РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.05.2021Справа № 910/2139/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Комарової О.С., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження

позовну заяву Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ФЕНІКС»

до Приватного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ПОЖЕЖНО-СТРАХОВА КОМПАНІЯ»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1

про відшкодування 20 712, 73 грн

Без повідомлення (виклику) учасників судового процесу

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ФЕНІКС» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ПОЖЕЖНО-СТРАХОВА КОМПАНІЯ» та ОСОБА_1 про відшкодування 20 712, 73 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту № 022/19-Т від 16.07.2019, внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, позивачем виплачено відшкодування власнику пошкодженого застрахованого ним автомобіля марки «HONDA CR-V», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , тому, відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України позивач отримав право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки цивільна відповідальність власника транспортного засобу ОСОБА_1 автомобіля марки «ВАЗ», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який визнаний винним у скоєнні ДТП, застрахована відповідачем, позивач просить суд стягнути з відповідачів солідарно суму страхового відшкодування.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.02.2021 позовну заяву було залишено без руху через недодержання заявником вимог статті 162, 164 та 172 Господарського процесуального кодексу України.

03.03.2021 до суду надійшла заява позивача в порядку усунення недоліків, зі змісту якої вбачається, що виявлені ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.02.2021 недоліки усунуто.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.03.2021 відмовлено у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог, звернутих до ОСОБА_1 . Прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в частині позовних вимог, звернутих до Приватного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ПОЖЕЖНО-СТРАХОВА КОМПАНІЯ». Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

23.03.2021 від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшла інформація про страхове покриття № 9-02/9734 від 17.03.2021.

23.03.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог, вказуючи на помилковість розрахованої позивачем суми страхового відшкодування.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

16.07.2019 між Приватним акціонерним товариством «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ФЕНІКС» (страховик) та ОСОБА_2 (страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 022/19-Т, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортного засобу «HONDA CR-V», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Вказаний транспортний засіб позивач прийняв на страхування, на випадок пошкодження внаслідок страхових подій (випадку), зокрема - пошкодження чи знищення внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідний страховий випадок настав 08.06.2020.

Так, відповідно до постанови Вишгородського районного суду Київської області від 13.08.2020 в справі № 363/2229/20, 08 червня 2020 року о 15 год. 30 хв. в Київській області на автодорозі Київ-Вишгород-Десна, 29 км.+500 м. ОСОБА_1 керуючи автомобілем ВАЗ днз. НОМЕР_2 не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не відреагував на її зміну, не дотримався бокового інтервалу до автомобіля Nonda днз. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок чого здійснив з ним зіткнення та автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 13.1 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

Вищевказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні ряду адміністративних правопорушень, передбачених, зокрема й статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.

Відповідно до звіту про оцінку транспортного засобу № 7803/06/20 вартість відновлювального ремонту автомобіля «HONDA CR-V», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 становив 2 309, 84 грн.

В подальшому, у зв`язку з виявленням під час ремонту додаткових пошкоджень автомобіля, замовлено повторне автотоварознавче (оціночне) дослідження та відповідно до звіту про оцінку транспортного засобу № 7803/06/20-2 вартість відновлювального ремонту автомобіля «HONDA CR-V», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 склала 18 965, 38 грн.

25.08.2020 СПД Коровіним Є.Ю. виставлено рахунок № 2306, згідно якого вартість відновлювального ремонту названого транспортного засобу склала 18 852, 53 грн.

Страховим актом № 01/07-2020 від 16.07.2020 дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 08.06.2020, в результаті якої було пошкоджено транспортний засіб «HONDA CR-V», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 визнано позивачем страховим випадком та, призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 2 309, 84 грн.

Додатком № 1 до страхового акту № 01/07-2020 від 16.07.2020 вирішено здійснити доплату страхового відшкодування у розмірі 16 542, 69 грн.

Відповідно до платіжного доручення № 342 від 22 липня 2020 року на суму 2 309, 84 грн та платіжного доручення № 427 від 01 вересня 2020 року на суму 16 542, 69 грн, позивачем здійснено страхове відшкодування.

Як встановлено судом, відповідно до відомостей з Єдиної централізованої бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України, станом на дату ДТП, цивільна відповідальність власника транспортного засобу «ВАЗ 2101» державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , була застрахована Приватним акціонерним товариством «УКРАЇНСЬКА ПОЖЕЖНО-СТРАХОВА КОМПАНІЯ» відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АР № 4154713 з встановленим розміром страхової суми за шкоду заподіяну майну - 130 000, 00 грн, франшизи - 2 600, 00 грн.

24.11.2020 позивач направив відповідачеві претензію № 161 від 14.09.2020 про сплату 20 702, 53 грн страхового відшкодування, яка отримана останнім 02.12.2020, проте результатів її розгляду матеріали справи не містять.

Відповідно до платіжного доручення № 12151 від 11 березня 2021 року відповідачем сплачено на користь позивача частину страхового відшкодування в розмірі 4 075, 21 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

З відзиву на позовну заяву вбачається, що відповідачем сплачено на користь позивача частину страхового відшкодування в розмірі 4 075, 21 грн, в підтвердження чого надано платіжне доручення № 12151 від 11 березня 2021 року.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що між сторонами відсутній предмет спору в частині грошових вимог в розмірі 4 075, 21 грн, оскільки вимоги позову фактично задоволені відповідачем в добровільному порядку.

Стосовно іншої частини позовних вимог суд зазначає наступне.

Пунктом 1 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами ст. 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до постанови Вишгородського районного суду Київської області від 13.08.2020 в справі № 363/2229/20 дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення ОСОБА_1 вимог пункту п. 13.1 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого його визнано винними у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Згідно з положеннями статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За приписами ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

У разі виплати страховою компанією страхового відшкодування до неї у межах фактичних витрат від потерпілої особи переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. В таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора, а саме потерпілій (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за заподіяння шкоди.

Таким чином, за суброгацією відбувається лише зміна осіб у вже наявному зобов`язанні (зміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. Це означає, що одна особа набуває прав і обов`язків іншої особи у конкретних правовідносинах. У процесуальному відношенні страхувальник передає свої права страховику на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав.

Отже, суброгація допускається тільки у договорах майнового страхування і правовою підставою її застосування є стаття 993 ЦК та стаття 27 Закону України «Про страхування».

Судом встановлено, що відносини між ПрАТ «УПСК», як страховиком та власником автомобіля «ВАЗ 2101» державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , як страхувальником врегульовані полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АР № 4154713.

Таким чином, положення ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

У відповідності до вищевказаних норм, до позивача перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до відповідача, як страхувальника цивільної відповідальності за шкоду, заподіяну внаслідок експлуатації ОСОБА_1 транспортного засобу «ВАЗ 2101» державний реєстраційний номер НОМЕР_4 .

Відповідно до преамбули Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV (далі - Закон № 1961-IV) ним врегульовані відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і він спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

За змістом ст. 14 цього Закону страхувальник має право вибору страховика для укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Згідно п. 21.1 ст. 21 Закону № 1961-IV з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

У відповідності до ст. 5 Закону № 1961-IV об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

За приписами п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Таким чином, на підставі зазначених вище норм та у зв`язку з укладенням відповідачем з власником автомобіля «ВАЗ 2101» державний реєстраційний номер НОМЕР_4 полісу страхування цивільно-правової відповідальності серії АР № 4154713, відповідач прийняв на себе обов`язок відшкодовувати завдану шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації цього транспортного засобу.

Позовна заява містить вимоги щодо солідарного стягнення з ОСОБА_1 та ПрАТ «УПСК» суми страхового відшкодування. Разом з цим, ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.03.2021 відмовлено у відкритті провадження у справі в частині вимог до ОСОБА_1 .

Згідно ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Частиною 2 пункту 12.1 статті 12 Закону № 1961-IV встановлено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

З огляду на те, що сума страхового відшкодування не перевищує розмір ліміту відповідальності страхувальника за шкоду майну, визначений полісом АР № 4154713, сума страхового відшкодування підлягає стягненню з відповідача як страхувальника цивільної відповідальності за шкоду, заподіяну внаслідок експлуатації ОСОБА_1 транспортного засобу «ВАЗ 2101» державний реєстраційний номер НОМЕР_4 .

Враховуючи викладене, зважаючи на положення ст. 993 ЦК України, ст. 12, 22, 27 Закону № 1961-IV, з огляду на те, що полісом серії АО № 000968526 встановлено ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну в розмірі 130 000, 00 грн і франшизу в сумі 2 600, 00 грн, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача суми страхового відшкодування за шкоду, заподіяну внаслідок експлуатації ОСОБА_1 транспортного засобу «ВАЗ 2101» державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , в розмірі 12 177, 32 грн (2 309, 84 грн + 16 542, 69 грн - 2 600, 00 грн - 4 075, 21 грн).

Щодо заперечень відповідача щодо суми страхового відшкодування, наведених у відзиві на позовну заяву, суд зазначає таке.

Так, відповідачем розраховано розмір страхового відшкодування, виходячи із вартості матеріального збитку у розмірі 6 675, 21 грн, що міститься у звіті № 7803/06/20-2 про оцінку транспортного засобу, із вирахуванням розміру франшизи.

Разом з цим, слід зауважити, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.07.2018 у справі № 922/4013/17.

Таким чином, суд відхиляє твердження відповідача, оскільки вартість суми страхового відшкодування, заявленого позивачем до стягнення, підтверджується належними доказами, а саме рахунком № 2306 від 25.08.2020.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача 1 850, 00 грн витрат на проведення автотоварознавчих (оціночних) експертиз, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 34.2 ст. 34 Закону № 1961-IV протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Згідно з п. 34.3. ст. 34 Закону № 1961-IV, якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

В матеріалах справи відсутні докази направлення відповідачем на місце ДТП свого представника в порядку пункту 34.2. ст. 34 Закону № 1961-IV.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем з метою визначення вартості матеріального збитку, завданому транспортному засобу «HONDA CR-V», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок ДТП були понесені витрати у розмірі 900, 00 грн та 950, 00 грн за проведення незалежної експертної оцінки.

Так, в підтвердження дійсності понесених витрат, матеріали справи містять рахунки-фактури № СФ-0000122 від 06.07.2020 та № СФ-0000171 від 01.09.2020, виставлені ТОВ «САТЕЛ ГРУП», акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000128 та № ОУ-0000153, а також платіжні доручення № 326 від 09.07.2020 на суму 950, 00 грн та № 452 від 14.09.2020 на суму 900, 00 грн.

Отже, в силу приписів п. 34.3. ст. 34 Закону № 1961-IV витрати, понесені позивачем на проведення експертизи, підлягають відшкодуванню відповідачем, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 1 850,00 грн. витрат на проведення експертизи є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене в сукупності, зважаючи на зміст позовних вимог, обставини, встановлені під час розгляду справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, у зв`язку з чим наявні підстави для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача 12 177, 32 грн страхового відшкодування та 1 850, 00 грн витрат на проведення експертизи.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору, відповідно до положень статті 129 ГПК України, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1 537, 32 грн.

Також суд вважає за необхідне роз`яснити позивачеві, що частина судового збору, сплаченого за вимоги, провадження по яким підлягає закриттю, може бути йому повернута в порядку ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 129, 231, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Закрити провадження в справі № 910/2139/21 за позовом Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ФЕНІКС» до Приватного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ПОЖЕЖНО-СТРАХОВА КОМПАНІЯ», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 , про відшкодування 20 712, 73 грн в частині вимог Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ФЕНІКС» до Приватного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ПОЖЕЖНО-СТРАХОВА КОМПАНІЯ» в розмірі 4 075, 21 грн.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ПОЖЕЖНО-СТРАХОВА КОМПАНІЯ» (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 40; ідентифікаційний код 20602681) на користь Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ФЕНІКС» (03028, м. Київ, пр-т. Науки, буд. 30; ідентифікаційний код 13525951) 12 177, 32 грн (дванадцять тисяч сто сімдесят сім гривень 32 коп.) страхового відшкодування, 1 850, 00 грн (одна тисяча вісімсот п`ятдесят гривень 00 коп.) витрат на проведення експертизи та 1 537, 32 грн (одна тисяча п`ятсот тридцять сім гривень 32 коп.) судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів в порядку, передбаченому ст.ст. 253-259, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Рішення в повному обсязі складено 11.05.2020.

Суддя О.С. Комарова