ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2021 року м.Дніпро Справа № 904/5682/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Дарміна М.О., Березкіної О.В.,

при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.

представники сторін:

від позивача: Кузів Ю.В. представник, паспорт серія НОМЕР_1 від 17.10.2013 р.;

від відповідача: Нагорна Н.О. адвокат, ордер серія ДП № 2610/025 від 25.11.2020 р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Львівський державний авіаційно-ремонтний завод" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.02.2021, ухвалене суддею Панною С.П. (м. Дніпро), повний текст якого складений 23.02.2021, у справі №904/5682/20

за позовом Державного підприємства "Львівський державний авіаційно-ремонтний завод", м.Львів

до Приватного підприємства "Науково-виробниче підприємство "Спецтех Капітал", м.Вільногірськ, Дніпропетровська область

про стягнення штрафних санкцій за договором 329 190,70 грн.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Львівський державний авіаційно-ремонтний завод" (далі - Позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Приватного підприємства "Науково-виробниче підприємство "СПЕЦТЕХ КАПІТАЛ" (далі - Відповідач) про стягнення штрафних санкцій за договором поставки № 1957792/18/СК від 20.04.2018р. на суму 329 190,70грн. та суми сплаченого судового збору у розмірі 4 937,86 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням Відповідачем умов вищезазначеного договору в частині здійснення своєчасної поставки товару.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 23.02.2021 у справі №904/5682/20 у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись із рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Державне підприємство "Львівський державний авіаційно-ремонтний завод", в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, нез`ясування обставин справи, просить рішення суду від скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що пунктом 3.2 Договору прямо вказано, що строки поставки продукції, тобто кінцева календарна дата, до якої Відповідач повинен поставити партію продукції, визначаються специфікацією до Договору, яка погоджена, підписана і скріплена обома сторонами.

Специфікацією передбачено кінцеву дату поставки, до якої Відповідач зобов`язався поставити Продукцію щодо кожної партії, незалежно від того отримував він заявки від Позивача чи ні. Сторони передбачили в договорі умову про заявку, як спосіб уточнення партії, при необхідності поставки частини продукції не в кінцевий строк, що передбачений Специфікацією, а швидше або коли Позивачу не потрібно поставляти всю кількість Продукції по партії одразу. Це типова умова договору, зміст і форма якої не заперечувалась Відповідачем при укладені Договору з Позивачем. Відповідач жодного разу не отримував від Позивача письмової заявки (так як письмова форма заявки не передбачена укладеним між сторонами Договором), але отримував усні заявки в телефонному режимі, про що свідчить часткова поставка Продукції Відповідачем.

Звертає увагу, що законодавством не встановлено обов`язкової письмової форми таких заявок, також Договором не передбачено письмової форми заявки. Тому Позивач використовував усну форму заявки, шляхом надання її Відповідачу у телефонному режимі, що не заперечувалося Відповідачем ні при укладенні договору, ні у листах, ні у відповідях на претензії, що надсилалися Позивачем, ні в жодній іншій формі.

Судом першої інстанції не взято до уваги, як доказ отримання усних заявок Відповідачем, факт поставки частини Продукції згідно видаткових накладних, які є первинними документами.

Після усного звернення з заявками, Позивач звертався до Відповідача в письмовій формі, отримав відповідь, в якій Відповідач гарантував виконати договір до 15.07.2018 включно, тобто Відповідач усвідомлював, що порушує терміни поставки Продукції, та гарантував виконання своїх обов`язків за Договором.

Не погоджується з судом першої інстанції, що сторони не домовилися про місце, в якому б сторони повинні були провести приймання Продукції за кількістю і якістю, забезпечивши при цьому участь своїх уповноважених представників.

Судом першої інстанції було допущено порушення норм процесуального права. Зокрема, Відповідачем було подано додаткові пояснення по справі (від 22.02.2021), які не були оголошені судом першої інстанції в судовому засіданні від 23.02.2021, і отримані Позивачем після ухвалення рішення по справі та оголошення його вступної та резолютивної частини, що підтверджується вхідним штемпелем підприємства - вх.№552 від 25.02.2021.

Відповідач, Приватне підприємство "Науково-виробниче підприємство "Спецтех Капітал", у відзиві на апеляційну скаргу Позивача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Зазначає, що умовами спірного договору визначено та погоджено сторонами, що тільки після отримання заявок по кожній поставці Відповідач має право почати відвантаження Продукції, передбаченої укладеним сторонами Договором. За умовами Договору безпосередньо Позивач мав право визначати дату поставки кожної партії товару шляхом направлення відповідних заявок, складених у формі договору, тобто - в письмовій.

Господарський суд Дніпропетровської області в оскаржуваному рішенні дійшов законного та обґрунтованого висновку щодо відсутності в матеріалах справи достатніх та достовірних доказів направлення Позивачем на адресу Відповідача заявок на постачання кожної партії продукції, в тому числі і в телефонному режимі, як стверджував Позивач.

За таких обставин, Відповідач вважає, що висновок суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні повністю відповідає фактичним обставинам справи та умовам погодженого сторонами спірного договору, а тому, у Апелянта (Позивача) відсутні підстави стверджувати про застосування до Відповідача штрафних санкцій (штрафу та пені) за умов недоведеності останнім порушення Відповідачем строків постачання продукції за наявності вини Відповідача з огляду на положення статті 613 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.04.2021 (у складі колегії суддів: головуючого судді (доповідача) Іванова О.Г., суддів Дарміна М.О., Березкіної О.В.) відновлено строк на подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Львівський державний авіаційно-ремонтний завод" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.02.2021 у справі №904/5682/20; судове засідання з розгляду апеляційної скарги призначено на 17.05.2021.

17.05.2021 представником Позивача у судовому засіданні заявлено усне клопотання про відкладення розгляду справи, яке обґрунтовано необхідністю підготовки заперечень на відзив Відповідача на апеляційну скаргу.

Розглянувши дане клопотання, колегія суддів вважає, що воно не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 11, 12 ст. 270 ГПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Як вбачається з усного клопотання представника Позивача, який присутній у судовому засіданні, єдиною підставою для відкладення розгляду справи є необхідність підготовки заперечень на відзив Відповідача на апеляційну скаргу.

Проте, вирішуючи питання щодо можливості відкладення розгляду справи, колегія суддів враховує що частинами 11, 13 ст. 270 ГПК України визначено виключні випадки відкладення розгляду справи на стадії апеляційного оскарження, серед яких така підстава як необхідність підготовки заперечень на відзив сторони на апеляційну скаргу відсутня.

Більш того, ГПК України на стадії апеляційного провадження взагалі не передбачено такої заяви по суті, як заперечення на відзив сторони на апеляційну скаргу.

Відповідно до трекінгу поштового відправлення № 992 Позивач отримав відзив Відповідача на апеляційну скаргу 11.05.2021. Отже, у представника Позивача було достатньо часу для підготовки до судового засідання з урахуванням позиції Відповідача, зазначеної у відзиві.

В даному випадку, судом дотримано основних засад господарського судочинства, забезпечена рівність учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, забезпечено право на апеляційний перегляд рішення суду. Сторони мали рівну можливість подати письмові заяви по суті справи, зокрема, позовну заяву, відзив на позов, заперечення на відзив, пояснення та клопотання, апеляційну скаргу, відзив на апеляційну скаргу.

Зважаючи на присутність представників обох сторін у судовому засіданні, беручи до уваги строки розгляду апеляційної скарги, передбачені ст. 273 ГПК України, а також відсутність передбачених ч. 11 ст. 270 ГПК України підстав для відкладення розгляду справи, враховуючи, що наявні у справі докази дозволяють визначитися відносно законності оскаржуваного рішення, судова колегія дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання представника Позивача про відкладення розгляду апеляційної скарги.

В судовому засіданні 17.05.2021 Центральним апеляційним господарським судом оголошено вступну та резолютивну частину постанову у даній справі.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

20 квітня 2018 року між державним підприємством Львівський державний авіаційно-ремонтний завод (Позивач) та ТОВ ПП НВП Спецтех Капітал (Відповідач) укладено договір поставки № 1957792/18/СК (далі -Договір).

Відповідно до п.1.1. якого Відповідач на умовах, передбачених цим договором, зобов`язується передати, а Позивач - оплатити та прийняти радіомаяк Комар 2М (далі -Продукція), згідно специфікації.

Кількість, номенклатура Продукції вказується в Специфікації, що є невід`ємною частиною Договору. (п.2.1. Договору).

Відповідно до п.3.2. Договору, продукція поставляється партіями у кількості та строки зазначені у Специфікації. Кількість продукції по кожній поставці визначається у заявках Покупця. Постачальник має право здійснити поставку Продукції в інші строки винятково на підставі попередньої згоди Покупця.

У разі порушення Постачальником строку поставки Продукції, Покупець має право відмовитися від закупівлі Продукції та вимагати повернення Постачальником отриманих від Покупця коштів, якщо такі кошти були сплачені. (п.3.3. Договору).

Ціна на Продукцію може бути змінена тільки за взаємною згодою Сторін шляхом внесення змін у даний Договір (п.4.2. Договору).

Оплата Покупцем Продукції здійснюється в національній валюті України шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Постачальника, зазначений у даному Договорі. (п.5.1. Договору)

Оплата Продукції здійснюється Покупцем на умовах 100% оплати вартості Продукції (партії Продукції) у строк 14 днів після приймання Продукції по кількості та якості (п.5.2. Договору).

Датою оплати Продукції вважається дата списання коштів з поточного рахунку Покупця (п.5.3. Договору).

Відповідно до п.6.1. Договору, після прибуття поставленої Продукції у кінцевий пункт призначення (чи інше місце погоджене Сторонами) Сторони зобов`язуються провести приймання Продукції за кількістю і якістю, забезпечивши при цьому участь своїх уповноважених представників.

У випадку порушення строків поставок Продукції, Постачальник сплачує Покупцеві за вимогою останнього пеню, яка обчислюється у розмірі 0,1 відсотка вартості непоставленої у строк Продукції за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі 7 (сім) відсотків вказаної вартості. (п.7.3. Договору)

Відповідно до п.7.4. Договору, у випадку порушення Постачальником умов Договору щодо якості, комплектності, номенклатури, кількості Продукції та неусунення такого порушення у строк 60 (шістдесят) календарних днів з моменту отримання повідомлення від Покупця. Постачальник сплачує Покупцеві штраф у розмірі 20 % від вартості Продукції, що не відповідає умовам Договору по якості, комплектності, номенклатурі, кількості.

Сплата неустойки (штрафу; пені), а також відшкодування збитків не звільняє Сторону від необхідності виконання зобов`язань за Договором. (п.7.6. Договору)

Згідно п.7.7. Договору, сторони домовилися, що для вимог про стягнення з Постачальника штрафних санкцій (неустойка, штраф, пеня) застосовується строк позовної давності три роки.

Пунктом 7.8. Договору передбачено, що Сторони домовилися, що за прострочення виконання Відповідачем зобов`язань за цим Договором, нарахування штрафних санкцій (неустойка, штраф, пеня) припиняється через рік від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п.10.2., цей Договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до 31.12.2018. Закінчення строку дії Договору не звільняє Сторони від відповідальності за порушення зобов`язань (у тому числі гарантійних) за цим Договором.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Специфікації № 1 від 20.04.2018, термін поставки згідно тендеру № 1957792 від 12.01.2018, здійснюється в наступні строки: 3 шт. - протягом 15 календарних днів з дати підписання Договору; 2 шт. - до 15.05.2018; 3 шт. - до 25.06.2018; 3 шт. - до 30.08.2018; 5 шт. - до 15.12.2018.

Станом на 01.10.2020 позивачу поставлено лише два радіомаяки "Комар 2М" КМ-9220.0 та "Комар 2М", що підтверджується видатковими накладними № 37 від 05.07.2018 та № 86 від 02.11.2018.

27.07.2018 та 06.12.2018 Позивачем сплачено за радіомаяки "Комар 2М" КМ-9220.0 та "Комар 2М" на загальну суму 101 743,20грн., що підтверджується платіжними дорученнями №№ 2805 та 4820.

Позивачем на адресу відповідача були направлені претензії № 07-18/1983 від 22.06.2018 та №07-18/2313 від 02.08.2018, в яких зазначалось, що в разі невиконання умов договору, а також у випадку несплати нарахованих штрафних санкцій, підприємство змушене буде звернутись до суду. Відповіді на претензії до позивача не надходило.

Позивачем відповідно до п.7.8. Договору були нараховані штрафні санкції за неналежне виконання умов Договору поставки № 1957792/18/СК від 20.04.2018 на суму 329 190,70 грн., що і є предметом позовних вимог.

Відповідач проти позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що Позивачем не було надано письмових заявок щодо кількості продукції по кожній поставці із доказами направлення/отримання їх Відповідачем, а тому Позивач не може наполягати на неналежному виконанні Відповідачем строків по поставці радіомаяків "Комар 2М" КМ-9222.0.

Додатково під час розгляду справи в господарському суді Позивач надав для долучення до матеріалів справи витяг з Положення "Про порядок ведення договірної роботи на Державному підприємства "Львівський державний авіаційно-ремонтний завод", затвердженого наказом в.о.директора ДП "ЛДАРЗ" від 27.04.2018 № 46-од; оригінал довідки філії АТ "Державний експортно-імпортний банк України" в м. Львові № 060-10/229 від 10.02.2021; копії платіжних доручень № 2805 від 27.07.2018 та № 4820 від 06.12.2018; копія акту звірку розрахунків станом на 31.12.2020, копія експрес-накладної № 9717, копія матеріалів тендеру № 1957792 від 12.01.2018, довідка про стан виконання договорів у 2018-2020 роках, витяг з наказу № 23-к від 10.02.2021.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що Позивачем не було підтверджено жодними доказами факту погодження заявки щодо кількості продукції по кожній поставці із доказами направлення/отримання їх Відповідачем в телефонному режимі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів

Укладений між сторонами договір від 20.04.2018 № 1957792/18/СК за своєю правовою природою є договором поставки.

В ході розгляду цієї справи по суті представниками сторін визнано, що зазначений вище договір та додаткові угоди до нього є чинними. Доказів протилежного матеріали цієї справи не містять.

Правовідносини, що виникли між сторонами у справі на підставі договору поставки є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Статтею 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України про договір купівлі-продажу.

Таким чином, відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі Договору поставки товару, є господарськими зобов`язаннями, а згідно з приписами статей 193 ГК України, 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

За приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 663 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до п.3.2. Договору продукція поставляється партіями у кількості та строки зазначені у Специфікації. Кількість продукції по кожній поставці визначається у заявках Покупця. Постачальник має право здійснити поставку Продукції в інші строки винятково на підставі попередньої згоди Покупця.

Отже, відповідно до першого речення п.3.2. Договору продукція поставляється партіями у кількості та строки зазначені у Специфікації.

Колегія суддів погоджується з доводами Позивача, що Специфікацією № 1 від 20.04.2018 визначено кількість та термін поставки згідно тендеру № 1957792 від 12.01.2018, за наслідками якого укладено Договір від 20.04.2018 № 1957792/18/СК.

В той же час, другим реченням п.3.2. Договору сторони погодили, що кількість продукції по кожній поставці визначається у заявках Покупця.

Таким чином, конструкція п. 3.2. Договору погоджена сторонами таким чином, що кожна партія продукції постачається лише після заявки Покупця.

Колегія суддів вважає, що речення перше п. 3.2. Договору неможливо застосовувати окремо від другого речення даного пункту Договору.

Отже, з огляду на загальні засади цивільного законодавства, встановлені ст. 3 ЦК України: справедливість, добросовісність та розумність, саме направлення Позивачем заявки із зазначенням кількості продукції по кожній поставці, та отримання постачальником такої заявки дозволяє покласти на постачальника обов`язок поставки продукції у певній кількості та протягом визначеного у заявці строку.

У будь-якому випадку кількість продукції по кожній поставці слід визначати, виходячи із змісту заявки, а відповідний строк поставки не раніше дати отримання заявки.

На думку колегії суддів, умови п 3.2. Договору слід розуміти та застосовувати саме так, а не так, як вважає Позивач (що строки поставки продукції визначаються специфікацією до Договору).

В обґрунтування такого висновку колегія суддів, серед іншого, посилається на правову позицію Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладену у постанові від 18.04.2018 у справі № 753/11000/14-ц, відповідно до якої, якщо встановлені правила не дозволяють визначити зміст умов договору, слід застосовувати тлумачення «contra proferentem» (слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх писав).

Матеріалами справи підтверджено, що проект договору поставки від 20.04.2018 № 1957792/18/СК підготовлено та запропоновано саме Позивачем, а тому, оскільки зміст п. 3.2 Договору дозволяє його неоднозначне тлумачення, то умови/слова договору слід тлумачити проти Державного підприємства "Львівський державний авіаційно-ремонтний завод".

Отже, умовами спірного договору визначено та погоджено сторонами, що тільки після отримання заявок по кожній поставці Відповідач має право почати відвантаження Продукції, передбаченої укладеним сторонами Договором.

За доводами заявника апеляційної скарги, такі заявки Покупцем були надані в телефонному режимі. Представник Позивача у судовому засіданні пояснив, що заявки також направлялися засобами електронного зв`язку, однак доказів зазначеного надати не може.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні достатні та достовірні докази направлення Позивачем на адресу Відповідача заявок на постачання кожної партії продукції, в тому числі і в телефонному режимі, як стверджував Позивач.

За таких обставин, згідно до ч. 2 ст. 689 ЦК України Позивач не вчинив дій, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару (постачання товару).

Відповідно до ч. 1 ст. 613 ЦК України кредитор, серед іншого, вважається таким, що прострочив, якщо він не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

За таких обставин колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні повністю відповідає фактичним обставинам справи та умовам погодженого сторонами спірного договору, а тому, у заявника апеляційної скарги відсутні підстави стверджувати про застосування до Відповідача штрафних санкцій (штрафу та пені) за умов недоведеності останнім порушення Відповідачем строків постачання продукції за наявності вини Відповідача з огляду на положення статті 613 Цивільного кодексу України.

Прийняття Покупцем двох одиниць Продукції від Постачальника - 05 липня 2018 року та 02 листопада 2018 року свідчить лише про згоду Покупця на отримання цієї Продукції в інші строки ніж ті, на які посилається Позивач у своєму позові.

Пунктом 3.3. спірного договору визначено право Покупця відмовитись від закупівлі Продукції у разі порушення Постачальником строку поставки Продукції, що не було зроблено Покупцем протягом строку дії цього договору.

У апеляційній скарзі Позивач не погоджується із висновком господарського суду про те, що сторони не домовилися про місце, в якому б сторони повинні були провести приймання Продукції за кількістю і якістю, забезпечивши при цьому участь своїх уповноважених представників.

Колегія суддів погоджується з такими доводами заявника апеляційної скарги з огляду на наступне.

Згідно із п. 6.2 Договору, сторони встановили, що до відносин за Договором застосовуються Інструкція про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю, затверджена постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 № П-6 (далі - Інструкція №П-6), Інструкція про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затверджена постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 № П-7 (далі - Інструкція №П-7). Приймання Продукції за кількістю і якістю повинне проводитися Сторонами також у точній відповідності до стандартів, технічних умов та інших нормативних актів, що регулюють таке приймання.

Відповідно до п.5 Інструкції №П-7, продукція, поставлена в справній тарі, приймається за кількістю і якістю, як правило, на складі одержувача.

Згідно із п.6 Інструкції № П-6 приймання продукції, що поставляється без тари, у відкритій тарі, а також приймання за вагою брутто і кількістю місць продукції, що поставляється в тарі, проводиться: а) на складі одержувача - при доставці продукції постачальників; б) на складі постачальника - при вивезенні продукції одержувачем.

У пункті 3.1. Договору зазначено, що Відповідач зобов`язується поставити Продукцію на умовах поставки СРТ (вул. Авіаційна, 3. м. Львів, 79040), відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів «Інкотермс» у редакції 2000 року.

Також пунктом 11 Інструкції № П-6 передбачено, що приймання продукції проводиться особами, уповноваженими на те керівником або заступником керівника підприємства-одержувача.

Таким чином, сторони узгодили в Договорі місце поставки Продукції - вул. Авіаційна, 3, м. Львів, 79040, а також умови приймання Продукції за кількістю і якістю, шляхом посилання на вищезазначені Інструкції, що містять умови такого приймання.

В той же час, з огляду на те, що спір між сторонами виник через порушення Відповідачем строків поставки продукції, а не через порушення сторонами умов приймання Продукції за кількістю і якістю, колегія суддів вважає, що неправильний висновок господарського суду щодо відсутності домовленості про місце приймання Продукції, не впливає на правильне вирішення спору у цій справі, оскільки господарським судом правильно визначені мотиви, з яких відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Доводи заявника апеляційної скарги про порушення господарським судом норм процесуального права, зокрема, не оголошення в судовому засіданні 23.02.2021 додаткових пояснень Відповідача від 22.02.2021, є безпідставними, оскільки відповідно до ст. 91 ГПК України додаткові письмові пояснення сторони не є письмовими доказами, а відповідно до ст. 210 ГПК України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі, зокрема, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи.

В той же час, додаткові письмові пояснення сторони не є поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи (ст. 161 ГПК України).

При цьому дослідження доказів передбачає ознайомлення з ними, а не оголошення в судовому засіданні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції при вирішенні даної справи правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини сторін, прийняв законне та обґрунтоване рішення, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення в апеляційному порядку, тому у відповідності до ст. 276 ГПК України в задоволенні скарги слід відмовити, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Львівський державний авіаційно-ремонтний завод", м. Львів на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.02.2021 у справі №904/5682/20 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.02.2021 у справі №904/5682/20 залишити без змін.

Судові витрати Державного підприємства "Львівський державний авіаційно-ремонтний завод", м. Львів за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 18.05.2021.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя О.В. Березкіна

Суддя М.О. Дармін