Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2021Справа № 910/18680/20

Суддя Господарського суду міста Києва Головіна К. І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження господарську справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрбурсервіс»

до Приватного підприємства «Будремкомплект»

про стягнення 66 325, 97 грн.

без повідомлення учасників справи

В С Т А Н О В И В:

До Господарського суду міста Києва з позовною заявою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпрбурсервіс» (далі - ТОВ «Дніпрбурсервіс», позивач) до Приватного підприємства «Будремкомплект» (далі - ПП «Будремкомплект», відповідач) про стягнення заборгованості у сумі 66 325, 97 грн. за договором підряду № 05-11/19 від 03.12.2019 р.

У обґрунтування своїх вимог позивач вказує на порушення відповідачем договору № 05-11/19 від 03.12.2019 р. в частині своєчасної сплати вартості виконаних робіт, у зв`язку з чим у ПП «Будремкомплект» виникла заборгованість.

У позові ТОВ «Дніпрбурсервіс» просить стягнути з відповідача основний борг в сумі 52 703,00 грн., пеню в сумі 9 557,39 грн., інфляційні втрати в сумі 1 932,98 грн. та 3% річних в сумі 2 132,60 грн., що разом становить 66 325, 97 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.12.2020 р. (з урахуванням ухвали від 25.01.2021 р.) вказану позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження, справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників спору, сторонам надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд справи, у строк, визначений законом, відзиву не надав, його позиція щодо заявлених вимог суду невідома. Згідно з ч. 2 ст. 178 ГПК у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Ураховуючи, що відповідач не скористався наданим йому правом у межах визначеного законом процесуального строку на подання відзиву, суд дійшов висновку про можливість вирішення спору за відсутності відзиву відповідача.

Отже, розглянувши позовні вимоги та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступне.

03.12.2019 р. між ТОВ «Дніпрбурсервіс» (виконавець) та ПП «Будремкомплект» (замовник) був укладений договір № 05-11/19(далі - договір), за яким підрядник зобов`язується за плату та за завданням замовника виконати буріння та облаштування свердловини орієнтовною глибиною 130 метрів, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити належним чином виконані роботи (п. 1.1). Об`єкт замовника щодо якого виконуватимуться роботи розташований за адресою: Київська область, Новосільківська с/рада, урочище "Плитила 2" (п. 1.2 договору).

Вартість робіт визначена згідно з діючими державними будівельними нормами та відповідно до протоколу погодження договірної ціни та становить 282 703,00 грн. (п. 2.1 договору). Оплата вартості робіт підрядника по даному договору здійснюється замовником відповідно до наступного графіку: 70 % від вартості робіт оплачуються замовником впродовж 2 банківських днів з моменту підписання даного договору (п. 2.2.1 договору), а 30 % від вартості робіт - оплачуються замовником впродовж 5 банківських днів з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі виконаних робіт (п. 2.2.2 договору).

Оплата вартості робіт здійснюється замовником в безготівковий формі шляхом перерахування грошових коштів в національній валюті на поточний рахунок підрядника (п. 2.4 договору).

Замовник зобов`язаний сплатити підрядникові вартість робіт у порядку та на умовах, визначених цим договором, а також прийняти виконані належним чином роботи та підписати відповідний акт прийому-передачі виконаних робіт (п. 4.2.2, 4.2.3 договору).

Підрядник приступає до виконання робіт за цим договором з моменту отримання від замовника завдання та авансового платежу, визначеного в п. 2.2.1 договору (п. 5.1 договору). Строк виконання робіт складає 10 робочих днів з моменту, зазначеного у п. 5.1 договору (п. 5.2 договору).

Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту підписання його сторонами та скріплення печатками сторін і діє до моменту повного виконання зобов`язань сторонами (п. 8.1).

Протоколом погодження ціни сторони погодили розмір загальної вартості робіт, що становить 282 703,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач умови договору виконав у повному обсязі, про що свідчить акт приймання-передачі виконаних робіт № 41 від 21.12.2019 р., підписаний обома сторонами без зауважень.

Проте, відповідач, зі свого боку, зобов`язання зі сплати вартості робіт виконав неналежним чином, а саме - оплатив вартість робіт частково, на суму 230 000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 04.12.2019 р., від 10.12.2019 р., від 30.09.2020 р., тому на час звернення позивача до суду у відповідача виникла заборгованість у сумі 52 703,00 грн.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися у встановлений строк (термін), а якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час (ст. 530 ЦК України).

Разом з тим, встановлено, що відповідач сплатив вартість робіт у повному обсязі на суму 52 703,00 грн. під час розгляду даної справи, що підтверджується платіжним дорученням № 1596 від 30.12.2020 р. Отже, відповідне грошове зобов`язання замовника припинилось на вказану суму, а тому провадження в частині стягнення основного боргу необхідно закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України (відсутній предмет спору).

У іншій частині позову - щодо стягнення з відповідача пені в сумі 9 557,39 грн., інфляційних втрат в сумі 1 932,98 грн. та 3% річних в сумі 2 132,60 грн. при вирішенні спору, суд виходив з такого.

Статтею ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

У пункті 6.5 договору сторони погодили, що в разі порушення замовником визначених цим договором строків розрахунків, він сплачує на користь підрядника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожний день прострочення.

Водночас, суд враховує, що за змістом ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При цьому згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 2.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", приписом ч. 6 ст. 232 ГК України передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане, проте, законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду.

Отже, перевіривши розрахунок заявленої позивачем неустойки відповідно до наведених норм чинного законодавства та умов договору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача пеню у сумі 8 510,54 грн., тобто у меншій сумі, ніж заявлено позивачем, оскільки ним не враховано відстрочку платежу, визначену в банківських днях, у зв`язку з чим нарахування пені за 25.12.2019 р. (що є вихідним днем) не здійснюється. Також позивач не врахував обмеження, встановлені ч. 6 ст. 232 ГК України, щодо 6-ти місячного строку для нарахування пені.

Стосовно стягнення з відповідача інфляційних втрат у сумі 1 932,98 грн. та 3% річних в сумі 2 132,60 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на встановлене судом прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, вимога про стягнення 3 % річних та інфляційної складової боргу є правомірно заявленою позивачем.

Здійснивши власний перерахунок матеріальних втрат, заявлених до стягнення, суд дійшов до висновку, що з відповідача підлягає стягненню інфляційна складова боргу у сумі 1 932,98 грн. та 3% річних в сумі 2 112,21 грн., тобто у меншій сумі, ніж просив позивач, з огляду на неправильне визначення періоду прострочення зобов`язання.

За таких обставин позов ТОВ «Дніпрбурсервіс», що залишився на розгляді, підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, заявлених позивачем у позові у вигляді витрат по сплаті судового збору на суму 2 102,00 грн. та витрат за надану професійну правничу допомогу на суму 8 000,00 грн., суд виходить з такого.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ст. 126 ГПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У даному випадку на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу у сумі 8 000,00 грн. заявник надав: договір про надання правової (правничої) допомоги № 46/20 від 11.11.2020 р., укладений між ТОВ «Дніпрбурсервіс» і Адвокатським об`єднанням "Білі Комірці", у якому сторони домовились, що вартість послуг становить 8 000,00 грн.; акт приймання-передачі наданих послуг № 63 від 19.11.2020 р. на суму 8 000,00 грн.; рахунок-фактуру № 63 від 11.11.2020 р. на оплату правничої допомоги на суму 8 000,00 грн.; ордер на представництво інтересів позивача в суді адвокатом Смоловим К. В. (серія ДП від 2316/039 від 16.11.2020 р.); свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю, видане адвокату Смолову К. В. № 2168 від 19.07.2010 р.; банківську виписку про оплату послуг на правничу допомогу у сумі 8 000,00 грн.

Суд, дослідивши надані відповідачем докази, вважає їх достатніми для підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

У той же час, при визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), критерію розумності розміру, враховуючи конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Для встановлення розумного розміру наданих послуг адвоката слід надати належну правову оцінку договору у сукупності з іншими доказами, складністю справи та виконання адвокатом робіт (наданих послуг), витраченим часом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг та виконання робіт, ціною позову та (або) значення справи.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У даному випадку суд враховує категорію справи, яка не є складною, обсяг виконаної роботи під час розгляду справи, яка не вимагала значних витрат часу та вмінь для формування правової позиції, відшукання доказів на підтвердження наявності заборгованості, відсутності заперечень відповідача проти позову та погашення ним основного боргу під час розгляду справи, що фактично свідчить про визнання позовних вимог, задоволення вимог позивача на суму 12 555,73 грн.

Отже, з метою дотримання критерію розумності, співмірності між обсягом роботи, проведеної адвокатом і заявленими витратами, здійсненими на оплату адвокатських послуг, суд вважає за доцільне встановити розмір судових витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу, у сумі 4 000,00 грн.

Указані витрати, а також витрати зі сплати судового збору у сумі 2 102,00 грн. покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 73 - 79, 129, 226, 236 - 238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Провадження за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрбурсервіс» до Приватного підприємства «Будремкомплект» про стягнення заборгованості у сумі 52 703,00 грн. закрити.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрбурсервіс» до Приватного підприємства «Будремкомплект» про стягнення пені в сумі 9 557,39 грн., інфляційних втрат в сумі 1 932,98 грн. та 3% річних в сумі 2 132,60 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства «Будремкомплект» (04077, м. Київ, вул. Дніпроводська, 1-А, ідентифікаційний код 34427153) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрбурсервіс» (49049, м. Дніпро, проспект Героїв, буд. 48, кв. 79, ідентифікаційний код 36163016) пеню в сумі 8 510 (вісім тисяч п`ятсот десять) грн. 54 коп., інфляційні втрати в сумі 1 932 (одна тисяча дев`ятсот тридцять дві) грн. 98 коп., 3% річних в сумі 2 112 (дві тисячі сто дванадцять) грн. 21 коп., судовий збір в сумі 1 937 (одна тисяча дев`ятсот тридцять сім) грн. 47 коп., витрати на правничу допомогу у сумі 3 686 (три тисячі шістсот вісімдесят шість) грн. 90 коп.

У решті вимог - відмовити.

Повне судове рішення складено 11 травня 2021 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головіна К. І.