УХВАЛА

м. Київ

26.04.2021Справа № 910/2971/20 (910/19025/20)
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Паритет" (04073, м. Київ, вул. Кирилівська,154, ідентифікаційний номер 38358377)

до 1) Фізичної особи-підприємця Логвіненко Олени Сергіївни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕДІНЖИНІРИНГ" (04112, м. Київ, вул. Ризька,8/А, ідентифікаційний номер 21539772);

про визнання недійсним договору №171201-П від 01.12.2017 року та стягнення грошових коштів

в межах справи №910/2971/20

За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова Компанія "Паритет" (04073, м. Київ, вул. Кирилівська,154, ідентифікаційний номер 38358377)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕДІНЖИНІРИНГ" (04112, м. Київ, вул. Ризька,8/А, ідентифікаційний номер 21539772)

про банкрутство

Суддя Мандичев Д.В.

секретар судового засідання Судак С.С.

Представники сторін:

від позивача: Квітін Р.В.,

від відповідача-1: Кар`єв А.А.,

від відповідача-2: не з`явилися,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляді Господарського суду міста Києва перебуває справа №910/2971/20 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова Компанія "Паритет" про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕДІНЖИНІРИНГ" (ідентифікаційний номер 21539772).

02.12.2020 до Господарського суду м. Києва надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Паритет" про визнання недійсним договору №171201-П від 01.12.2017 року та стягнення грошових коштів.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 09.12.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Підготовче засідання призначено на 20.01.2021.

12.01.2021 до суду надійшов відзив відповідача-1 на позовну заяву.

19.01.2021 до Господарського суду м. Києва надійшло клопотання позивача про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 20.01.2021 відкладено підготовче засідання у справі № 910/2971/20 (910/19025/20) на 10.02.2021.

27.01.2021 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання відповіача-1 про приєднання доказів до матеріалів справи.

09.02.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про розгляд справи без участі представника.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 10.02.2021 продовжено підготовче провадження у справі № 910/2971/20 (910/19025/20) на 30 днів до 11.03.2021. Відкладено підготовче засідання у справі № 910/2971/20 (910/19025/20) на 24.02.2021.

15.02.2021 до суду надійшла заява позивача про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції.

22.02.2021 до Господарського суду м. Києва надійшло клопотання відповідача-1 про приєднання доказів до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 24.02.2021 відкладено підготовче засідання у справі № 910/2971/20 (910/19025/20) на 10.03.2021.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 10.03.2021 закрито підготовче провадження у справі № 910/2971/20 (910/19025/20) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Паритет" до Фізичної особи-підприємця Логвіненко Олени Сергіївни та Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕДІНЖИНІРИНГ" про визнання недійсним договору №171201-П від 01.12.2017 року та стягнення грошових коштів. Призначено справу № 910/2971/20 (910/19025/20) до розгляду по суті на 07.04.2021.

05.04.2021 до суду надійшло клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи у зв`язку з його перебуванням на самоізоляції.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 07.04.2021 відкладено розгляд справи № 910/2971/20 (910/19306/20) по суті у судовому засіданні на 26.04.2021.

У призначеному судовому засіданні 26.04.2021 представник позивача просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У свою чергу, представник відповідача-1 просив суд відмовити у задоволенні позову.

Відповідно статті 233 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.12.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "МЕДІНЖИНІРИНГ" в особі начальника відділу комплектації устаткування Дворника Андрія Васильовича, який діє на підставі довіреності №170310 від 10.03.2017 (надалі - замовник), та фізичною особою-підприємцем Логвіненко Оленою Сергіївною (надалі - виконавець) укладено договір № 171201-П про надання послуг.

Відповідно до пункту 1.1 договору за дорученням замовника виконавець надає послуги з надання послуг з підготовки та розміщення повного пакету матеріалів для веб-сайту замовника з перекладом на російську та англійську мови (далі - послуги).

Перелік, зміст та термін виконання послуг визначено в розділі 2 цього договору (пункт 1.2 договору).

За умовами пункту 1.3 договору замовник зобов`язаний прийняти та оплатити виконавцю надані послуги в порядку та на умовах визначених цим договором.

Як визначено в пункті 2.1 договору виконавець зобов`язується надати замовнику наступні послуги з партнерської презентації:

- підготовка та оформлення інформаційних матеріалів (брошур, опису, характеристик, фото, відео, тощо) на українській, російській та англійській мовах згідно наданого переліку сторінок веб-сайту та продуктів компанії для розміщення на веб-сайті замовника;

- переклад технічних інформаційних матеріалів з української на англійську або російську мови або з англійської на українську або російську мови - 9 брошур (загалом 44 сторінки);

- розміщення всіх інформаційних матеріалів з перекладами на веб-сайті замовника - загалом 120 сторінок (40 сторінок української версії веб-сайту з перекладами на англійську та російську версії веб-сайту).

Згідно з пунктом 2.2 договору сторони домовилися, що виконавець надає послуги в термін з 02.12.2017 по 28.02.2018 (включно). Вартість послуг, що надаються поза вказаним терміном не включено до вартості цього договору та оплачуються окремо.

Доказом надання виконавцем послуг в повному обсязі є акт здачі-приймання наданих послуг, належним чином оформлений та підписаний уповноваженими представниками сторін (пункт 2.4 договору).

Пунктом 3.1 договору сторони погодили, що замовник зобов`язується оплатити виконавцю його послуги: - у розмірі, що становить 200,00 грн. без ПДВ за одну сторінку роботи технічного перекладу виконавця, яка обчислюється виходячи з тривалості часу, фактично витраченого виконавцем на надання замовнику послуг з перекладу з української на англійську або російську мови або з англійської на українську або російську мови, види та тривалість яких узгоджена п. 2.1. цього договору, за винятком послуг, вказаних у п.3.2. цього договору;- у розмірі, що становить 360,00 грн. без ПДВ за розміщення інформаційних матеріалів на одній сторінці веб-сайту замовника, кількість яких узгоджена п. 2.1.

За положеннями підпункту 3.1.2 договору замовник зобов`язується сплатити виконавцю за підготовку та оформлення інформаційних матеріалів (брошур, опису, характеристик, фото, відео, тощо) на українській, російській та англійській мовах згідно наданого переліку сторінок веб-сайту та продуктів компанії для розміщення на веб-сайті замовника вартість, що становить 7 800,00 грн. без ПДВ (фіксований розмір оплати послуг).

Загальна вартість послуг за цим договором визначена в додатку 1 цього договору (пункт 3.2 договору).

При цьому, за умовами пункту 3.3 договору замовник здійснює попередню оплату послуг у розмірі 100 відсотків від загальної вартості послуг, зазначеної в п. 3.1. не пізніше 5 календарних днів від дати підписання цього договору, шляхом перерахунку коштів на розрахунковий рахунок виконавця.

У додатку 1 до договору «Вартість послуг, що надаються» встановлено, що загальний розмір вартості послуг, що підлягає оплаті замовником за цим договором становить 60 000,00 грн., з яких: - підготовка та оформлення інформаційних матеріалів на українській, російській та англійській мовах для розміщення на веб-сайті замовника - 7 800,00 грн. (за послугу); - переклад технічних інформаційних матеріалів з української на англійську або російську мови або з англійської на українську або російську мови - 9 000,00 грн. (44 сторінки, вартістю 200,00 грн. за 1 сторінку); - розміщення інформаційних матеріалів на веб- сайті замовника - 43 200,00 грн. (120 сторінок, вартістю 360,00 грн. за 1 сторінку).

Як слідує з банківської виписки з рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕДІНЖИНІРИНГ", останнім здійснено 01.12.2017 перерахування грошових коштів у сумі 60 000,00 грн. на рахунок фізичної особи-підприємця Логвіненко Олени Сергіївни в якості оплати послуг згідно з договором від 01.12.2017 № 171201-П.

Відповідно до підписаного обома сторонами та скріпленого печатками акту від 01.03.2018 здачі-приймання наданих послуг за договором виконавець надав послуги належним чином та в повному обсязі на суму 60 000,00 грн. без ПДВ за переліком та цінами, наведеним у додатку 1 до договору.

Звернувшись з даним позовом до суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Паритет" зауважило на фіктивності укладеного між відповідачами договору від 01.12.2017 № 171201-П, за яким не надавалися жодні послуги. Як вважає позивач, за наслідком сплати коштів за спірним договором боржник намагався уникнути стягнення за фінансовими зобов`язаннями перед Cantek Trading Inc за контрактом від 29.10.2014 № 141029-12. При цьому, між керівником боржника та Логвіненко Оленою Сергіївною існують родинні зв`язки, що свідчить про зацікавленість сторін в укладенні оспорюваного правочину. На думку позивача, такий правочин завдав збитків боржнику, який став неплатоспроможним, та повністю або частково унеможливив виконання зобов`язань перед кредиторами.

У свою чергу, відповідач-1 проти задоволення позову заперечував та наголосив, що факт надання послуг за договором підтверджується належним чином оформленим актом виконаних робіт, а також інформаційними матеріалами, технічним завданням на створення сайту-візитки, роздрукованим листуванням з електронної пошти відповідача-1 з приводу виконання договору.

Відповідач-1 зазначив, що позивачем не доведено наявність вигоди та зацікавленість сторін при укладенні спірного договору, а також не доведено ознак фіктивності правочину та пов`язаності з банкрутством Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕДІНЖИНІРИНГ".

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з договорів та інших правочинів.

За змістом статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частина 5 статті 203 ЦК України).

Так, визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 ЦК України, а загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені нормами статті 215 ЦК України.

Згідно з частиною 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 215 ЦК України визначено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Це підтверджується висновками, що містяться в постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-78цс13, від 11.05.2016 у справі № 6-806цс16 тощо.

Інститут визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності, що спрямована на дотримання балансу інтересів не лише осіб, які беруть участь у справі про банкрутство, а й осіб, залучених у справу про банкрутство, наприклад, контрагентів боржника. Визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливе справедливе задоволення вимог кредиторів. Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 20.02.2020 у справі № 922/719/16.

Частини 1 та 2 статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства визначають, що правочини, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, якщо вони завдали збитків боржнику або кредиторам, з таких підстав:

боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку;

боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим;

боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів

боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна;

боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.

Правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав:

боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог;

боржник уклав договір із заінтересованою особою;

боржник уклав договір дарування.

Відтак, положення статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства розширюють визначені приписами статті 215 ЦК України підстави для визнання недійсними правочинів та надає можливість визнати недійсною угоду, яка відповідає вимогам Цивільного та Господарського законодавства, проте вчинена у період протягом трьох років, що передував відкриттю процедури банкрутства або після порушення справи про банкрутство, та вчинена на шкоду боржнику або його кредиторам.

Період часу з моменту виникнення грошового зобов`язання у боржника у тому числі при загрозі неплатоспроможності або при надмірній заборгованості до дня порушення справи про його банкрутство є підозрілим періодом, а правочини (договори, майнові дії) боржника, що вчинені у цей період часу є сумнівними. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 910/6179/17.

З огляду на те, що провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕДІНЖИНІРИНГ" відкрито ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.04.2020, то укладений відповідачами договір від 01.12.2017 № 171201-П відноситься до сумнівних правочинів, вчинених у трирічний період до відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до статті 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За положеннями статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з частиною 1 статті 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як слідує зі змісту оспорюваного договору, предметом останнього є надання фізичною особою-підприємцем Логвіненко Оленою Сергіївною послуг Товариству з обмеженою відповідальністю "МЕДІНЖИНІРИНГ" з підготовки та розміщення повного пакету матеріалів для веб-сайту замовника з перекладом на російську та англійську мови.

Додатком 1 до договору сторонами погоджено загальний розмір вартості послуг у сумі 60 000,00 грн. із детальним зазначенням виду послуги та її вартості.

Частиною 1 статті 175 ГК України передбачено, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Для з`ясування правової природи як господарської операції, так і договору (укладенням якого опосередковувалося виконання цієї операції) необхідно вичерпно дослідити фактичні права та обов`язки сторін у процесі виконання операції, фактичний результат, до якого прагнули учасники такої операції, та оцінити зміни майнового стану, які відбулися у сторін в результаті операції. Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 911/5358/14.

Із банківської виписки з рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕДІНЖИНІРИНГ" вбачається, що останнім відповідно до пункту 3.3 договору здійснено 01.12.2017 перерахування грошових коштів у сумі 60 000,00 грн. на рахунок фізичної особи-підприємця Логвіненко Олени Сергіївни в якості оплати послуг згідно з договором від 01.12.2017 № 171201-П.

За фактом надання послуг за спірним договором сторонами підписано та скріплено печатками акт від 01.03.2018 здачі-приймання наданих послуг, відповідно до якого фізична особа-підприємець Логвіненко Олена Сергіївна надала послуги належним чином та в повному обсязі на суму 60 000,00 грн. без ПДВ, а саме: - підготовка та оформлення інформаційних матеріалів на українській, російській та англійській мовах для розміщення на веб-сайті замовника - 7 800,00 грн. (за послугу); - переклад технічних інформаційних матеріалів з української на англійську або російську мови або з англійської на українську або російську мови - 9 000,00 грн. (44 сторінки, вартістю 200,00 грн. за 1 сторінку); - розміщення інформаційних матеріалів на веб- сайті замовника - 43 200,00 грн. (120 сторінок, вартістю 360,00 грн. за 1 сторінку).

Відповідно до наведених у частині 1 статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначень, бухгалтерський облік - це процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно із положеннями статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції, чинній на час оформлення акту) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Отже, в розумінні статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" належним чином оформлений акт від 01.03.2018 здачі-приймання наданих послуг за договором є первинним документом та підтверджує здійснення господарської операції.

Відтак, зазначаючи про відсутність доказів реального надання послуг, позивач належних доказів на підтвердження своїх тверджень не надає, в той час як матеріали справи містять первинні докази на підтвердження здійснення господарської операції за договором, а саме підписаний та скріплений печатками сторін акт від 01.03.2018 здачі-приймання наданих послуг.

До того ж, на підтвердження дійсності намірів щодо виконання спірного договору від 01.12.2017 № 171201-П відповідач-1 надав до матеріалів справи роздруковане листування з електронної пошти відповідача-1 з приводу виконання договору, інформаційні матеріали та технічне завдання на створення сайту-візитки, відповідно до якого здійснювалося розміщення інформаційних матеріалів.

Відповідно до приписів статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частина 2 статті 86 ГПК України).

Також, у матеріалах справи наявна заява свідка Логвіненко Олени Сергіївни щодо обставин укладення та виконання оспорюваного договору від 01.12.2017 № 171201-П. У даній заяві зазначено, що сторони домовлялися щодо пошуку розробників веб-сайту, здійснення Логвіненко Оленою Сергіївною нагляду за цим процесом, підготовки та розміщення матеріалів на вже готовому веб-сайті. Після перенесення веб-сайту на хостинг свідку був наданий доступ до адміністративної частини веб-сайту для наповнення необхідними матеріалами, переклад яких Логвіненко Олена Сергіївна здійснювала в межах договору від 01.12.2017 № 171201-П.

Відповідно до положень статті 88 ГПК України показання свідка викладаються ним письмово у заяві свідка. У заяві свідка зазначаються ім`я (прізвище, ім`я та по батькові), місце проживання (перебування) та місце роботи свідка, поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків свідка за його наявності або номер і серія паспорта, номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти (за наявності), обставини, про які відомо свідку, джерела обізнаності свідка щодо цих обставин, а також підтвердження свідка про обізнаність із змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань та про готовність з`явитися до суду за його викликом для підтвердження своїх свідчень. Підпис свідка на заяві посвідчується нотаріусом. Не вимагається нотаріальне посвідчення підпису сторін, третіх осіб, їх представників, які дали згоду на допит їх як свідків.

При цьому судом враховано, що відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо фізичної особи-підприємця Логвіненко Олени Сергіївни остання має право здійснювати такі види діяльності, як: 70.22 Консультування з питань комерційної діяльності й керування (основний); 82.30 Організування конгресів і торговельних виставок; 85.59 Інші види освіти, н.в.і.у.; 85.60 Допоміжна діяльність у сфері освіти; 88.99 Надання іншої соціальної допомоги без забезпечення проживання, н.в.і.у.; 90.02 Діяльність із підтримки театральних і концертних заходів; 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; 47.99 Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами; 63.99 Надання інших інформаційних послуг, н.в.і.у.; 73.20 Дослідження кон`юнктури ринку та виявлення громадської думки; 74.30 Надання послуг перекладу; 93.29 Організування інших видів відпочинку та розваг.

Відтак, обумовлені в договорі від 01.12.2017 № 171201-П види послуг, що надаються фізичною особою-підприємцем Логвіненко Оленою Сергіївною, безпосередньо належать до видів діяльності такої фізичної особи-підприємця, зокрема, надання послуг з перекладу, та жодним чином не суперечить положенням статей 42,43 ГК України.

Відповідно до приписів статей 42,43 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

Положеннями частини 1 статті 19 та частин 1, 2 статті 67 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання вправі без обмежень самостійно здійснювати господарську діяльність, що не суперечить законодавству, зокрема, шляхом укладення договорів, що опосередковують відносини підприємств з іншими підприємствами, організаціями, громадянами у всіх сферах господарської діяльності; підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається "про людське око", таким критеріям відповідати не може.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Отже фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише "про людське око", знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, які встановлені законом для цього виду правочину (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 910/7547/17).

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує (аналогічна правова позиція наведена в постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/1131/18, від 26.02.2019 у справі № 914/385/18).

Згідно частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які дають змогу вважати висновок про існування певної обставини істинним з певною вірогідністю, яка задовольняє встановлений для доведення цієї обставини стандарт доведення.

Надавши оцінку всім наявним у справі доказам у їх сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку, що надані докази підтверджують виконання договору і це виключає можливість стверджувати, що вказаний правочин не направлений на настання певних правових наслідків, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про недоведеність посилань позивача на фіктивність укладеного договору.

Таким чином, позивачем не доведено невідповідності оспорюваного правочину критеріям розумності та відсутності на меті добросовісного виконання зобов`язань за ним. Крім того, відсутні підстави вважати, що спірний договір фактично був направленим саме на зменшення розміру активів боржника для уникнення стягнення за фінансовими зобов`язаннями перед Cantek Trading Inc за контрактом від 29.10.2014 № 141029-12, як посилався позивач.

При цьому, позивачем не доведено суду належними та допустимим доказами того, що укладення оспорюваного договору призвело до завдання збитків боржнику та спричинило неплатоспроможність останнього. Саме лише твердження позивача про фіктивність договору та завдання внаслідок його укладення збитків боржнику не може бути визнано судом доведеним за відсутності доказів його фіктивності та негативних наслідків впливу оспорюваного правочину.

Так, матеріали справи не містять жодних доказів того, що укладення та виконання спірного договору відбувалося не в межах ведення звичайної господарської діяльності боржника, та призвело до протиправного зменшення таким чином активів боржника чи погіршення його фінансового стану.

У контексті наведеного суд відхиляє також доводи позивача про зацікавленість відповідачів в укладенні фіктивного договору з огляду на наявність родинних зв`язків між керівником боржника та відповідачем-1. Положення чинного законодавства не містять заборони щодо укладення при наведених обставин господарського правочину, ураховуючи що за наслідком вчинення такого правочину не встановлено жодних ознак дефекту правочину чи наявності негативних наслідків для сторін та зацікавлених осіб.

За таких обставин, беручи до уваги встановлені обставини, підтверджені належними доказами, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про визнання договору від 01.12.2017 № 171201-П недійсним.

З огляду на те, що позовна вимога про стягнення з відповідача-1 грошових коштів за договором від 01.12.2017 № 171201-П є похідною від визнання такого договору недійсним, суд дійшов висновку в задоволенні відповідної позовної вимоги також відмовити.

Відповідно до частини першої статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина друга статі 2 ГПК України).

Згідно статті 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до приписів статті 129 ГПК України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства, ст.ст. 13, 73, 74, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена.

Повний текст ухвали складено 11.05.2021

Суддя Д.В. Мандичев