ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2021 року м. ОдесаСправа № 923/902/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Таран С.В.,

Суддів: Будішевської Л.О., Поліщук Л.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Семена Плюс"

на рішення Господарського суду Херсонської області від 28.01.2021, прийняте суддею Ярошенко В.П., м. Херсон, повний текст складено 01.02.2021,

у справі №923/902/20

за позовом: Головного управління Пенсійного Фонду України в Херсонській області

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Семена Плюс"

про стягнення 9675,03 грн

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 р. Головне управління Пенсійного Фонду України в Херсонській області звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Семена Плюс", в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача суму надміру виплачених коштів у розмірі 9675,03 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що видача Товариством з обмеженою відповідальністю "Семена Плюс" документів з недостовірними відомостями про заробітну плату зумовила неправильність нарахування пенсії та спричинила завдання позивачу матеріальної шкоди, яка полягає у переплаті пенсійних коштів.

За вказаною позовною заявою місцевим господарським судом 25.09.2020 відкрито провадження у справі №923/902/20.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 28.01.2021 у справі №923/902/20 (суддя Ярошенко В.П.) позов задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Семена Плюс" на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області суму надміру виплачених коштів у розмірі 7143,22 грн та судовий збір у розмірі 1551,93 грн; в решті позову відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що відповідач не спростував факт видачі ним довідок про заробіток для призначення пенсії з недостовірними відомостями, не подав доказів, які б підтверджували відсутність вини останнього у наданні вказаних довідок з недостовірними відомостями, а також не спростував того, що першопричиною для призначення пенсіонерці ОСОБА_1 пенсії у завищеному розмірі стала видача Товариством з обмеженою відповідальністю "Семена Плюс" довідок про заробітну плату №53 від 14.03.2005 за період з 01.01.1988 по 31.12.1991, №54 від 14.03.2005 за 1992 рік та б/н від 21.03.2005 за період з 01.01.1993 по 31.12.1995, які мітять недостовірні відомості, при цьому місцевий господарський суд врахував те, що на підставі рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в Херсонській області №46 від 24.03.2020 з пенсіонерки ОСОБА_1 вже було утримано 2531,81 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Семена Плюс" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Херсонської області від 28.01.2021 у справі №923/902/20 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник наголошує на тому, що він не має можливості повернути позивачу надміру виплачені пенсійні кошти, оскільки, будучи юридичною особою, Товариство з обмеженою відповідальністю "Семена Плюс" вказані кошти не отримувало, у зв`язку з чим не порушувало прав Головного управління Пенсійного Фонду України в Херсонській області, за захистом яких останній звернувся до суду з позовом у даній справі.

Крім того, апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на факт подвійного стягнення на користь позивача надміру виплачених коштів з Товариства з обмеженою відповідальністю "Семена Плюс" на підставі оскаржуваного рішення суду першої інстанції та з пенсіонерки ОСОБА_1 шляхом утримання грошових коштів останньої на підставі чинного рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в Херсонській області №46 від 24.03.2020.

Відповідно до частини тринадцятої статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із частиною третьою статті 270 Господарського процесуального кодексу України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною десятою статті 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина сьома статті 12 Господарського процесуального кодексу України).

Станом на 01.01.2021 прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі становив 2270 грн (стаття 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2021 рік").

Враховуючи викладене та з огляду на ціну позову у даній справі (9675,03 грн), перегляд оскаржуваного рішення за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Семена Плюс" ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.03.2021 у складі головуючого судді Таран С.В., суддів: Будішевської Л.О., Поліщук Л.В. вирішено здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Крім того, зазначеною ухвалою суду апеляційної інстанції встановлено позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 02.04.2021.

Головне управління Пенсійного Фонду України в Херсонській області своїм правом згідно з частиною першою статті 263 Господарського процесуального кодексу України не скористалося, відзив на апеляційну скаргу не надало, що в силу частини третьої статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

За умовами частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у визначеному складі суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Херсонської області норм матеріального та процесуального права, дійшла наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Херсонській області перебуває ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), яка отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

При призначенні пенсії ОСОБА_1 за її заявою від 15.03.2005 (протокол №7112 від 22.03.2005) було застосовано видані Товариством з обмеженою відповідальністю "Семена Плюс" довідки про заробітну плату №53 від 14.03.2005 за період з 01.01.1988 по 31.12.1991, №54 від 14.03.2005 за 1992 рік та б/н від 21.03.2005 за період з 01.01.1993 по 31.12.1995.

В ході перевірки у 2019 році достовірності записів у вказаних довідках, виданих Товариством з обмеженою відповідальністю "Семена Плюс", Управлінням внутрішнього аудиту та фінансового контролю Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області виявлено розбіжності з відомостями нарахованої заробітної плати за період з 1991-1995 роки, а саме: березень місяць 1991 року, січень місяць 1992 року, квітень місяць 1995 року, червень місяць 1995 року, вересень місяць 1995 року, листопад місяць 1995 року, грудень місяць 1995 року.

В результаті проведеного позивачем перерахунку та зменшення розміру пенсії встановлена переплата пенсійних коштів (сума переплати складає 9675,03 грн).

24.03.2020 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області прийнято рішення №46 про утримання з ОСОБА_1 суми переплати пенсії у розмірі 9675,03 грн.

Позивач звернувся до відповідача з вимогою про відшкодування надмірно сплаченої пенсії ОСОБА_1 у сумі 9675,03 грн, проте відповідач вказану вимогу не виконав, що стало підставою для звернення позивача до місцевого господарського суду з даним позовом.

Предметом спору у цій справі є вимоги позивача про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Семена Плюс" суми переплаченої пенсії, обґрунтовані з посиланням на приписи статті 1166 Цивільного кодексу України неправомірними діями відповідача, що призвели до наслідків у вигляді переплати пенсії у розмірі 9675,03 грн.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції послався на те, що довідки №53, 54 від 14.03.2005 та б/н від 21.03.2005, на підставі яких нараховувалася пенсія ОСОБА_1 та які видані Товариством з обмеженою відповідальністю "Семена Плюс", містять недостовірні дані, а тому, оскільки недостовірність вказаних довідок останнім не спростована, дійшов висновку про наявність у даному випадку всіх елементів складу цивільного правопорушення, необхідних для притягнення відповідача до такої відповідальності як відшкодування матеріальної шкоди у розмірі надміру виплачених коштів за виключенням тієї суми, що була утримана позивачем з пенсіонерки (2531,81 грн).

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає помилковим такий висновок Господарського суду Херсонської області з огляду на наступне.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Отже, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені статтею 1166 Цивільного кодексу України, положеннями частин першої, другої якої встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як неправомірність поведінки особи; вина завдавача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

На позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність поведінки її заподіювача та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Відсутність хоча б одного із зазначених елементів, що утворюють склад правопорушення, не дає підстави кваліфікувати поведінку відповідача як правопорушення та, відповідно, унеможливлює застосування до останнього заходів відповідальності.

Відповідно до статті 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (в редакції чинній станом на момент звернення позивача з позовом у даній справі) органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Відповідно до статей 80, 81 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (в редакції цього Закону, чинній на дату призначення ОСОБА_1 пенсії) заява про призначення пенсії працюючим подається за місцем роботи, а непрацюючим - до районного (міського) відділу соціального забезпечення за місцем проживання заявника. Пенсії призначаються районними (міськими) відділами соціального забезпечення.

Згідно з пунктом 32 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", затверджений Міністерством праці та соціальної політики України та Пенсійного фонду України №224/30 від 30.04.2002, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 26.06.2002 за №536/6824, який діяв на момент звернення та призначення пенсії ОСОБА_1 , при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

а) перевіряє правильність оформлення заяви і подання, відповідність викладених у них відомостей про заявника даним паспорта та документам про стаж;

б) здійснює попередню правову експертизу змісту і належного оформлення представлених документів;

в) перевіряє правильність копій з відповідних документів, фіксує і засвідчує виявлені розходження.

Таким чином, орган, що призначає пенсію, контролює і перевіряє правильність всіх документів, що подаються та, відповідно, у разі обґрунтованих сумнівів має право вимагати як від підприємств, установ та організацій, так і від фізичних осіб дооформлення прийнятих і подання додаткових документів, а також перевіряти в необхідних випадках обґрунтованість їх видачі. Остаточне рішення щодо відповідності поданих документів для призначення та нарахування пенсії вимогам Закону приймається саме органами Пенсійного фонду. При цьому працівники цих органів Законом зобов`язані перевірити такі документів та нарахувати і призначити пенсію у відповідному розмірі.

Отже, чинним на час набуття ОСОБА_1 права на призначення пенсії за віком законодавством було врегульовано порядок її призначення, обов`язковою і першочерговою умовою якого було подання особою заяви про її призначення. Відповідно, орган, що призначає пенсію, міг прийняти певне рішення щодо призначення чи відмови у призначенні пенсії лише після її надходження.

Разом з тим, відповідно до статті 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (в редакції, чинній на дату виходу ОСОБА_1 на пенсію) відділи соціального забезпечення мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

З урахуванням цього, на момент подання заяви ОСОБА_1 саме орган, який призначив пенсію, здійснював контрольні функції за дотриманням чинного законодавства при призначенні пенсії і його посадові особи не були позбавлені можливості перевірити обґрунтованість поданих документів, необхідних для обчислення пенсії.

Вказане свідчить про відсутність причинного зв`язку між фактом видачі відповідачем довідок про заробіток ОСОБА_1 для обчислення пенсії та надмірно виплачених останній сум пенсії у розмірі 9675,03 грн, оскільки остаточне рішення щодо відповідності поданих документів для призначення пенсії приймається органами Пенсійного фонду та саме на працівників цих органів покладено обов`язок перевірити такі документи та нарахувати і призначити пенсію у відповідному розмірі.

Саме така правова позиція Верховного Суду, викладена в постанові від 14.11.2019 у справі №917/1860/17.

Суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що невідповідності в довідках відповідача про заробітну плату для обчислення пенсії, наданих Товариством з обмеженою відповідальністю "Семена Плюс" у 2005 році, не викликали сумнівів у відповідальних осіб пенсійного фонду при прийнятті документів та призначенні пенсії, не стали підставою для можливої перевірки цих відомостей, ними не були витребувані пояснення щодо неадекватності та надмірної величини зазначеної заробітної плати. У відповідальних працівників органу не виникло питань щодо можливої помилки в наданих йому довідках та невідповідності дійсності їх даних. Натомість без жодних питань чи зауважень такі документи були прийняті та на підставі них була призначена пенсія ОСОБА_1 .

При цьому лише у 2019 році, тобто через 14 років, органом Пенсійного фонду України було встановлено розбіжності довідок з первинними документами.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд зазначає про те, що матеріальна шкода виникла внаслідок власної недбалості позивача, адже саме ним було прийнято рішення про призначення пенсії ОСОБА_1 , встановлений її розмір та проведена безпосередня виплата грошових коштів.

Місцевий господарський суд наведеного не врахував, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Колегія суддів також зауважує на тому, що в силу частини першої статті 50 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку.

Відповідне рішення було прийнято позивачем 24.03.2020 за №46 і на його виконання вже утримано з ОСОБА_1 2531,81 грн, про що свідчить довідка Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 28.12.2020.

З огляду на викладене, обґрунтованими є доводи скаржника про подвійне стягнення на користь позивача надміру виплачених коштів з Товариства з обмеженою відповідальністю "Семена Плюс" у судовому порядку та з пенсіонерки ОСОБА_1 шляхом утримання грошових коштів останньої на підставі рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в Херсонській області №46 від 24.03.2020, докази визнання якого недійсним, нечинним, протиправним або докази скасування якого у матеріалах справи відсутні.

За таких обставин, враховуючи те, що відповідно до законодавства, чинного на час набуття ОСОБА_1 права на призначення пенсії за віком, саме орган, який призначив пенсію, здійснював контрольні функції за дотриманням законодавства при призначенні пенсії і посадові особи останнього не були позбавлені можливості перевірити обґрунтованість поданих документів, необхідних для обчислення пенсії, з огляду на недоведеність позивачем всіх елементів, необхідних для покладення на відповідача заходів деліктної відповідальності, Південно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позову Головного управління Пенсійного Фонду України в Херсонській області у даній справі в повному обсязі.

При цьому суд апеляційної інстанції враховує, що скаржник в апеляційній скарзі просить рішення Господарського суду Херсонської області від 28.01.2021 у справі №923/902/20 скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, між тим колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду при апеляційному перегляді вказаного рішення суду першої інстанції не встановлено правових підстав для скасування оскаржуваного рішення у повному обсязі, зокрема, в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 2531,81 грн, відтак вказана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до приписів статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Отже, рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення Господарського суду Херсонської області від 28.01.2021 у справі №923/902/20 не повністю відповідає вказаним вище вимогам у зв`язку з невідповідністю викладених у ньому висновків обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог про стягнення 7143,22 грн з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині, а також скасуванню в частині стягнення 1551,93 грн судового збору.

В силу статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та за подання апеляційної скарги покладаються на Головне управління Пенсійного Фонду України в Херсонській області, оскільки спір у даній справі виник внаслідок неправильних дій позивача.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 269, 270, 275, 277, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Семена Плюс" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Херсонської області від 28.01.2021 у справі №923/902/20 скасувати в частині задоволення позовних вимог Головного управління Пенсійного Фонду України в Херсонській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Семена Плюс" про стягнення 7143,22 грн та в частині стягнення 1551,93 грн судового збору.

У задоволенні позовних вимог Головного управління Пенсійного Фонду України в Херсонській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Семена Плюс" в цій частині відмовити, в решті рішення залишити без змін.

Стягнути з Головного управління Пенсійного Фонду України в Херсонській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Семена Плюс" 3153 грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити Господарському суду Херсонської області видати відповідний наказ з зазначенням всіх необхідних реквізитів.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та у строки, визначені статтями 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 17.05.2021.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя Л.О. Будішевська

Суддя Л.В. Поліщук