ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" травня 2021 р. Справа №914/4160/14 (914/2969/20)

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Желік М.Б.

суддів Мирутенко О.Л.

Галушко Н.А.

секретар судового засідання Гунька О.П.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 б/н від 12.03.2021 (вх.№01-05/1026/21 від 19.03.2021)

на рішення Господарського суду Львівської області від 03.03.2021 (повний текст рішення складено 05.03.2021, суддя В.М. Артимович)

у справі №914/4160/14(914/2969/19)

за позовом: ОСОБА_1 , с. Довге, Дрогобицький район, Львівська область

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат», м. Жидачів

про: стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні

у межах справи про банкрутство № 914/4160/14

за заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю «Тетра-Агро», м. Червоноград Львівської області

про: банкрутство Публічного акціонерного товариства «Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат» (вул. Фабрична, 4, м. Жидачів, Львівська область, 81701, ідентифікаційний код 00278801)

за участю представників:

не з`явилися

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 03.03.2021 у справі №914/4160/14(914/2969/19) у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат» про стягнення 234232,84 грн. середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням скаржник звернувся до Західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Львівської області із апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Львівської області від 03.03.2021 у справі №914/4160/14(914/2969/19) скасувати та постановити нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні за період з 22.01.2019 по 22.10.2020 в розмірі 234232,84 грн.

23.03.2021 апеляційна скарга та матеріали справи на дійшли на адресу Західного апеляційного господарського суду.

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 23.03.2021 справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: Желік М.Б. - головуючий суддя, члени колегії - Мирутенко О.Л., Галушко Н.А.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 29.03.2021 відкрито апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 28.04.2021.

21.04.2021 на адресу суду надійшло пояснення апелянта щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, у якому скаржник також просив здійснювати розгляд справи без його участі.

В судове засідання 21.04.2021 сторони не з`явилися, відповідач правом подання відзиву не скористався.

Колегія суддів зазначає, що у відповідності до ч.12 ст.270 ГПК України неявка в судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, відповідно до ч.3 ст.263 ГПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Врахувавши те, що явка сторін в судове засідання не визнавалась обов`язковою, сторони належним чином були повідомлені про дату, час та місце судового засідання, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, а апелянт просив здійснювати розгляд справи без його участі, колегія суддів вважає за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності представників сторін за наявними матеріалами.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, взявши до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а відтак оскаржуване рішення слід залишити без змін, з огляду на наступне.

В провадженні Господарського суду Львівської області перебуває справа про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат».

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 10.12.2014 порушено провадження у справі про банкрутство ПАТ «Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат»; введено процедуру розпорядження майном ПАТ «Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат», розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Каганяка І.Я. Ухвалою суду від 05.04.2016 затверджено реєстр вимог кредиторів ПАТ «Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат».

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 10.08.2016 припинено процедуру розпорядження майном ПАТ «Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат» та повноваження розпорядника майна арбітражного керуючого Каганяка І.Я., введено процедуру санації боржника - ПАТ «Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат», призначено керуючим санацією арбітражного керуючого Рудницького О.С.

В листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом до ПАТ «Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат» про стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні в розмірі 234 232,84 грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 23.11.2020 відкрито провадження у справі №914/4160/14(914/2969/20) та прийнято її до розгляду в межах провадження справи №914/4160/14 про банкрутство ПАТ «Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат» за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 28.09.2010 по 30.06.2016 ОСОБА_1 перебував з відповідачем у трудових відносинах. В день звільнення 30.06.2016 - позивачу не виплачено заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги, компенсації за невикористані відпустки за період з 01.03.2015 по 30.06.2016. Рішенням Господарського суду Львівської області від 19.10.2017 у справі № 914/347/17, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 29.01.2018, стягнуто з ПАТ «Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 132926,99 грн. (без утримання із цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів і зборів, при виплаті), а також середній заробіток за весь час затримки розрахунку в сумі 167537,84 грн. (з утриманням із цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів і зборів, при виплаті), в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 9,64 грн. відмовлено. На виконання вказаного рішення боржником сплачено 135492,79 грн., тобто заборгованість по заробітній платі була погашена без проведення компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, а заборгованість по оплаті середнього заробітку за весь час затримки розрахунку в сумі 167537,84 грн. (з утриманням із цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів і зборів, при виплаті) погашена а розмірі 2565,80 грн., станом на 31.03.2019 року заборгованість становила 164972,04 грн.

Оскільки заборгованість було сплачено лише частково позивач неодноразово звертався до суду з метою захисту свого порушеного права. Так, рішенням Господарського суду Львівської області від 16.05.2018 у справі №914/589/18 стягнуто з боржника на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час остаточного розрахунку при звільненні в сумі 71 497,04 грн., рішенням Господарського суду Львівської області від 04.09.2018 у справі №914/1415/18 стягнуто з боржника на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час остаточного розрахунку при звільненні в сумі 44 811,20 грн., рішенням Господарського суду Львівської області від 22.01.2019 у справі №914/2288/18 стягнуто з боржника на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час остаточного розрахунку при звільненні в сумі 51 221,76 грн. Станом на 01.04.2019 заборгованість по середньому заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні становила 332 502,04 грн. 11.05.2019 ОСОБА_1 звернувся з позовом про стягнення з ПАТ «Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат» компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням її виплати в розмірі 135 492,79 (справа №914/911/19), а згодом двічі подавав заяви про збільшення позовних вимог - 07.11.2019 та 24.01.2020. В період з 25 по 30 жовтня 2019 в порядку виконання судових рішень позивач отримав 199 091,18 грн., відтак заборгованість склала 133 410,86 грн. Відповідно до довідки відповідача №394 від 16.09.2020 заборгованість за рішенням від 19.10.2017 у справі №914/347/17 сплачена в розмірі 167 537,84 грн. з вирахуванням 18% податку на доходи фізичних осіб та 1,5% військового податку на загальну суму 8991,73 грн., у зв`язку з безпідставністю вирахування вказаних сум позивачем подано суду відповідний позов. Таким чином заборгованість за рішенням суду від 19.10.2017 у справі №914/347/17 не є виплаченою, що також підтверджується довідкою Жидачівського РВ ДВС ЗМУ МЮ (м.Львів) б/н від 25.05.2020.

З покликанням на норму ст.117 КЗпП України позивач просив стягнути з відповідача 234 232,84 грн. середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні за період з 22.01.2019 по 22.10.2020 (439 робочих днів при середньоденній заробітній платі 553,56 грн.).

Крім того, позивач вважав, що ним не пропущено тримісячний строк для звернення з відповідним позовом до суду, оскільки 11.05.2019 було подано позовну заяву про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати (справа №914/911/19), а згодом подавались заяви про збільшення позовних вимог у цій справі.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, стверджував, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати (висновки Верховного Суду у справі №8/568), вказував, що строк позовної давності щодо трудових спорів, які не стосуються виплати заробітної плати становить 3 місяці, та просив застосувати наслідки спливу строку позовної давності, оскільки 28.02.2019 позивачу було виплачено останню суму за рішенням Господарського суду Львівської області від 19.10.2017 у справі №914/347/17 в частині стягнення з відповідача заробітної плати, і саме ця дата є останнім днем, по який позивачу належиться середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку.

Постановляючи оскаржене рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що заборгованість по заробітній платі, яка складається з: заборгованої заробітної плати, вихідної допомоги, компенсації за невикористані відпустки в сумі 117383,54 грн. та безпідставно стягнутих з заробітної плати коштів в сумі 15543,45 грн. (без утримання із цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів і зборів, при виплаті), яка встановлена рішенням Господарського суду Львівської області від 19.10.2017 у справі № 914/347/17, повністю виплачена позивачу 28.02.2019, отже, перебіг строку, протягом якого ОСОБА_1 міг звернутися із заявою про стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні почався з 01.03.2019, а позивач звернувся з даним позовом лише 22.10.2020, таким чином, позивачем пропущено визначений законодавством строк для звернення з даним позовом.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що оскаржене рішення не відповідає вимогам чинного законодавства. Так, скаржник зазначає, що заборгованість відповідача по заробітній платі була наявною протягом 2020 року і є наявною по цей час (справи №914/911/19, №914/173/21), а отже, є підстави для нарахування середнього заробітку, оскільки така невиплата є триваючим правопорушенням. Скаржник вважає безпідставним висновок суду про те, що середній заробіток нараховується за час затримки остаточного розрахунку по обов`язкових виплатах, належних працівнику на час звільнення, і не включає в себе час затримки розрахунку по виплатах, які мають компенсаторний характер і є спеціальним видом відповідальності роботодавця, зокрема, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати. На переконання апелянта, місцевий господарський суд безпідставно поставив в один ряд два різні правові інститути - компенсацію втрати частини заробітної плати та середній заробіток за час затримання розрахунку.

Апелянт вказує, що застосовуючи наслідки спливу строку позовної давності, суд першої інстанції не надав оцінки тій обставині, що 11.05.2019 на розгляд Господарського суду Львівської області було подано позовну заяву про стягнення з ПАТ «ЖЦПК» компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати в розмірі 135 492,79 грн. (справа №914/911/19), а згодом - 07.11.2019 та 24.01.2019 заяви про збільшення розміру позовних вимог, предметом яких було стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні, однак, 02.09.2020 такі прийнято судом до розгляду в частині збільшення розміру компенсації втрати частини заробітної плати, внаслідок чого, позивач вимушений був звернутись до суду з окремим позовом від 22.10.2020 про стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні. Таким чином, з 11.05.2019 в суді перебувала справа про з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні, а перебіг строку позовної давності (в разі початку його перебігу 01.03.2019) було перервано.

Скаржник наголошує, що на час звернення до суду з позовом про стягнення суми компенсації втрати частини заробітної плати - 11.05.2019, та станом на день звернення до суду із цим позовом - 22.10.2020 про стягнення середнього заробітку, станом на день постановлення оскарженого рішення остаточного розрахунку відповідачем здійснено не було, відтак перебіг позовної давності не розпочався, та просить з`ясувати обставини - щодо невиплати належних працівникові сум при звільненні та щодо факту проведення остаточного розрахунку,

Окрім того, в резолютивній частині рішення суд не зазначив підстави відмови в задоволенні позову - у зв`язку з безпідставністю позовних вимог чи у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Також скаржник стверджує, що в оскарженому рішенні суд безпідставно посилається на матеріали справи №914//347/17, оскільки така судом не витребовувалась та не оглядалась.

У поясненнях щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, позивач просить застосувати до спірних правовідносин висновки Верховного Суду України, викладені у постанові №6-144ц13 від 29.01.2014.

Із матеріалів справи вбачаються наступні фактичні обставини спору.

Відповідно до довідки ПАТ «Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат» ОСОБА_1 працював на ПАТ «Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат» на посаді начальника юридичного відділу, станом на 01.07.2016 заборгованість по заробітній платі за період з березня 2015 року по червень 2016 року склала 119 949,34 грн., середньоденна заробітна плата на дату звільнення склала 533,56 грн., згідно з наказом №33к від 30.06.2016 ОСОБА_1 звільнений на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням (а/с 41, том 1).

Таким чином, при звільненні з роботи з позивачем не було проведено остаточного розрахунку.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 19.10.2017 у справі №914/347/17, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 29.01.2018 у справі №914/347/17, стягнуто з ПАТ «Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 132926 грн. 99 коп. (без утримання із цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів і зборів, при виплаті), а також середній заробіток за весь час затримки розрахунку в сумі 167537 грн. 84 коп. (з утриманням із цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів і зборів, при виплаті).

При цьому у рішенні Господарського суду Львівської області у справі №914/347/17 від 19.10.2017 зазначено, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку підлягають задоволенню частково, а саме в частині стягнення: 132 926 грн. 99 коп. заборгованості по заробітній платі, яка складається з: заборгованої заробітної плати, вихідної допомоги, компенсації за невикористані відпустки в сумі 117 383 грн. 54 коп. та безпідставно стягнутих з заробітної плати коштів в сумі 15 543 грн. 45 коп. (без утримання із цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів і зборів, при виплаті), а також середнього заробітку за весь час затримки розрахунку в сумі 167 537 грн. 84 коп. (з утриманням із цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів і зборів, при виплаті). В задоволенні позову в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 9 грн. 64 коп. суд відмовляє.

Відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 16.05.2018 у справі №914/589/18 стягнуто з ПАТ «Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат» на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час затримки остаточного розрахунку при звільнені за період з 20.10.2017 по 03.05.2018 у розмірі 71497,04 грн.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 04.09.2018 у справі №914/1415/18 стягнуто з ПАТ «Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат» на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час затримки остаточного розрахунку при звільнені за період з 04.05.2018 по 04.09.2018 у розмірі 44811 грн. 20 коп.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 22.01.2019 у справі №914/2288/18 стягнуто з ПАТ «Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні за період з 05.09.2018 по 22.01.2019 у розмірі 51221 грн. 76 коп.

Згідно з довідкою ПАТ «Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат» №394 від 16.09.2020 відповідач за період з грудня 2016 року по лютий 2019 року провів погашення заборгованості по заробітній платі за період з березня 2015 року по червень 2016 року на загальну суму 119 949,34 грн. та повернення стягнень по ВП №47965207 на суму 15 543,45 грн. на користь ОСОБА_1 , звільненого з підприємства 30.06.2016 відповідно до наказу про припинення трудового договору №33к від 30.06.2016; заборгованість з виплати заробітної плати, яка виникла на дату звільнення ОСОБА_1 станом на 01.03.2019 погашена повністю (останню виплату проведено 28.02.2019); Жидачівським РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області 30.09.2019 проведено примусове списання коштів з розрахункового рахунку ПАТ «ЖПЦК» на користь ОСОБА_1 на загальну суму 199 091,18 грн. в рахунок погашення заборгованості по виплаті компенсацій за час затримки розрахунку при звільненні у виконавчому провадженні за наступними наказами Господарського суду Львівської області: №914/589/18 від 13.06.2018 на суму 71 497,04 грн., №914/1415/18 від 28.09.2018 на суму 44 811,20 грн., №914/2288/18 від 15.02.2019 на суму 51221,76 грн., №914/347/17 від 06.11.2017 на суму 31 561,18 грн.; 28.02.2020 відповідач провів наступні виплати на виконання наказів Господарського суду Львівської області в рахунок погашення заборгованості по виплаті компенсацій за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 по сплаті обов`язкових податків та зборів, утриманих з нарахованих компенсацій за час затримки розрахунку на загальну суму 152 137,30 грн.; заборгованості по виплатах середнього заробітку під час затримки розрахунків при звільненні ОСОБА_1 та сплаті обов`язкових податків та зборів з нарахованих компенсацій станом на 01.03.2020 не має, (а/с 23-24, том 1).

Відповідно до листа Жидачівського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області №15.17-24/7639 від 12.11.2019 ОСОБА_1 повідомлено, що відповідно до наказу Господарського суду Львівської області №914/347/17 від 06.11.2017 на його рахунок було перераховано 31 561,18 грн. в рахунок погашення заборгованості по заробітній платі, станом на 11.11.2019 по цьому виконавчому документу наявна заборгованість по заробітній платі в сумі 132 802,49 грн. (а/с 42, том 1).

Відповідно до листа Жидачівського РВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) б/н від 25.05.2020 ОСОБА_1 повідомлено, що на виконанні перебуває виконавче провадження АСВП №55408609 з виконання наказу Господарського суду Львівської області №914/347/17 від 06.11.2017, за яким в рахунок погашення заборгованості перераховано грошові кошти в сумі 31561,18 грн. платіжним дорученням №1941 від 29.10.2019 та грошові кошти в розмірі 87 299,39 грн. платіжним дорученням №294 від 11.03.2020 (а/с 43, том 1).

В матеріалах справи наявні копії платіжних доручень, за якими відповідач здійснював погашення заборгованості перед позивачем у виконавчому провадженні з виконання наказу №914/347/17 (отримувач - орган державної виконавчої служби): №22907 від 27.02.2020 на суму 87 299,39 грн., призначення платежу - виплата середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні; №22291 від 27.02.2020 на суму 2001,16 грн., призначення платежу - військовий збір, утриманий з середнього заробітку за час затримання розрахунку при звільненні; №2292 від 27.02.2020 на суму 5 681,01 грн., призначення платежу - податок на доходи фіз. осіб, утриманий з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні; №22920 від 27.02.2020 на суму 24 013,95 грн., призначення платежу - податок на доходи фіз. особі, утриманий з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні; №22923 від 27.02.2020 на суму 473,42 грн., призначення платежу - військовий збір, утриманий з середнього заробітку за час затримання розрахунку при звільненні.

Також в матеріалах справи містяться копії платіжних доручень на загальну суму 135 492,72 грн., за якими відповідач здійснював погашення заборгованості перед позивачем:

2 платіжні доручення від 23.16.2016 на суму 500,00 грн. (часткова виплата заробітної плати за травень та червень 2016 року);

№4195 від 27.09.2017 на суму 1565,80 грн. (виплата заборгованості по заробітній платі згідно з планом санації);

№4776 від 30.10.2017 на суму 1500,00 грн. (виплата заборгованості по заробітній платі згідно з планом санації за 03/2015);

№5380 від 29.11.2017 на суму 1154,98 грн. (виплата заборгованої заробітної плати за 03/2015);

№5985 від 28.12.2017 на суму 1000,00 грн. (виплата заборгованості по заробітній платі згідно з планом санації за квітень 2015);

№8506 від 30.01.2018 на суму 1000,00 грн.( виплата заборгованої заробітної плати за квітень 2015);

№9144 від 28.02.2018 на суму 1338,21 грн. (виплата заборгованості по заробітній платі згідно з планом санації за квітень 2015);

№9808 від 30.03.2018 на суму 3 424,74 грн. (виплата заборгованості по заробітній платі згідно з планом санації за травень 2015);

№10505 від 27.04.2018 на суму 3 627,94 грн. (виплата заборгованості по заробітній платі згідно з планом санації за червень 2015);

№11325 від 05.06.2018 на суму 3 663,74 грн. (виплата заборгованості по заробітній платі згідно з планом санації, липень 2015);

№12048 від 04.07.2018 на суму 2 921,77 грн. (виплата заборгованості по заробітній платі згідно з планом санації за серпень 2015);

№12602 від 31.07.2018 на суму 2 654,45 грн. (виплата заборгованості по заробітній платі згідно з планом санації, вересень 2015);

№13144 від 31.08.2018 на суму 2667,18 грн. (виплата заборгованості по заробітній платі згідно з планом санації, жовтень 2015);

№13682 від 28.09.2018 на суму 2654,45 грн. (виплата заборгованості по заробітній платі згідно з планом санації за листопад 2015);

№14322 від 31.10.2018 на суму 2654,45 грн. (виплата заборгованості по заробітній платі згідно з планом санації, грудень 2015);

№15545 від 20.12.2018 на суму 4 605,11 грн. (виплата заборгованості по заробітній платі згідно з планом санації за січень 2016);

№15546 від 20.12.2018 на суму 6611,03 грн. (виплата заборгованості по заробітній платі згідно з планом санації за лютий 2016);

№15547 від 29.12.2018 на суму 6 611,03 грн. (виплата заборгованості по заробітній платі згідно з планом санації за березень 2016);

№15548 від 20.12.2018 на суму 6 611,03 грн. (виплата заборгованості по заробітній платі згідно з планом санації за квітень 2016);

№15549 від 20.12.2018 на суму 6 420,11 грн. (виплата заборгованості по заробітній платі згідно з планом санації, за травень 2016);

№15006 від 30.11.2018 на суму 4 605,11 грн. (виплата заборгованої заробітної плати за січень 2016);

№15550 від 20.12.2018 на суму 9 141,69 грн. (виплата заборгованості по заробітній платі згідно з планом санації за червень 2016);

№16219 від 30.01.2019 на суму 42 516,52 грн. (виплата заборгованої зарплати за червень 2016 року);

№16771 від 28.02.2019 на суму 15 543,45 грн. (згідно з рішенням суду у справі №914/347/17, ВП №47965207).

Таким чином, 28.02.2019 відповідачем було здійснено розрахунок із заборгованості по заробітній платі перед звільненим працівником - позивачем щодо належних йому при звільненні виплат.

Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Відповідно до ч.1 ст.117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум, у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до ст.233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Пунктом 25 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999 №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 №13 роз`яснено, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок, є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку.

Враховуючи, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, у тому числі й за рішенням суду.

Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Конституційним Судом України у рішенні від 22.02.2012 у справі №1-5/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу, роз`яснено, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» вказано, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Враховуючи, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, у тому числі й за рішенням суду.

Матеріалами справи підтверджується те, що станом на день звільнення - 30.06.2016, позивачу не було виплачено заборгованості по заробітній платі на загальну суму 119 949,34 грн. (довідка відповідача, а/с 41, том 1).

Заборгованість по заробітній платі на суму 132 926 грн. 99 коп., яка складається з: заборгованої заробітної плати, вихідної допомоги, компенсації за невикористані відпустки в сумі 117 383 грн. 54 коп. та безпідставно стягнутих з заробітної плати коштів в сумі 15 543 грн. 45 коп. (без утримання із цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів і зборів, при виплаті) було стягнуто з відповідача на користь позивача рішенням Господарського суду Львівської області у справі №914/347/17 від 19.10.2017.

Також у вказаному рішенні було встановлено, що відповідач на підставі платіжних доручень №15 від 22.12.2016, №20 від 22.12.2016 та №4195 від 27.09.2017 частково виплатив ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі на загальну суму 2 565,80 грн.

Платіжними дорученнями, наданими відповідачем, підтверджується повна сплата заборгованості в розмірі 132 926,99 грн. (135 492,79 - 2565,80), при цьому останній платіж здійснено 28.02.2019.

Сплату заборгованості у вказаному розмірі підтверджує і позивач у позовній заяві.

Таким чином, проведення з остаточного розрахунку із звільненим працівником щодо належних йому на день звільнення виплат відбулося 28.02.2019, а відтак 28.02.2019 є останнім днем правомірного нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Водночас тримісячний строк позовної давності щодо заявлення вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні розпочинає перебіг з 01.03.2019 та закінчується 01.06.2019.

Натомість позивачем заявлено до стягнення середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22.01.2019 по 22.10.2020.

З огляду на вищенаведене колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що правомірним є нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22.01.2019 по 28.02.2019 на загальну суму 14 931,00 грн. (27 робочих днів, 553,00 грн. середньоденний заробіток позивача на день звільнення). В цій частині позовні вимоги є обґрунтованими.

Колегія суддів відхиляє за безпідставністю твердження скаржника про те, що станом на день постановлення оскарженого рішення остаточного розрахунку відповідачем здійснено не було, оскільки у справах №914/911/19, №914/173/21, на які вказує скаржник, предметом розгляду є стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати та стягнення утриманих податків з сум, стягнутих на користь позивача у виконавчому провадженні з виконання наказу у справі №914/347/17 в частині оплати середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Скаржник вважає безпідставним висновок суду про те, що середній заробіток нараховується за час затримки остаточного розрахунку по обов`язкових виплатах, належних працівнику на час звільнення, і не включає в себе час затримки розрахунку по виплатах, які мають компенсаторний характер і є спеціальним видом відповідальності роботодавця, зокрема, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати.

Колегія суддів критично оцінює наведені доводи апелянта, оскільки на момент звільнення працівника право на такі виплати не існувало, натомість виникло пізніше - внаслідок порушення відповідачем обов`язку здійснити виплату усіх належних працівнику виплат в день його звільнення. При цьому матеріали справи не містять доказів існування заборгованості відповідача перед позивачем в частині компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати на момент його звільнення як працівника.

Не заслуговує на увагу твердження скаржника про безпідставне покликання суду в оскарженому рішенні на матеріали справи №914//347/17, яка не оглядалась в судовому засіданні, оскільки, оскаржене рішення містить лише покликання на обставини, встановлені рішенням суду у справі №914/347/17, які є преюдиційними при вирішенні даного спору.

Щодо відсутності в резолютивній частині рішення суд зазначення підстави відмови в задоволенні позову - у зв`язку з безпідставністю позовних вимог чи у зв`язку з пропуском строку позовної давності, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За змістом частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш, ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Висновок про застосування позовної давності відображається у мотивувальній частині рішення господарського суду.

Таким чином, враховуючи, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково, суд першої інстанції вірно застосував за заявою відповідача наслідки спливу строку позовної давності, зазначивши про це в мотивувальній частині рішення.

Щодо доводів скаржника про переривання строку позовної давності внаслідок подання 11.05.2019 господарському суду позовної заяви з вимогою про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати в розмірі, слід зазначити, що заяви про збільшення позовних вимог, у яких позивач заявив вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні, було подано до суду 07.11.2019 та 24.01.2020, тобто, також із пропуском строку позовної давності, яка спливла 01.06.2019.

Враховуючи встановлені обставини справи, зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, беручи до уваги межі перегляду оскаржуваної ухвали, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а оскаржувану ухвалу слід залишити без змін.

В порядку положень ст.129 ГПК України сплачений скаржником за подання апеляційної скарги судовий збір слід залишити за скаржником.

Відповідно до ч.5 ст.240 ГПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 86, 269, 270, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 б/н від 12.03.2021 (вх.№01-05/1026/21 від 19.03.2021) - відмовити.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 03.03.2021 у справі №914/4160/14(914/2969/19) - залишити без змін.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Повний текст постанови складено 11.05.2021.

Головуючий суддя Желік М.Б.

суддя Галушко Н.А.

суддя Мирутенко О.Л.