ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" квітня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/4286/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Буракової А.М.

при секретарі судового засідання Івахненко І.Г.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, м. Харків, 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Харківська міська рада, м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "СТСН", м. Харків
про стягнення 1202743,60 грн.
за участю представників:

позивача - Замніус М.В.

3-я особа на стороні позивача - Замніус М.В.

відповідача - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Департамент економіки та комунального майна Харківської міської ради (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "СТСН", згідно якого просить суд:

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю СТСН (61050, м. Харків, Гімназійна набережна, буд. 16, офіс 410, Код ) до бюджету міста Харкова (код платежу - 24170000, рахунок - № UA0020002, код отримувача , банк Казначейство України (ЕАП), одержувач - УК у м. Харкові) суму основного боргу 945553,20 грн. (дев`ятсот сорок п`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят три гривні 20 копійки); пені 257190,47 грн. (двісті п`ятдесят сім гривень 47 копійок);

- cтягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю СТСН (61050, м. Харків, Гімназійна набережна, буд. 16, офіс 410, Код ) на користь Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (61003, м. Харків, м-н Конституції, 7, , р/р UA0033868, Банк ДКСУ м. Київ, МФО банку: 820172) судовий збір у розмірі 18041,16 грн. (вісімнадцять тисяч сорок одна гривня 16 копійок).

В обґрунтування позову позивач вказує, що Товариство з обмеженою відповідальністю "СТСН" не перерахувало до бюджету м. Харкова пайовий внесок у визначений договором про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова строк.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 04.01.2021 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін, призначено підготовче засідання.

Харківська міська рада, через канцелярію суду 18.02.2021 за вх.№ 4077, надала письмові пояснення на підтримку позовних вимог у справі, які судом долучені до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 18.02.2021, судом, без виходу до нарадчої кімнати, були постановлені ухвали із занесенням їх до протоколу підготовчого засідання про продовження строку підготовчого провадження у справі на 30 днів та відкладення підготовчого засідання на 15.03.2021 о 16:00.

У підготовчому засіданні 15.03.2021, судом, без виходу до нарадчої кімнати, було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу підготовчого засідання про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті на 05.04.2021 о 14:00.

У судовому засіданні 05.04.2021, судом, без виходу до нарадчої кімнати, було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання про відкладення розгляду справи по суті на 26.04.2021 о 15:30.

Представник позивача та 3-ї особи на стороні позивача у судовому засіданні 26.04.2021 підтримав позовні вимоги та просив суд позов задовольнити.

Відповідач про місце, дату та час судових засідань по справі повідомлявся судом за юридичною адресою, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 61050, м. Харків, Гімназійна набережна, 16, офіс 410. Проте, ухвала про відкриття провадження у справі від 04.01.2021 та інші ухвали суду у справі адресовані відповідачу були повернуті Укрпоштою на адресу суду із зазначенням причини повернення - "адресат відсутній за вказаною адресою".

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

У відповідності до ч. 9 ст. 165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч. 2 ст. 178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Частиною 1 ст. 202 ГПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

При цьому суд зазначає, що відповідач своїм процесуальним правом на участь у судовому засіданні не скористався, уповноваженого представника для участі у судовому засіданні не направив. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представника відповідача за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Крім того, у даному випадку суд враховує, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалами суду по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Також, судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Рішенням господарського суду Харківської області від 19.05.2020, яке набрало законної 07.08.2020, позов у справі № 922/4355/19 було задоволено повністю, визнано укладеним, з дня набрання чинності рішення суду, договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова між Товариством з обмеженою відповідальністю "СТСН" () та Департаментом економіки та комунального майна Харківської міської ради () в редакції наведеній в резолютивній частині рішення суду (надалі - договір).

Так, відповідно до п. 1.1. даного договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова, укладеного у судовому порядку, цей договір регулює взаємовідносини між сторонами щодо пайової участі "замовника" (ТОВ "СТСН") при реконструкції нежитлових приміщень готелю по вул. Халтуріна, 6 у м. Харкові.

Згідно п.2.1.1. договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова, загальна сума пайового внеску, що підлягає перерахуванню ТОВ СТСН до бюджету м. Харкова складає 945553,20 грн.

Відповідно до п. 2.1.2. договору ТОВ СТСН, як замовник, сплачує пайовий внесок в повній сумі єдиним платежем або частинами протягом десяти календарних днів з дня укладання даного договору.

Отже, з урахуванням підпунктів 2.1.1 та 2.1.2 пункту 2.1. розділу 2, пункту 4.1. договору про пайову участь ТОВ «СТСН» повинно було здійснити перерахування до бюджету м. Харкова коштів у розмірі 945553,20 грн. та сплатити даний пайовий внесок єдиним платежем або частинами протягом 10 календарних днів з дня укладання даного договору.

Однак, ТОВ «СТСН» не здійснило перерахування до бюджету м. Харкова коштів у розмірі 945553,20 грн. в строк до 17.08.2020 включно у відповідності до підпунктів 2.1.1 та 2.1.2 пункту 2.1. розділу 2, пункту 4.1. договору про пайову участь, що підтверджується інформацією відповідно до листів від 25.09.2020 № 8-07/198 та від 10.12.2020 № 1364/0/124-20.

Згідно частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За приписом ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ч. 2 ст. 187 ГК України день набрання чинності рішення суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 1 ст. 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до положень ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Враховуючи рішення господарського суду Харківської області від 19.05.2020 у справі № 922/4355/19, яке набрало законної 07.08.2020, умови договору, наведені норми законодавства, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 945553,20 грн.

Пунктом 3.1. договору було передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання замовником обов`язків передбачених п. 2.1. цього договору, замовник сплачує до бюджету м. Харкова пеню в розмірі 0,2 відсотка за кожен день прострочення платежу, що нараховується на суму простроченої заборгованості.

Правові наслідки порушення зобов`язання встановлені статтею 611 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до ч.3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

В частині 2 статті 343 Господарського кодексу України прямо зазначається, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

У відповідності до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Отже, за приписом статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Враховуючи те, що розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, господарським судом за допомогою ІПС "Законодавство", відповідно до розрахунку позивача, була перерахована сума пені та встановлено, що з відповідача підлягає стягненню пеня в розмірі 42162,37 грн. за період 18.08.2020 - 31.12.2020.

За таких обставин суд приходить до висновку про наявність у справі достатніх правових та фактичних підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до положень ст. 129 ГПК України, судовий збір у цій справі покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 73-77, 79, 86, 91, 123, 129, 165, 178, 202, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СТСН" (61050, м. Харків, Гімназійна набережна, буд.16, офіс 410, ) до бюджету міста Харкова (код платежу - 24170000, рахунок - № UA0020002, код отримувача , банк Казначейство України (ЕАП), одержувач - УК у м. Харкові) суму основного боргу у розмірі 945553,20 грн. та пеню у розмірі 42162,37 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю СТСН (61050, м. Харків, Гімназійна набережна, буд. 16, офіс 410, ) на користь Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (61003, м. Харків, м-н Конституції, 7, , р/р UA0033868, Банк ДКСУ м. Київ, МФО банку: 820172) судовий збір у розмірі 14815,73 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Позивач: Департамент економіки та комунального майна Харківської міської ради (61003, м. Харків, м-н Конституції, 7, ).

3-я особа , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Харківська міська рада (61003, м. Харків, майдан Конституції, б. 7, ідентифікаційний код 04059243).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "СТСН" (61050, м. Харків, Гімназійна набережна, буд.16, офіс 410, ).

Повне рішення складено "06" травня 2021 р.

Суддя А.М. Буракова