РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.05.2021Справа № 910/3030/21
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Гренландія НВП»

до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

про стягнення 287308,65 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

СУТЬ СПОРУ:

У лютому 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Гренландія НВП» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з указаним позовом про стягнення з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі - відповідач) 285600 грн. заборгованості за поставлену за договором поставки №53-122-08-20-10101 від 23.10.2020 (далі - Договір) продукцію, та 1708,65 грн. трьох процентів річних нарахованих за прострочення оплати цієї продукції.

Також позивач просив стягнути з відповідача, крім сплаченого судового збору, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 35000 грн., які позивач очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Відповідач підтвердив факт наявності у нього заборгованості за поставлену за Договором продукцію в сумі 285600 грн., а тому заявлені позовні вимоги в цій частині визнав, і просив суд на підставі статті 130 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) стягнути з нього на користь позивача 50% судового збору, а решту 50% - повернути позивачу.

Відповідач не погодився із наведеним позивачем розрахунком 3% річних за прострочення оплати вищевказаного боргу, зазначивши при цьому, що він зроблений із порушенням умов пункту 6.1 Договору, і за його контррозрахунком правомірним є розмір 3% річних нарахованих за період з 22.12.2020 і станом на 18.02.2021, який складає 1625,23 грн.

Відповідач також заперечував проти покладення на нього витрат на професійну правничу допомогу в сумі 35000 грн., яка надана позивачу адвокатом Кебкал О. М. у межах цієї справи. Зазначив, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних ним робіт, як цього вимагає процесуальне законодавство. А у випадку надання позивачем таких доказів, вважає, що заявлений орієнтовний розмір таких витрат є значно завищеним, оскільки ця справа по своїй суті є абсолютно не складною, адже поставка продукції здійснена всього в один етап, а обсяг документації по договору є мінімальним. Відповідачем не заперечувався ні факт поставки, ні факт відсутності оплати, що свідчить про безспірність заявлених вимог і, як наслідок, зводить складність цієї справи до мінімуму. Увесь обсяг необхідних доказів є у позивача в наявності, а тому збір доказів адвокатом теж не проводився. На погляд відповідача ця справа відноситься до категорії найпростіших справ і потребує дуже не значного часу для підготовки позовної заяви, а тому орієнтовний розмір заявлених витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірним складності даної справи та обсягу наданих адвокатом послуг. Зважаючи на викладене, відповідач вважає, що витрати на професійну правничу допомогу в цій справі не повинні становити більше як 2000 грн, а тому просить суд, у випадку стягнення з нього цих витрат, відповідно зменшити їх розмір.

Позивачем відповіді на відзив та доказів щодо понесених ним витрат на правничу допомогу подано не було.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

23.10.2020 між позивачем (Постачальник) та відповідачем (Замовник) було укладено Договір, відповідно до якого Постачальник зобов`язувався поставити і передати у власність Замовника продукцію (засіб для експрес дезінфекції), що визначена у специфікації № 1, яка є додатком до Договору, а Замовник зобов`язувався оплатити на умовах, визначених цим Договором, вартість поставленої йому продукції (пункт 1.1 Договору).

Сторони домовились, що загальна сума Договору (вартість продукції) становить 335300 грн. (пункт 2.2 Договору).

Сторонами погоджено, що продукція поставляється Постачальником на умовах DDP згідно «Інкотермс-2010» . Місце поставки та Вантажоодержувач - 34400, м. Вараш, склад Рівненського відділення ВП «Складське господарство» ДП «НАЕК «Енергоатом» (пункт 3.1 Договору).

На виконання умов Договору позивачем 03.11.2020 на обумовлений склад відповідача було поставлено продукцію на загальну суму 335300 грн., що підтверджується відповідною видатковою накладною № Вп-0000245 від 03.11.2020.

Матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем були висловлені якісь претензії щодо кількості, якості чи вартості поставленої продукції.

Позивачем також у день відвантаження продукції було оформлено податкову накладну № 28, яка була зареєстрована у Єдиному реєстрі податкових накладних, що підтверджується відповідною квитанцією.

Відповідач здійснив приймання поставленої позивачем продукції 04.11.2020 та після проходження зазначеною продукцією вхідного контролю (ВК-1) на адресу позивача було направлено ярлик на придатну продукцію № 1-3-124 від 06.11.2020, що підтверджує придатність поставленої відповідачу продукції Стандарту Державного підприємства «НАЕК «Енергоатом» «Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для АЕС» СОУ НАЕК 038:2017.

Відповідно до пункту 6.1 Договору оплата за поставлену якісну продукцію здійснюється Замовником за умови реєстрації Постачальником податкової накладної у ЄРПН, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника протягом 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію згідно СОУ НАЕК 038:2017 «Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для АЕС». Початок перебігу строку оплати починається з дня, наступного за днем оформлення ярлика на придатну продукцію.

Отже, відповідач повинен був розрахуватися за отриману ним продукцію у строк до 21.12.2020 включно.

Проте, відповідач лише частково оплатив прийняту ним продукцію, перерахувавши позивачу 49000 грн. відповідно до платіжного доручення від 19.02.2021 №1922, про що свідчить залучена до матеріалів справи копія банківської виписки з рахунку позивача за 19.02.2021.

Вказані обставини підтверджуються залученими до матеріалів справи копіями вищевказаних Договору разом із додатками до нього, видаткової та податкової накладних, виписки з банківського рахунку позивача, ярлика на придатну продукцію № 1-3-124 від 06.11.2020, супровідного листа № 16809/041 від 09.11.2020 до ярлика на придатну продукцію, а також підтверджуються сторонами.

Решту суму коштів за отриману продукцію (285600 грн.) відповідач позивачу не сплатив. Протилежного матеріали справи не містять, і цей розмір боргу відповідачем визнається.

За таких обставин справи, позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з частиною 1, 2 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтями 525, 526, 530 ЦК України, статтею 193 ГК України зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Враховуючи наведені докази та положення статей 74, 79 ГПК України, суд вважає доведеною позивачем обставину наявності у відповідача заборгованості за Договором на загальну суму 285600 грн.

Доказів оплати вищевказаної суми боргу матеріали справи не містять.

Відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача 285600 грн. боргу є законною та обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню у повному обсязі.

Виходячи з положень статті 610, частини 1 статті 612, статті 611 ЦК України, частини 2 статті 193 ГК України, відповідач є порушником зобов`язання, що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини 2 статті 625 ЦК України нарахування на суму боргу трьох процентів річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За прострочення строків оплати поставленої продукції, позивач на підставі частини 2 статті 625 ЦК України нарахував відповідачу за період з 19.11.2020 до 18.02.2021 три відсотки річних у сумі 1708,65 грн.

Однак, як було зазначено вище, враховуючи вимоги пункту 6.1 Договору та положення статті 253 ЦК України, правомірним є нарахування 3% річних за період з 22.12.2020 (перший день прострочення) до 18.02.2021 (дата по яку проводить нарахування позивач).

Таким чином, за розрахунком суду правомірним є стягнення з відповідача 1625,23 грн. 3% річних, а тому позов у цій частині підлягає задоволенню в цій сумі.

Вирішуючи питання розподілу між сторонами судових витрат судом враховане наступне.

Відповідно до частини 1 статті 130 ГПК України та частини 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір» у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Оскільки відповідачем до початку розгляду справи по суті визнано позов в частині стягнення з нього 285600 грн. боргу, то враховуючи зазначені положення Закону позивачу підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним у межах цієї вимоги (2142 грн.).

У решті 50 відсотків судового збору сплаченого за цю вимогу (2142 грн.) та пропорційно до задоволеної вимоги про стягнення 3% річних (24,38 грн.) судовий збір згідно зі статтею 129 ГПК України покладається на відповідача, а у частині відмови у позові (1,25 грн.) - на позивача.

Стосовно заявленого позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу та заперечень відповідача щодо покладення на нього таких витрат, то судом враховано наступне.

Відповідно до частин 1, 3 статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною 2 статті 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Частиною 3 статті 126 ГПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Враховуючи те, що матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження факту понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу у сумі 35000 грн. (неминучості понесення цих витрат у такому розмірі в майбутньому), відсутність наданого позивачем детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також за відсутності заяви позивача, зробленої до моменту прийняття судом рішення, про надання протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду доказів на підтвердження факту понесення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 35000 грн., у суду відсутні підстави для стягнення цих витрат з відповідача.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, частиною 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір», суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (Україна, 01032, місто Київ, вулиця Назарівська, будинок 3; ідентифікаційний код 24584661) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Гренландія НВП» (Україна, 07320, Київська область, Вишгородський район, село Сухолуччя, вул. Травнева, 1-Б; ідентифікаційний код 43527454) 285600 грн. (двісті вісімдесят п`ять тисяч шістсот гривень) боргу, 1625,23 грн. (одну тисячу шістсот двадцять п`ять гривень 23 копійки) 3% річних, а також 2166,38 грн. (дві тисячі сто шістдесят шість гривень 38 копійок) судового збору.

У решті позову відмовити.

Повернути з Державного бюджету України на підставі цього рішення Товариству з обмеженою відповідальністю «Гренландія НВП» (Україна, 07320, Київська область, Вишгородський район, село Сухолуччя, вул. Травнева, 1-Б; ідентифікаційний код 43527454) 2142 грн. (дві тисячі сто сорок дві гривні) сплаченого судового збору.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Суддя Р.Б. Сташків