ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" квітня 2021 р. Справа № 911/3661/20

Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А., за участю секретаря судового засідання Харченко М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Хімтрейдресурс

до Товариства з обмеженою відповідальністю Укрполімерконструкція

про стягнення 1 099 893,62 гривень

представники сторін не з`явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Хімтрейдресурс (далі ТОВ Хімтрейдресурс/позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Укрполімерконструкція (далі ТОВ Укрполімерконструкція/відповідач) про стягнення 1 099 893,62 гривень майнової шкоди, завданої втратою товару, що був переданий відповідачу на зберігання за договором відповідального зберігання товару №01в/з18 від 01.08.2018.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 31.12.2020 у справі №911/3661/20 позовну заяву ТОВ Хімтрейдресурс залишено без руху, виявлені недоліки постановлено усунути протягом десяти днів з дня вручення зазначеної ухвали.

25.01.2021 через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшла заява про усунення недоліків, відповідно до змісту якої позивач у встановлений судом строк вказав відсутні у позовній заяві відомості.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 27.01.2021 у справі №911/3661/21 прийнято позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Хімтрейдресурс та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з призначенням вказаної справи до розгляду у підготовчому засіданні на 22.02.2021, а також встановлено сторонам строк для вчинення процесуальних дій, у тому числі подання відповідачем відзиву до 22.02.2021.

Відповідно до наявних в матеріалах справи рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення про відкриття провадження у справі, відповідні процесуальні права і обов`язки та строки для їх реалізації і виконання, сторони були повідомлені належним чином.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 22.02.2021 у справі №911/3661/21 відкладено підготовче засідання на 29.03.2021.

23.02.2021 через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача надійшла заява про визнання позову та розгляд справи без представника товариства.

29.03.2021 через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшли додаткові пояснення до позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 29.03.2021 у справі №911/3661/21, занесеною до протоколу судового засідання від 29.03.2021, відкладено підготовче засідання на 13.04.2021.

12.04.2021 через канцелярію Господарського суду Київської області, на електронну пошту суду, від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без участі відповідача та його представника.

Згідно резолюції головного спеціаліста відділу автоматизованого документообігу та обробки внутрівідомчої службової кореспонденції Господарського суду Київської області вказане вище клопотання не підписано з використанням електронного цифрового підпису.

Згідно статті 1 Закону України "Про електронні довірчі послуги " електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис.

Відповідно до частини 8 статті 42 Господарського процесуального кодексу України якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника).

Враховуючи викладене вище та імперативні приписи норм Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про залишення без розгляду вказаного вище клопотання відповідача як такого, що подане з недотриманням форми та порядку, передбачених процесуальним законом для подачі документів в електронній формі.

Відповідно до приписів ст. ст. 185 та 191 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем.

Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 191, 192 цього Кодексу.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом перевірено, що заяву про визнання позову підписано директором ТОВ Укрполімерконструкція Волчком І.А., а відповідне визнання не суперечить закону та не порушує прав чи інтересів інших осіб.

За таких обставин, враховуючи ст. ст. 185 та 191 Господарського процесуального кодексу України та визнання позову відповідачем, суд у підготовчому засіданні 13.04.2021 вийшов до нарадчої кімнати, після виходу з якої

ВСТАНОВИВ:

01.08.2018 між ТОВ Укрполімерконструкція, як виконавцем, та ТОВ Хімтрейдресурс, як замовником, укладено договір відповідального зберігання товару №01в/з18 (далі договір зберігання), відповідно до п. 1.1. якого замовник передає, а виконавець приймає на відповідальне зберігання майно замовника, яке визначене у акті прийому-передачі, який є невід`ємною частиною даного договору за умови, що він скріплений підписами уповноважених представників сторін та відбитками печаток сторін.

Відповідно до пп. 1.2., 3.1. та 9.2. договору зберігання товар, що передається в межах даного договору, належить замовнику на праві власності.

На перше число кожного місяця проводиться інвентаризація товару в присутності повноважного представника замовника. В випадку, якщо кількість поставленого на зберігання товару, вказаного в додатках до цього договору і актах прийому-передачі, не відповідає фактичній наявності, відображеній в інвентаризаційній відомості, виконавець зобов`язаний оплатити різницю в термін до 10 числа поточного місяця.

Даний договір вступає в силу з моменту підписання сторонами і діє до 31.12.2019.

Копія вказаного вище договору наявна в матеріалах справи.

Відповідно до викладених у позові обставин відповідно до умов договору зберігання позивач передав, а відповідач прийняв на відповідальне зберігання поліетилен ARMCRP 100В, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями актів прийому-передачі товару:

- №01-У від 07.11.2018 на передачу поліетилену в кількості 900 мішків загальною вагою 22,5 тонни;

- №02-У від 12.11.2018 на передачу поліетилену в кількості 1800 мішків загальною вагою 45 тонн, що скріплені підписами та печатками сторін.

В підтвердження обставин придбання та отримання у власність вказаного вище товару позивач надав копії митної декларації та міжнародних товарно-транспортних накладних CMR №№5340/2, 5340/3.

Надалі, за доводами позивача, ним було знято із зберігання у відповідача частину товару та на відповідальному зберіганні у відповідача повинно було знаходитись 21,108 тонн поліетилену.

В матеріалах справи наявні копії актів зняття з зберігання та інвентаризаційних описів матеріальних цінностей, прийнятих на відповідальне зберігання за 03.08.2020, 01.09.2020, 01.10.2020 та 02.11.2020.

Відповідно до вказаних вище інвентаризаційних описів сторонами зафіксовано наявність поліетилену у кількості 22,108 тонн.

Як зауважив позивач, під час чергової інвентаризації 04.12.2020 позивачем було виявлено, що на складі відповідача переданий останньому на зберігання товар у кількості 21,108 тонн відсутній, за результатами чого сторонами складено та скріплено підписами і печатками сторін інвентаризаційний опис матеріальних цінностей, прийнятих на відповідальне зберігання, за 04.12.2020.

Відповідно до вказаного вище інвентаризаційного опису загальна вартість втраченого товару складає 1 099 893,62 грн.

В розрізі вартості втраченого відповідачем товару позивач додатково зауважив, що в інвентаризаційному описі вартість однієї тонни поліетилену встановлена сторонами в сумі 52 107,90 грн, тоді як згідно укладеного позивачем з ТОВ «Полімер-Трейд Плюс» договору поставки №01-12/20 та додатку №1 від 01.12.2020 вказаний товар у кількості 21,108 тонн мав бути реалізований позивачем за ціною 53 108, 00 грн за одну тонну.

Вказана вище вартість поліетилену, за доводами позивача, також була погоджена між сторонами спору згідно укладеного між ним договору поставки №11-01/16 від 21.11.2016 щодо реалізації зазначеного товару відповідачу.

В підтвердження відповідних обставин позивачем надано копії договору поставки №01-12/20 та додаток №1 від 01.12.2020, а також додатків №№42, 43 від 02.12.2019 та 06.12.2019 до договору поставки №11-01/16 від 21.11.2016.

З огляду зазначеного вище позивач зазначив, що внаслідок неналежного виконання відповідачем договору зберігання та втрати товару відповідачем завдано позивачу майнову шкоду у розмірі 1 099 893,62 грн, з вимогою про стягнення якої позивач звернувся до суду із відповідним позовом.

Згідно поданої заяви відповідач вказані вище вимоги визнав і не заперечив проти стягнення як заявленої суми збитків у розмірі 1 099 893,62 грн, так і понесених позивачем судових витрат.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, суд дійшов таких висновків.

Приписами ст. ст. 11, 22 Цивільного кодексу України унормовано, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Приписами статей 224, 225 ГК України, що кореспондують із ст. 22 ЦК України, унормовано, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною.

Таким чином, підставою для настання господарсько-правової відповідальності, передбаченої вищевказаними нормами законодавства, є правопорушення, що включає в себе певні елементи: збитки, протиправність поведінки особи, яка заподіяла збитки; причинний зв`язок між ними; вина.

Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення, за загальним правилом, виключає настання відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

Приписами статей ст. 173, 193 Господарського кодексу України встановлено, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Приписами ст. ст. 936, 942, 949 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Зберігач зобов`язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі.

Зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

Водночас, згідно статей 627, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З огляду наведеного, підписання відповідачем, як зберігачем, договору зберігання та актів прийому-передачі товару без будь-яких зауважень щодо положень зазначеного правочину та кількості переданого на зберігання товару, за своїм правовим наслідком породжує для ТОВ Укрполімерконструкція обов`язок щодо належного зберігання та повернення позивачу належного йому товару.

Натомість, як слідує з наявного в матеріалах справи інвентаризаційного опису за 04.12.2020 товар - 21,108 тонн поліетилену загальною вартістю 1 099 893,62 грн на складі відповідача відсутні, що свідчить про наявність як протиправної поведінки відповідача, що полягає у незабезпеченні схоронності товару під час його зберігання, так і наявність вини відповідача у вказаних обставинах.

Згідно ч. 1 ст. 950, п. 1 ч. 1 ст. 951 Цивільного кодексу України за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах.

Збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем, зокрема, у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості.

З огляду наведеного, втрата відповідачем 21,108 тонн поліетилену свідчить про підставність посилань позивача на завдання останньому майнової шкоди у розмірі вартості такого товару, що загалом складає 1 099 893,62 грн, а також на наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) відповідача та заявленими до стягнення збитками.

За таких обставин, беручи до уваги наведені нормативні приписи, а також враховуючи доведеність наявності у сукупності всіх елементів складу правопорушення, яке тягне за собою відповідальність у вигляді відшкодування завданих збитків, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 1 099 893,62 гривень майнової шкоди підлягає задоволенню як така, що доведена позивачем належними та допустимими доказами та визнана у встановленому порядку відповідачем.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно ст. 129 ГПК України, покладаються судом на відповідача у повному обсязі.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Укрполімерконструкція (вул. Торф`яна, буд. 28, смт Баришівка, Баришівський р-н, Київська обл., 07501, ідентифікаційний код 19252307) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Хімтрейдресурс (вул. Січових Стрільців, буд. 17, офіс 23, м. Бровари, Київська обл., 07400, ідентифікаційний код 37495205) 1 099 893 (один мільйон дев`яносто дев`ять тисяч вісімсот дев`яносто три) грн 62 коп. майнової шкоди та 16 498 (шістнадцять тисяч чотириста дев`яносто вісім) грн 40 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене у апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 254, 256 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням пункту 4 Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 07.05.2021.

Суддя В.А. Ярема