону, та надано нічим не обґрунтовану відмовку, що зазначена заборона не відноситься до компетенції Укртрансбезпеки, даними повноваженнями наділені працівники поліції. Таким чином Укртрансбезпека намагається ввести суд та інші сторони судового процесу в оману з огляду на полодення Порядку 879:

Щодо направлення запрошення при розгляді адміністративного правопорушення. В позовній заяві позивач зазначає, що Управлінням Укртрансбезпеки у Миколаївській області 25.10.2018 рекомендованим листом направлено запрошення на адресу ФОП «Мороз М.М.» для участі у розгляді справи про допущене останнім порушення законодавства про автомобільний транспорт, але жодного доказу на підтвердження цього факту не надано (квитанції про поштове відправлення). На даний аргумент Укртрансбезпекою заперечень не подавалось, таким чином остання з даним фактом згодна в повному обсязі.

Щодо неналежно завірених копій документів, ліквідації Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області, відсутності даних в реєстрі затверджених засобів вимірювальної техніки, органу зберігання оригіналів документів, нечитабельності чеку про зважування Укртрансбезпекою у відповіді на відзив взагалі не заперечувалось, а відтак ці факти фактично нею визнано, що є беззаперечною підставою для відмови в позові.

Щодо відстані перевезення вантажу. Відповідач стверджує, що позивачем (прокурором) не підтверджено документально визначення відстані перевезення вантажу, тому не доведено розмір позовних вимог.

Ухвалою суду від 23.02.2021 було продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі № 915/1581/20 на 20 днів, відкладено підготовче засідання на 18 березня 2021 року об 11:00.

24.02.2021 до суду від Миколаївської місцевої прокуратури № 1 надійшли пояснення № 31-1881вих-21 від 23.02.2021 в порядку ст. 169 ГПК України щодо направлення іншим учасникам справи відповіді на відзив.

09.03.2021 до суду від відповідача надійшли заперечення б/н від 05.03.2021 (вх. № 3513/21) щодо відповіді на відзив Миколаївської місцевої прокуратури № 1 Миколаївської області по справі № 915/1581/20.

Мотивація вказаних заперечень відповідача, в цілому, узгоджується з поданими раніше запереченнями на відповідь на відзив Укртрансбезпеки.

Разом із тим, відповідачем додатково зауважено, що Постановою КМУ від 24.02.2016 № 163 Про затвердження Технічного регламенту засобів вимірювальної техніки чітко зазначено, що строк дії сертифіката перевірки типу становить 10 років від дати його видачі і може бути продовжений на кожні наступні 10 років. Ані позивачем, ані Укртрансбезпекою (центральний орган виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері безпеки на автомобільному транспорті загального користування, міському електричному, залізничному транспорті) не надано жодного документа на підтвердження факту продовження дії сертифікату затвердження типу засобів вимірювальної техніки виданого 21 листопада 2007 року, про що останні, на переконання відповідача умисно, не повідомили суд. Таким чином таке порушення є основною підставою для відмови в задоволенні позову.

Ухвалою суду від 18.03.2021 було закрито підготовче провадження у справі № 915/1581/20, з призначенням її до судового розгляду по суті на 06 квітня 2021 року о 10:15.

06.04.2021 до суду від Миколаївської обласної прокуратури надійшли письмові пояснення № 15.31-50/4-3538-20 від 05.04.2021 на заперечення відповідача від 05.03.2021, за змістом яких прокурором, зауважено, зокрема, таке.

Щодо неналежних засобів вимірювальної техніки. Відповідно до п. 12 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879(далі Порядок № 879), вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології. Згідно доданих до позову документів, зважування транспортного засобу відповідача здійснювалося за допомогою вагів пересувних автомобільної типу CHEKLODE FREEWEIGH ЗАВ № 008208, виробника «CENTRAL WEIGHING», Англія. Відповідно до сертифікату затвердження типу засобів вимірювальної техніки серії А №004666 № UА-М1/1-2195-2007, виданого 21.11.2007 Державним комітетом України з питань технічного регулювання та споживчої політики, на підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань затверджено тип засобів вимірювальної техніки "Ваги пересувні автомобільні CHEKLODE FREEWEIGH, зареєстрований в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки під номером У2570 -07. Зазначеним сертифікатом встановлений міжповірочний інтервал для вказаної вимірювальної техніки - не більше 1 року, рекомендований міжкалібрувальний інтервал 1 рік. Згідно свідоцтва про повірку вимірювальної техніки № 34-00/1043 від 11.04.2018, виданого державним підприємством «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» ваги пересувні автомобільні типу CHEKLODE FREEWEIGH зав.008208, виробника «CENTRAL WEIGHING», Англія, відповідають вимогам ГОСТ 29329-92 «Весы для статистического взвешивания. Общие требования». Термін дії вказаного свідоцтва до 11.04.2019. Отже, зазначені ваги 11.04.2018 пройшли повірку, що свідчить про їх відповідність метрологічним та технічним вимогам. Тобто, під час здійснення габаритно-вагового контролю 21.09.2018 зважування транспорту здійснювалось належною вимірювальною технікою, яка пройшла повірку та має відповідне свідоцтво.

З приводу тверджень відповідача, що закінчився строк дії сертифікату затвердження типу засобів вимірювальної техніки серії А №004666 № UА-М1/1-2195-2007 з урахуванням вимог Технічного регламенту засобів вимірювальної техніки, затверджених постановою Кабінеті Міністрів України від 24.02.2016 № 163 прокурор пояснює наступне. У вказаному сертифікаті строк його дії не зазначено, а п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2016 № 163, якою затверджено зазначено регламент визначено, що надання на ринку та/або введення в експлуатацію засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам Технічного регламенту щодо суттєвих вимог до засобів вимірювальної техніки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 квітня 2009 та введені в обіг до дня набрання чинності цією постановою, не може бути заборонено або обмежено з причин невідповідності таких засобів вимірювальної техніки вимогам затвердженого цією постановою Технічного регламенту протягом строку дії, визначеного у сертифікаті відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу, виданому в установленому порядку до набрання чинності Законом України від 05.06.2014 «Про метрологію та метрологічну діяльність».

З приводу тверджень відповідача, що у жодному з документів, долучених до справи, не зазначено саме яким засобом зважувальної техніки здійснювався ваговий контроль його транспорту, а наявні у матеріалах справи копії свідоцтва та сертифікату зважувальної техніки, на думку відповідача, є неналежними доказами, прокурор пояснює таке. Законодавством не передбачено обов`язковість зазначати в чеку та інших документах тип вагів, на яких здійснювалось зважування транспортного засобу, а свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки свідчить, що цей засіб може використовуватись до 11.04.2019, повірка проведена 11.04.2018.

06.04.2021 за участю прокурора та представника позивача було розпочато розгляд справи № 915/1581/20 по суті. При цьому, враховуючи, що 06.04.2021 до Відділу документального забезпечення суду надійшла інформація щодо неможливості явки в судове засідання представника відповідача, у зв`язку з хворобою останнього, з огляду на характер спірних правовідносин, першу неявку відповідача в судове засідання з розгляду справи по суті, з метою сприяння забезпечення процесуальних прав учасників справи, суд дійшов висновку про оголошення перерви в судовому засіданні перед вступними словами сторін до 29 квітня 2021 року о 10:15.

08.04.2021 до суду від Миколаївської обласної прокуратури надійшли письмові пояснення № 15/2-299вих-21 від 06.04.2021 на заперечення відповідача від 05.03.2021, з доказами їх направлення іншим учасникам справи. Суд відмічає, що вказані пояснення за своїм змістом аналогічні раніше поданим поясненням № 15.31-50/4-3538-20 від 05.04.2021.

Станом на момент проведення судового засідання інших заяв чи клопотань як по суті справи, так і з процесуальних питань від учасників справи до суду не надходило.

В судове засідання 29.04.2021 з`явилися повноважні представники усіх учасників справи, які підтвердили актуальність правових позицій прокурора, позивача та відповідача, викладених в письмових заявах по суті справи.

Відповідно до змісту статей 195, 240 ГПК України, 29.04.2021 за результатами розгляду даної справи за правилами загального позовного провадження, суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, заслухавши представників учасників справи в судовому засіданні, суд -

В С Т А Н О В И В:

Статтею 1311 Конституції України на органи прокуратури покладена функція представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Частиною 3 ст.4 ГПК України передбачено, що до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Право звернення прокурора до суду в інтересах держави передбачено також ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та ст. 53 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно зі ст.24 Закону України «Про прокуратуру» право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного господарського судочинства надається Генеральному прокурору України, його першому заступнику та заступникам, керівникам регіональних та місцевих прокуратур, їх першим заступникам та заступникам.

Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Рішенням Конституційного суду України від 08.04.1999 №3-рп/99 визначено, що під представництвом прокуратурою інтересів держави треба розуміти правовідносини, в яких прокурор, реалізуючи визначені Конституцією України повноваження, вчиняє в суді процесуальні дії з метою захисту інтересів держави з урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, у зв`язку із чим прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство підставу позову та зазначає, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999р. у справі № 1-1/99, державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді.

Беручи до уваги норми Закону України «Про автомобільний транспорт» та інші підзаконні нормативно-правові акти про автомобільний транспорт, Державна служба України з безпеки на транспорті та її територіальні органи мають підстави на стягнення плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автодорогами загального користування, що випливає з покладених на неї завдань щодо державного контролю за додержанням вимог законодавства про автомобільний транспорт, а несплата суб`єктами господарювання таких коштів у добровільному порядку тягне за собою ненадходження коштів до Державного бюджету України, що суттєво порушує інтереси держави.

З контексту викладеного вище рішення Конституційного суду України, враховуючи положення чинного законодавства, вбачається, що прокурором прояв порушення інтересів держави визначається самостійно з урахуванням публічного інтересу. Держава зацікавлена у отриманні визначених чинним законодавством грошових коштів, шляхом зарахування їх до бюджету. Надходження плати за проїзд автомобільними дорогами являє публічний інтерес, оскільки від повноти та своєчасності її зарахування до бюджету залежить ефективність і результативність виконання останнього.

Вирішуючи ж питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної фізичної чи юридичної особи, суд звертається до практики Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес».

Звернення прокурора до суду з даним позовом спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання про надходження коштів до державного бюджету. Суд погоджується з твердженням прокурора про те, що правовідносини щодо сплати плати за проїзд великоваговим транспортом становлять суспільний інтерес, а недотримання законності у цій сфері такому суспільному інтересу не відповідає.

Зі змісту положень ч. 4 ст. 53 ГПК України, ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» вбачається, що прокурор, звертаючись до суду з позовною заявою в інтересах держави, зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, яким не здійснюється або неналежним чином здійснюється захист цих інтересів.

У даній справі прокурором здійснюється представництва інтересів держави у суді в особі Державної служби України з безпеки на транспорті.

Відповідно до абз.4 п.1 постанови Кабінету Міністрів України № 442 від 10.09.2014 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади», утворено Державну службу України з безпеки на транспорті, реорганізувавши шляхом злиття Державну інспекцію з безпеки на морському та річковому транспорті, державну інспекцію з безпеки на наземному транспорті.

У відповідності до п. 1 Положення про Державну службу з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №103 від 11.02.2015 зі змінами та доповненнями (далі - Положення №103) Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і яка реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Згідно п.4 Положення №103, основними завданнями Укртрансбезпеки, серед іншого, є здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті.

Також, п.п.2, 15, 27 п. 5 Положення №103, передбачено, що Укртрансбезпека здійснює, серед іншого, державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті; габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування, вживає заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу (абз.1 п.8 Положення №103).

Таким чином, Укртрансбезпека як урядовий орган державного управління по контролю на автомобільному транспорті, реалізуючи повноваження щодо габаритно-вагового контролю та нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, є суб`єктом владних повноважень, оскільки здійснює владні управлінські функції на основі законодавства.

Зважаючи на викладене, Державна служба України з безпеки на транспорті є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні повноваження у спірних правовідносинах.

Водночас, прокурор зазначає, що не зважаючи на те, що Державній службі України з безпеки на транспорті про порушення законодавства в частині несплати ФОП Мороз М.М. плати за проїзд стало відомо у вересні 2018 року, уповноваженим органом до теперішнього часу не вжито заходів до судового захисту інтересів держави шляхом звернення із відповідним позовом до суду.

Миколаївською місцевою прокуратурою № 1 05.10.2020 на адресу Державної служби України з безпеки на транспорті скеровано запит № 31-11959вих-20 про надання інформації чи вживались Службою заходи до стягнення з ФОП Мороза М.М. у судовому порядку нарахованої йому плати за проїзд в сумі 396,45 євро або повідомлення про конкретні підстави їх невжиття.

Згідно відповіді № 8901/05/15-20 від 10.11.2020 Державна служба України з безпеки на транспорті не вживала заходів щодо стягнення в судовому порядку з перевізника ФОП Мороза М.М. плати за проїзд.

Таким чином, підставою реалізації прокурором представницьких функцій у даному випадку стала усвідомлена пасивна поведінка уповноваженого суб`єкта владних повноважень, тобто нездійснення захисту інтересів держави.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що даний випадок з урахуванням вимог ст.23 Закону України «Про прокуратуру» є виключним (нездійснення захисту інтересів держави), а тому у прокурора є всі обґрунтовані підстави для пред`явлення позову в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті.

Про правомірність звернення прокурора в інтересах Державної служби України з безпеки на транспорті про стягнення плати за перевищення вагових параметрів з аналогічних підстав і обґрунтування дійшла висновку Велика Палата Верховного Суду у постановах від 12.02.2020 у справах № 926/16/19 та № 917/210/19.

Також суд зауважує, що відповідно до правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 06.06.2018 у справі № 820/1203/17, категорія спорів про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, яка нарахована управлінням Укртрансбезпеки та її територіальними органами, не належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки спірні відносини з приводу відшкодування шкоди (стягнення збитків, в тому числі й на користь держави) носять приватноправовий характер та, як наслідок, не можуть бути предметом спору, віднесеної до адміністративної юрисдикції, і мають вирішуватись у порядку господарського або цивільного судочинства.

З урахуванням наведеного, судом по суті спірних правовідносин встановлені такі обставини:

Посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області на підставі щотижневого графіку проведення рейдових перевірок Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області, затвердженого наказом начальника Управління від 12.09.2018, графіку щоденної роботи пересувного пункту габаритно-вагового контролю в Черкаській області на вересень 2018 року, затвердженого наказом начальника Управління від 13.09.2018 та направлення на рейдову перевірку № 010825 від 17.09.2018 проведено 21.09.2018 на пункті габаритно-вагового контролю а/д Київ-Одеса 210 км + 450 м., габаритно-ваговий контроль вантажного автомобіля марки VOLVO FH 12.380 реєстраційний номер НОМЕР_5 та напівпричепа марки DENNISON TRAILERS з реєстраційним номером НОМЕР_6 , під керуванням водія ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (посвідчення водія НОМЕР_7 від 15.10.2016).

Відповідно до інформації Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Миколаївській області № 31/14-2097 від 07.12.2020, наданої на запит Миколаївської місцевої прокуратури № 1 від 03.12.2020 № 31-13662вих-20, та свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 17.04.2012, НОМЕР_4 від 26.02.2008 власником вантажного автомобіля марки VOLVO FH 12.380 реєстраційний номер НОМЕР_5 та напівпричепа марки DENNISON TRAILERS з реєстраційним номером НОМЕР_6 є Мороз Михайло Михайлович .

При цьому, за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Мороз Михайло Михайлович 08.12.1998 зареєстрований як фізична особа - підприємець, одним із видів діяльності якого є «Вантажний автомобільний транспорт» (Код КВЕД 49.41).

За результатами вищевказаної перевірки уповноваженими особами Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області було оформлено:

- Акт № 0019847 від 21.09.2018 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, яким зафіксовано, що вантажний автомобіль марки VOLVO FH 12.380 реєстраційний номер НОМЕР_5 з напівпричепом марки DENNISON TRAILERS з реєстраційним номером НОМЕР_6 перевозив вантаж сої за маршрутом руху (із зазначенням пройденої відстані дорогами загального користування): Маніківка - Умань, 33 км. За результатами вагового контролю встановлено, що повна маса транспортного засобу склала 53,40 т, при нормативно допустимій 44 т; нормативно допустиме осьове навантаження становить 11; 11; 24 т, а фактичне - 6,95; 15,55; 30,90 т. Акт підписаний водієм транспортного засобу без будь-яких зауважень та заперечень.

- Довідку № 0000849 від 21.09.2018 про результати здійснення габаритно-вагового контролю.

До Акту № 0019847 від 21.09.2018 уповноваженою особою Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області був оформлений розрахунок плати за проїзд від 21.09.2018 великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, проведений відповідно до затвердженої формули (з урахуванням положень пунктів 30, 31-1 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879), а саме:

П = (Рзм + Рнв + Рг) х В х К,

де П - розмір плати за проїзд;

Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду;

Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду;

Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду;

В - відстань перевезення, кілометрів;

К - коефіцієнт збільшення плати за проїзд (у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків -у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п`ятикратному розмірі.

Згідно з названим розрахунком за перевищення нормативних параметрів нараховано до сплати 396,45 євро (П = (0,270 + 0,911 + 1,222) х 33 х 5 = 396,45 євро), термін оплати - 30 календарних днів.

Відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України станом на 21.09.2018, курс євро складає 33,025991 грн.

Отже, загальний розмір плати за проїзд, нарахованої Фізичній особі-підприємцю Морозу М.М. становить 13093,15 грн (396,45 х 33,025991).

Вказані Акт № 0019847 від 21.09.2018 з розрахунком до нього були скеровані на адресу відповідача листом № 39/03-1894 від 20.12.2018.

Водночас, Фізична особа-підприємець Мороз М.М. зазначені кошти добровільно не сплатив.

Окрім цього, у зв`язку з виявленим порушенням норм абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» відносно відповідача був складений акт № 079622 від 21.09.2018 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, яким зафіксоване порушення вимог ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» (абз. 3 ч. 1), зокрема, надання послуг з перевезення вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений ст. 48 цього Закону, а саме відсутній дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними (уповноваженими) органами у разі перевезення вантажів з перевищенням вагових обмежень. Акт підписаний водієм транспортного засобу без будь-яких зауважень та заперечень.

В подальшому, Управлінням Укртрансбезпеки у Миколаївській області на адресу Фізичної особи-підприємця Мороза М.М. було направлено запрошення № 5420/30/1-18 від 25.10.2018 у розгляді справи за актом № 079622 про скоєння порушення законодавства про автомобільний транспорт у Черкаській області, яке мало відбутись 15.11.2018.

Розглянувши справу про порушення законодавства про автомобільний транспорт, Управління Укртрансбезпеки у Миколаївській області винесло постанову від 15.11.2018 №056644 про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 1700,0 грн.

Вказаний штраф був сплачений відповідачем, на підтвердження чого до матеріалів справи прокурором надано копію квитанції № 67/КЗ від 30.11.2018.

Враховуючи вищенаведені фактичні обставини справи, суд зазначає, що предметом позову у даній справі виступає майнова вимога прокурора в інтересах держави щодо стягнення з відповідача на користь Державного бюджету України плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Таким чином, до предмету доказування у даній справі належить встановлення обставин перевищення транспортним засобом відповідача нормативних вагових параметрів при проведенні габаритно-вагового контролю вантажного автомобіля останнього та наявності підстав для сплати фізичною особою-підприємцем плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування за перевищення нормативних параметрів.

Прокурор підтверджує правову позицію такими доказами:

- Акт № 079622 від 21.09.2018 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом;

- графік щоденної роботи пересувного пункту габаритно-вагового контролю в Черкаській області на вересень 2018 року;

- щотижневий графік проведення рейдових перевірок Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області;

- направлення на рейдову перевірку № 010825 від 17.09.2018;

- акт № 0019847 від 21.09.2018 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів;

- довідка № 0000849 від 21.09.2018 про результати здійснення габаритно-вагового контролю;

- квитанція засобу вимірювальної техніки щодо показників маси транспортного засобу № 66519;

- розрахунок плати за проїзд від 21.09.2018 великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту від 21.09.2018 № 0019847;

- лист Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області № 39/03-1894 від 20.12.2018 з доказами його направлення;

- товарно-транспортна накладна №415312 від 20.09.2018;

- посвідчення водія НОМЕР_7 від 15.10.2016;

- свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 17.04.2012, НОМЕР_4 від 26.02.2008;

- сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки № UA-M1/1-2195-2007 від 21.11.2007 з свідоцтвом про повірку засобу вимірювальної техніки № 34-00/1043 від 11.04.2019;

- запит Миколаївської місцевої прокуратури № 1 від 30.09.2020 № 31-11831вих-20 з відповіддю Управління Укртрансбезпеки у Миколаївській області № 2845/31/23-20 від 07.10.2020 на нього;

- запит Миколаївської місцевої прокуратури № 1 від 23.11.2020 № 31-13277вих-20 з відповіддю Центрального міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки № 3959/26/23-20 від 01.12.2020 на нього;

- запит Миколаївської місцевої прокуратури № 1 від 03.12.2020 № 31-13662вих-20 з відповіддю Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Миколаївській області № 31/14-2097 від 07.12.2020 на нього;

- постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу № 056644 від 15.11.2018 з квитанцією про його сплату;

- листи Миколаївської місцевої прокуратури № 1: № 31-11959вих-20 від 05.10.2020, № 13952вих-20 від 11.12.2020;

- лист Державної служби України з безпеки на транспорті № 8901/05/15-20 від 10.11.2020;

- запрошення № 5420/30/1-18 від 25.10.2018 у розгляді справи за актом № 079622 про скоєння порушення законодавства про автомобільний транспорт у Черкаській області;

- лист Миколаївської обласної прокуратури № 15/2-16вих-20 від 17.09.2020;

- лист Управління Укртрансбезпеки у Миколаївській області № 5630/30/1-18 від 15.11.2018;

Позивач та відповідач доказів на підтвердження власної правової позиції щодо суті позовних вимог суду не надали.

Статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як слідує з положень ст. 77, 78 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до змісту ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 86 ГПК України, проаналізувавши обставини справи відносно норм чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд дійшов висновків про часткову обґрунтованість позовних вимог на підставі такого.

Приписами ч. 2 ст. 29 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

За змістом абз. 1-2, 12-13 ч. 7 ст. 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює: державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм на автомобільному транспорті; габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; нарахування, у разі виявлення порушень, та вжиття заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Відповідно до п. 4 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006, державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Згідно з п. 3 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними, дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 27.06.2007 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» (далі - Порядок № 879), габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та відповідними підрозділами Національної поліції, що забезпечують безпеку дорожнього руху.

Відповідно до п.п. 4 п. 2 Порядку № 879, габаритно-ваговий контроль - це контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Відповідно до п. 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 №30 (далі - Правила № 30), транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Положенням п. 22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 визначено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м. Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється. Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.

За приписами ч. 4 ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Згідно зі ст. 33 Закону України «Про автомобільні дороги» рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 16 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.1994 № 198, перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об`єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначені окремими актами законодавства.

Зі змісту абз. 1 п. 4 Правил № 30 вбачається, що рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Приписами абз. 1 п. 28 Порядку № 879 передбачено, що плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Відповідно до змісту ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Згідно з ч. 2 ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У п. 26 Порядку № 879 передбачено, що кошти, стягнені за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, спрямовуються в установленому порядку до державного бюджету.

Пунктом 6 ч. 3 ст. 29 Бюджетного кодексу України передбачено, що плата за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, є одним із джерел формування спеціального фонду Державного бюджету України в частині доходів.

Отже, з урахуванням встановлених вище фактичних обставин, та з огляду на наведені норми та приписи чинного законодавства, суд дійшов висновку про те, що відповідачем у даній справі були порушені вимоги вказаних вище нормативних актів, що встановлено актами № 079622 від 21.09.2018 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, № 0019847 від 21.09.2018 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів та довідкою № 0000849 від 21.09.2018 про результати здійснення габаритно-вагового контролю.

Доказів отримання у встановленому порядку дозволу на участь у дорожньому русі належного йому транспортного засобу, загальна вага та навантаження на осі якого перевищували нормативні параметри фізичною особою-підприємцем не подано.

Відтак, відповідачем вчинено правопорушення, яке має своїм наслідком спричинення державі збитків у вигляді некомпенсованого руйнування автомобільних доріг.

Процедура здійснення габаритно-вагового контролю регламентується Порядком № 879.

Зазначений нормативно-правовий акт встановлює порядок обчислення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, яка за своїм правовим змістом є сумою відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування.

Згідно пп. 3 п. 2 Порядку № 879, великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306. При цьому, транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.

Відповідно до п. 30 Порядку № 879, плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою: П = (Рзм + Рнв + Рг) х В, де П - розмір плати за проїзд; Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; В - відстань перевезення, кілометрів. Осі вважаються здвоєними або строєними, якщо відстань між зближеними (суміжними) осями не перевищує 2,5 метра.

Положеннями п. 31 Порядку № 879 встановлено, що при визначенні розміру плати за проїзд транспортних засобів з осьовим сполученням більше трьох береться до рахунку схема, що спричиняє більші руйнування доріг з комбінацій одно-, двох- та трьохосьових сполучень, а найбільша сума навантаження на суміжні осі припадає на максимальну колісну формулу. Для строєних осей з одиночними шинами плата за перевищення допустимих навантажень на вісь (осі) збільшується у два рази.

Згідно із п. 311 Порядку № 879, якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п`ятикратному розмірі. У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається виходячи з параметру з найбільшим перевищенням. Перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

З аналізу наведених норм слідує, що у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру плату за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу має вносити саме перевізник.

Як встановлено судом, перевезення вантажу (сої) здійснювалось транспортним засобом - вантажний автомобіль марки VOLVO FH 12.380 реєстраційний номер НОМЕР_5 з напівпричепом марки DENNISON TRAILERS з реєстраційним номером НОМЕР_6 , який належить Фізичній особі-підприємцю Морозу М.М.

В матеріалах справи наявні усі передбачені Порядком № 879 документи, зокрема: довідка № 0000849 від 21.09.2018 про результати здійснення габаритно-вагового контролю, акт № 0019847 від 21.09.2018 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів з розрахунком плати за проїзд від 21.09.2018 великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, які були оформлені відповідальними особами Управління Укртрансбезпеки в Черкаській області, у зв`язку з виявленням під час габаритно-вагового контролю невідповідності фактичних вагових параметрів нормам і правилам перевезення вантажу відповідачем.

Розмір плати за проїзд позивачем визначено у відповідності до вимог зазначених вище норм Порядку № 879 та відповідно до ставок плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879).

Крім того, п. 27 Порядку № 879 передбачено, що плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування справляється з транспортних засобів вітчизняних та іноземних власників, у тому числі тих, що визначені у статті 5 Закону України «Про єдиний збір, який справляється у пунктах пропуску через державний кордон України», справляється у разі виявлення факту перевищення їх фактичних параметрів над параметрами, які враховувалися під час встановлення розміру єдиного збору в пунктах пропуску через державний кордон, де відсутні вагові комплекси, та з транспортних засобів, які виїжджають за межі України і на які в установленому порядку не отримано дозвіл на рух або не внесено плату за проїзд. Плата за проїзд справляється в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку.

Оскільки, відповідачем не здійснено оплату нарахованої суми відшкодування (396,45 євро), позивачем здійснено її розрахунок в гривнях, за офіційним курсом гривні до євро станом на момент вчинення правопорушення (21.09.2018), що за розрахунком прокурора складає 13093,16 грн.

Заперечення відповідача проти задоволення позовних вимог, викладені в заявах по суті справи, відхиляються судом, у зв`язку з таким.

Заперечення відповідача проти задоволення позовних вимог, викладені в заявах по суті справи, відхиляються судом, у зв`язку з таким.

- щодо стверджуваних відповідачем порушень при проведенні габаритно-вагового контролю та відсутності у працівників Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області права робити копії документів, отриманих від водія, що, на переконання відповідача, свідчить про недопустимість отриманих таким чином доказів (копія товарно-транспортної накладної від 20.09.2018, копія посвідчення водія ОСОБА_2 , копії свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів). Суд погоджується з доводами позивача та прокурора, які посилаються на п. 16 Постанови Кабінету міністрів України № 1567 від 08.11.2006 «Про затвердження Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті», згідно з яким під час проведення рейдової перевірки посадовими особами Укртрансбезпеки можливе використання пристроїв для копіювання, сканування з метою збору інформації, що свідчить про правопорушення. При цьому попереднє погодження з водієм про використання пристроїв для копіювання, сканування з метою збору інформації, що свідчить про правопорушення, законодавством не передбачено.

- щодо зауважень відповідача про відсутність вимог щодо нормативів навантаження транспортних засобів з відповідним видом вантажу (у спірному випадку сипучий вантаж, який є рухомим під час руху автомобіля, - соя), та, відповідно, про неможливість встановлення факту порушення вагових параметрів, суд вважає за необхідне відмітити, що відсутність методики проведення габаритно-вагового контролю не може слугувати підставою для звільнення перевізника від відповідальності за перевищення вагових або габаритних параметрів транспортного засобу та від обов`язку по внесенню плати за таке перевищення. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 03.07.2019 у справі № 819/1381/16 та від 02.08.2018 у справі № 820/1420/17. При цьому, механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів визначено Порядком № 879, яким і керувалися уповноважені особи Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області при здійсненні габаритно-вагового контролю. Визначення ж розміру заподіяних збитків відповідно до способу, передбаченого підзаконним нормативно-правовим актом, не суперечить чинному законодавству. Крім того, суд погоджується з доводами позивача про те, що з матеріалів справи вбачається, що у спірному випадку перевищення вагових параметрів мало місце по загальній масі транспортного засобу, яка не залежить від який вантаж (сипучий чи ні) перевозився.

- щодо аргументів відповідача стосовно того, що державні інспектори Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області не заборонили подальший рух транспорту відповідача, суд погоджується з доводами позивача про те, що зазначена заборона не відноситься до компетенції Укртрансбезпеки. Даними повноваженнями наділені працівники поліції.

- щодо заперечень відповідача стосовно процедури притягнення Фізичної особи-підприємця Мороза М.М. до адміністративної відповідальності, суд вважає за необхідне зауважити, що, по-перше, за своєю правовою природою плата за проїзд великоваговим транспортом є не штрафною санкцією, а сумою відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування; по-друге, стверджувані відповідачем порушення не відносяться до предмету доказування в межах даної справи; по-третє, відповідна процедура має окремий порядок оскарження, яким відповідач не скористався.

- щодо зауважень відповідача стосовно засобу вимірювальної техніки, яким проводилось зважування вантажних транспортних засобів, належних відповідачеві, суд зазначає таке. Засіб зважувальної техніки, що входить до габаритно-вагового комплексу та за допомогою якого здійснювалося зважування транспортного засобу відповідача, є сертифікованим, має свідоцтво про повірку та є технічно справним, на підтвердження чого до матеріалів справи надано відповідні докази. Так, згідно приписів пунктів 12, 13 Порядку № 879 вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинно утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології. Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані. За приписами п.п. 6, 7, 18 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» засоби вимірювальної техніки - засоби вимірювань, вимірювальні системи, матеріальні міри, стандартні зразки та будь-які частини засобів вимірювань або вимірювальних систем, якщо ці частини можуть бути об`єктом спеціальних вимог та окремого оцінювання відповідності; затвердження типу засобу вимірювальної техніки - рішення призначеного органу з оцінки відповідності, прийняте на основі звіту про оцінку типу, про те, що тип засобу вимірювальної техніки відповідає встановленим вимогам і може використовуватися у сфері законодавчо регульованої метрології у спосіб, за якого він, як очікується, забезпечить надійні результати вимірювань протягом визначеного періоду часу; повірка засобів вимірювальної техніки - сукупність операцій, що включає перевірку та маркування та/або видачу документа про повірку засобу вимірювальної техніки, які встановлюють і підтверджують, що зазначений засіб відповідає встановленим вимогам. Відповідно до статті 16 вказаного Закону сертифікат затвердження типу засобу вимірювальної техніки є документом, який засвідчує, що тип засобу вимірювальної техніки затверджено. Згідно з ч. 2 ст. 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» перелік категорій законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що підлягають періодичній повірці, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Міжповірочні інтервали законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки за категоріями встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері метрології та метрологічної діяльності. Відповідно до Міжповірочних інтервалів законодавчо регульованих засобів вимірювання техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями, затверджених Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України № 1747 від 13.10.2016, для приладів автоматичних для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантаження на вісь міжповірочний інтервал становить 1 рік. Згідно наявних у матеріалах справи документів, зважування транспортного засобу відповідача здійснювалося за допомогою вагів пересувних автомобільної типу CHEKLODE FREEWEIGH ЗАВ № 008208, виробника «CENTRAL WEIGHING», Англія. Відповідно до сертифікату затвердження типу засобів вимірювальної техніки серії А №004666 № UА-М1/1-2195-2007, виданого 21.11.2007 Державним комітетом України з питань технічного регулювання та споживчої політики, на підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань затверджено тип засобів вимірювальної техніки Ваги пересувні автомобільні CHEKLODE FREEWEIGH, зареєстрований в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки під номером У2570-07. Зазначеним сертифікатом встановлений міжповірочний інтервал для вказаної вимірювальної техніки - не більше 1 року, рекомендований міжкалібрувальний інтервал 1 рік. Згідно свідоцтва про повірку вимірювальної техніки № 34-00/1043 від 11.04.2018, виданого державним підприємством «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» ваги пересувні автомобільні типу CHEKLODE FREEWEIGH зав.008208, виробника «CENTRAL WEIGHING», Англія, відповідають вимогам ГОСТ 29329-92 «Весы для статистического взвешивания. Общие требования». Термін дії вказаного свідоцтва до 11.04.2019. Отже, зазначені ваги 11.04.2018 пройшли повірку, що свідчить про їх відповідність метрологічним та технічним вимогам. Тобто, під час здійснення габаритно-вагового контролю 21.09.2018 зважування транспорту здійснювалось належною вимірювальною технікою, яка пройшла повірку та має відповідне свідоцтво.

Разом із тим, суд вважає частково слушними заперечення відповідача щодо невірно визначеної відстані, яку покладено в розрахунок контролюючими особами як у актах про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, так і у розрахунку плати за проїзд, яка враховувалась при обчисленні плати за проїзд.

Як вбачається, з наданих до матеріалів справи доказів, відстань, зазначена у акті про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів та у розрахунку плати за проїзд, яка, відповідно, враховувалась при обчисленні плати за проїзд, виходячи з положень Порядку № 879, визначалась працівниками згідно відомостей, наданих водієм щодо маршруту по території України, що підтверджено його підписом, даних товарно-транспортної накладної та даних інтернет ресурсу della.com.ua, який використовує карти Google.

Судом враховується, що водій підписав складені співробітниками Укртрансбезпеки документи без будь-яких зауважень в тому числі і щодо маршруту та відстані перевезення, а, отже, твердження відповідача про те, що транспортування вантажу відбувалося не з смт. Маньківка спростовується матеріалами справи.

Водночас, судом взято до уваги, що за даними інтернет ресурсу della.com.ua (розрахунок відстаней між містами України), відстань між смт. Маньківка (пункт завантаження, встановлений на підставі пояснень водія та даних товарно-транспортної накладної) та м. Умань (пункт зважування) складає 32,8 км, а відтак при розрахунку плати за проїзд підлягає до застосування саме ця відстань.

З урахуванням наведеного, за розрахунком суду, здійсненим відповідно до затвердженої формули з урахуванням положень пунктів 30, 311 № 879 та визначеної судом відстані між містами, належною платою за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування є сума у розмірі 394,092 євро, що за офіційним курсом валют Національного банку України станом на 21.09.2018 (33,025991 грн) еквівалентно 13015,28 гривень.

Отже саме вказана сума підлягає до стягнення з відповідача. В задоволенні ж решти позовних вимог в частині стягнення з фізичної особи-підприємця плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, в сумі 77,88 грн належить відмовити.

Інші наявні в матеріалах справи докази та викладені в письмових заявах у справі доводи сторін, вищевикладених висновків суду не спростовують.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми та обставини, розглянувши даний спір із застосуванням норм матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, згідно з наданими сторонами доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 238 ГПК України, у резолютивній частині рішення зазначаються, зокрема, відомості про розподіл судових витрат.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог з відповідача належить стягнути на користь Миколаївської обласної прокуратури, як платника судового збору, (пропорційно до розміру задоволених позовних вимог) 2089,60 грн ((13015,28 / 13093,16) * 100 % = 99,41 %; 2102,00 * 99,41 % = 2089,60) судового збору.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 219, 220, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Мороза Михайла Михайловича ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Державного бюджету України (22160100 «Плата за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні»: р/р № UА 0023759; Одержувач платежу: ГУК у Черк.обл. /тг м.Черкаси/22160100; Код ) плату за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, в сумі 13015,28 грн.

В задоволенні решти позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь Державного бюджету України плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, в сумі 77,88 грн відмовити позивачу.

Стягнути Фізичної особи-підприємця Мороза Михайла Михайловича ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) користь Миколаївської обласної прокуратури ( Банк ДКСУ м. Києва МФО 820172, р/р) 2089,60 грн судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Сторони та інші учасники справи:

Орган, якому законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб: Заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 (54001, м. Миколаїв, вул. Нікольська, 73);

Позивач: Державна служба України з безпеки на транспорті (01135, м. Київ, проспект Перемоги, буд. 14; ідентифікаційний код 39816845);

Відповідач: Фізична особа-підприємець Мороз Михайло Михайлович ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Повне рішення складено та підписано судом 11.05.2021.

Суддя О.Г. Смородінова