РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.05.2021Справа № 910/2178/21
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліксирфарм"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіппо"

про стягнення 17 844,65 грн

Суддя Зеленіна Н.І.

Без виклику представників сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Еліксирфарм" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіппо" про стягнення заборгованості за неналежне виконання зобов`язань за договором поставки №181218-04/1г від 18.12.2018 у розмірі 17 844,65 грн, яка складається з 16 252,62 грн - суми основного боргу, 988,48 грн - пені, 325,04 грн - інфляційних витрат та 278,51 грн - 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.02.2021 відкрито провадження у справі №910/2178/21 визнано справу малозначною та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі була направлена судом рекомендованими листами з повідомленнями про вручення на адресу місцезнаходження сторін.

Як вбачається з матеріалів справи поштові відправлення з ухвалою про відкриття провадження у справі були вручені сторонам у справі.

Відповідач не подав до суду відзив на позов, тобто не скористався наданим їм процесуальним правом, передбаченим статтею 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданим їм процесуальним правом, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, оскільки до суду не надходило клопотань учасників справи або одного з них в порядку ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, з огляду на відсутність у суду підстав для виклику сторін з власної ініціативи, господарський суд розглядає справу без проведення судового засідання.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

18.12.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Еліксирфарм" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гіппо" (покупець) було укладено договір поставки №181218-04/1г, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується передати товар у власність покупця у відповідності до замовлень покупця, а покупець зобов`язується приймати його та проводити оплату за товар на умовах договору.

Поставка товару здійснюється на підставі накладної (их) згідно замовлення покупця, яка (і) є невід`ємною частиною договору. Загальна вартість даного договору становить суму всіх накладних на відпуск товару, виписаних протягом терміну дії даного договору (п. 1.2, 1.3 договору).

Відповідно до п. 2.1 договору, зобов`язання сторін по поставці товару виникають на підставі погодженого сторонами замовлення покупця. Покупець передає постачальнику замовлення в якому зазначає асортимент товару та його кількість, строк поставки.

Замовлення передається постачальнику по EDI. Погоджене сторонами замовлення в односторонньому порядку зміні не підлягає. Зміни в замовлення вносяться за згодою сторін і підтверджуються ними письмово. Замовленням покупця вважається документ Orders, що направляється постачальнику по EDI. Замовлення має містити: GLN-номер постачальника, GLN-номер покупця, GLN-номер місця призначення поставки товару, номер замовлення, дату його подачі, дату поставки товару, асортимент, кількість, ціну товару, що поставляється та іншу необхідну інформацію. У документі "Замовлення" ЕЦП не використовується (п. 2.2 договору).

Пунктом 4.3 договору передбачено, що передача товару постачальником та його приймання покупцем по назві, асортименту, кількості і ціні здійснюється на підставі відповідної накладної і тільки у відповідності із замовленням покупця.

Відповідно до п. 5.1 договору, постачальник зобов`язується поставляти товари за цінами зазначеними у Специфікації затвердженій сторонами (додаток №1).

Оплата за поставлений товар сум у розмірах, понад ліміт встановлений п. 5.5 договору здійснюється покупцем у гривнях в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника кожні 14 календарних днів після його реалізації (п. 5.4 договору).

За порушення умов даного договору винна сторона несе відповідальність згідно чинного законодавства і даного договору. Сплата штрафних санкцій та відшкодування збитків не звільняє сторони від виконання зобов`язань за договором (п. 8.1 договору).

Відповідно до п. 8.2.1 договору, покупець за даним договором несе відповідальність за порушення термінів розрахунків, передбачених п. 5.4 договору, покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день протермінування.

Згідно п. 9.1 договору, даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2019, але в будь-якому випадку до моменту його остаточного виконання. Дія договору продовжується на один рік, якщо жодна із сторін не заявить письмово про його розірвання не пізніше, ніж за 5 днів до закінчення дії договору.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ним було поставлено товар, а відповідач товар прийняв та не оплатив, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду із даним позовом про стягнення заборгованості за неоплачений товар.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно ст. 526 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст.712 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

На виконання умов договору позивачем здійснено поставку товару, що підтверджується видатковими накладними: №6 від 10.01.2019 на суму 9 548,76 грн; №17 від 18.09.2019 на суму 1 116,36 грн; №26 від 25.09.2019 на суму 1 227,12 грн; №33 від 30.09.2019; №9 від 07.10.2019 на суму 509,29 грн; №34 від 28.10.2019 на суму 2 956,96 грн; №16 від 21.01.2020 на суму 1 634,64 грн; №31 від 24.02.2020 на суму 1 315,09 грн; №88 від 23.03.2020 на суму 1 896,24 грн; №76 від 27.04.2020 на суму 1 093,10 грн; №40 від 25.05.2020 на суму 1 585,03 грн; №28 від 16.06.2020 на суму 847,96 грн; №37 від 14.07.2020 на суму 977,83 грн; №55 від 21.07.2020 на суму 776,58 грн; №4 від 03.08.2020 на суму 840,36 грн. Загальна вартість поставленого товару становить 26 852,62 грн.

Указані видаткові накладні підписані сторонами та скріплені печатками контрагентів.

Крім того, позивачем надані копії відповідних податкових накладних та квитанції про їх реєстрацію.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань з поставки товару свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення продавцем своїх зобов`язань за договором.

Як вбачається із акту звірки взаєморозрахунків за період січень-квітень 2020 року, який підписано та скріплено печатками сторін, початкове сальдо складає 9 285,78 грн.

Також, як зазначає позивач, та не заперечує відповідач, оплату за реалізований товар а також повернення нереалізованого товару позивач отримав частково у розмірі 10 600,00 грн.

Таким чином, судом встановлено, що станом на день звернення позивача з позовом, розмір заборгованості відповідача перед позивачем становить 16 252,62 грн.

Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем зобов`язань щодо оплати поставленого товару на суму 16 252,62 грн, наявність заборгованості у цьому розмірі не спростовано, відповідач на момент прийняття рішення не надав документи, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, з огляду на що, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог в частині стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 16 252,62 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 988,48 грн за період 01.07.2020-25.01.2021.

Згідно з ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Пункт 1 ст. 612 Цивільного кодексу України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Положеннями ст. 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 8.2.1 договору, покупець за даним договором несе відповідальність за порушення термінів розрахунків, передбачених п. 5.4 договору, покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день протермінування.

Суд, перевіривши розрахунок позивача дійшов висновку, що він є арифметично неправильним, оскільки позивачем неправильно визначено період прострочення.

Здійснивши власний розрахунок пені, суд дійшов висновку, що вимоги про стягнення пені підлягають частковому задоволенню на суму 954,70 грн.

У зв`язку з неналежним виконання зобов`язань за договором, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні витрати у розмірі 325,04 грн за період липень 2020 - січень 2021, та 3% річних у розмірі 278,51 грн за період 01.07.2020 по 25.01.2021.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом перевірено розрахунок інфляційних втрат та 3% річних за заявлений позивачем період, та встановлено, що наданий розрахунок є арифметично неправильним оскільки неправильно визначено період прострочення.

Здійснивши власний розрахунок інфляційних витрат на 3% річних, суд дійшов висновку, що вимоги про стягнення інфляційних витрат та 3% річних підлягають частковому задоволенню на суму 325,04 грн - інфляційних витрат (у межах заявленої позивачем суми) та 238,68 грн - 3% річних.

Як встановлено ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 ст. 78 Господарського процесуального кодексу визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено, що відповідач неналежним чином виконував взяті на себе обов`язки за договором, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Крім того в позовній заяві позивач просив суд покласти на відповідача понесені ним витрати по сплаті професійної правничої допомогу у розмірі 2 000,00 грн.

Відповідно до статті 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу ТОВ "Еліксирфарм" надано договір про надання правничої (правової) допомоги №1/2201-15 від 22.01.2021, який укладений з ФОП Василенко О.В., та платіжне доручення №662 від 04.02.2021.

Суд зазначає, що наданий договір про надання правової допомоги та платіжне доручення не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена у додатковій постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі №910/2170/18.

Дослідивши надані документи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимоги позивача про відшкодування витрат на правову допомогу, оскільки наданий договір має загальний характер та закріплює загальні положення; у суду відсутня можливість перевірити обсяг наданої правової допомоги та вартість наданих послуг. Крім того, позовна заява підписана директором позивача, додатки до позову завірені директором товариства.

Доказів надання позивачу правничої допомоги матеріали справи не містять, з огляду на що, суд не вбачає підстав для задоволення заяви позивача про відшкодування витрат на правову допомогу.

Керуючись ст. 86, 129, 233, 236-240, 250-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліксирфарм" - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіппо" (01042, м. Київ, провулок Новопечерський, буд. 19/3, корпус 2, каб. 33, код ЄДРПОУ - 32650231) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліксирфарм" (49040, м. Дніпро, вул. Панікахи, буд. 2, корпус 12, прим. 529, код ЄДРПОУ - 42000123) 16 252 (шістнадцять тисяч двісті п`ятдесят два) грн 62 коп. - суми основного боргу, 954 (дев`ятсот п`ятдесят чотири) грн 70 коп. - пені, 325 (триста двадцять п`ять) грн 04 коп. - інфляційних витрат, 238 (двісті тридцять вісім) грн 68 коп. - 3% річних та 2 260 (дві тисячі двісті шістдесят) грн 36 коп. - витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом 20 днів з дня підписання повного тексту.

Рішення суду набирає законної сили у порядку та строки, передбачені ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Н.І. Зеленіна