УХВАЛА

м. Київ

17.05.2021Справа № 910/7688/21
За заявою Акціонерного товариства "Український будівельно-інвестиційний банк" про забезпечення позову до подання позовної заяви, особи, які можуть отримати статус учасника справи:

Позивач: Акціонерне товариство "Український будівельно-інвестиційний банк"

Відповідачі: 1) Товариство з обмеженою відповідальністю "Ладамир"

2) ОСОБА_1

3) ОСОБА_2

4) ОСОБА_3

Суддя Усатенко І.В.

ОСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "Український будівельно-інвестиційний банк" звернулося до Господарського суду міста Києва із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просить забезпечити позов шляхом:- накладення арешту па предмет застави за Договором застави № BGV/U/03-2-7050/Z1 від «05» січня 2021 р. товари в обороті, які знаходяться за адресами АДРЕСА_1 , та які належать ТОВ «ЛАДАМИР» (Місцезнаходження: Україна. 04209, м. Київ. вузі. Героїв Дніпра, буд.7, ). згідно з переліком товарів викладеним в Додатку №1 до договору, а у разі їх відсутності, на товари будь-якого іншого виду, але такого ж роду як передбачено п.2.1.1. Договору застави, які належать Заставодавцю, в межах заставної вартості Предмета застави 1720000,00 грн; - накладення арешту на предмет застави за Договором застави №BGV/U/03-2-7050/Zl від 14.08.2020р. укладеного між Банком та ОСОБА_3 (Адреса проживання: АДРЕСА_2 і.н. НОМЕР_1 ) предметом застави якого є автомобіль марки RENAULT модель MASTER 2.2 D. білого кольору, тип ТЗ Спеціалізований вантажний фургон малотоннажний - В. 2010 р.в.. д.н.з. НОМЕР_2 ; - накладення арешту на грошові кошти, які належать "ТОВ «ЛАДАМИР» (Місцезнаходження: Україна. 04209.м. Київ. вул. Героїв Дніпра, буд.7, ), та знаходяться на його рахунках, в межах піни позову 1107283,08 гри; - накладення арешту на грошові кошти, які належать ОСОБА_1 (Адреса проживання: АДРЕСА_2 . і.н. НОМЕР_3 ). всіх відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті, в межах ціни позову 1107283,08 гри; - накладення арешту па грошові кошти, які належать ОСОБА_1 (Адреса, проживання: АДРЕСА_4 , (і.н. НОМЕР_4 ), всіх відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті, в межах ціпи позову 1107283,08 грн.

В обгрунтування заяви про забезпечення позову, заявник посилається на наступні обставини: у Заявника с обгрунтовані підстави вважати, що виконання судового рішення буде ускладнено, або унеможливлено внаслідок порушений ТОВ «ЛАДАМИР» умов Договору № 1, Договору №2 та Договору застави товарів в обороті та порушення поручителями ОСОБА_1 , ОСОБА_2 умов договорів поруки та майновим поручителем ОСОБА_3 умов договору застави № BGV/U/03-2-7050/Z1 від « 14» серпня 2020 р. Заявник вказує, що в порушення умов договору застави заставодавцем не подається банку фінансова звітність в підтвердження наявності предмета застави, зокрема товарів в обороті, а надані докази є неналежними. Крім того, при здійсненні перевірки наявності предмета застави на складі, банком встановлено недостачу предмета застави, що підтверджується актом, від підписання якого заставодавець відмовився. З вказаних обставин заявник робить висновок, що відповідачем-1 відчужується товар в обороті, які є предметом застави, а кошти від реалізації спрямовуються на здійснення підприємницької діяльності, а не на погашення заборгованості перед заявником. Також, заявник вказує, що відповідачу не виконують вимоги банку про погашення існуючої заборгованості, що є порушенням укладених договорів і відповідно свідчить про намір відповідачів не виконувати рішення суду у даній справі, в зв`язку з чим, заявник вважає обгрунтованим застосування заходів забезпечення позову. Крім того, заявник вказує про існування у відповідача-1 грошових зобов`язань перед третіми особами, що було встановлено судовими рішенням, і відповідно стягнення заборгованостей на користь третіх осіб в рамках виконавчих проваджень може утруднити або зробити неможливим виконання рішення в рамках даного спору.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд дійшов до висновку, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії.

Заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову (ч. 1 ст. 139 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 1 статті 140 ГПК України встановлено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

За приписами ст. 9 Конституції України, статті 19 Закону України "Про міжнародні договори України" і статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами документів, ратифікованих законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Н. проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Заява про вжиття заходів до забезпечення позову, не містить обґрунтованих доводів щодо реальних, існуючих обставин, які вказують на ймовірну складність або неможливість виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, так само як і не містить документального обґрунтування, наявності фактичних обставин, які свідчать про загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Заявником лише вказано, що відповідачем-1 здійснюється господарська діяльність, однак, договірні зобов`язання перед банком не виконуються та зазначено про реалізацію відповідачем-1 товарів, в обороті, що є предметом застави. Проте, здійснення господарської діяльності не свідчить про намір відповідача-1 не виконувати рішення суду у даному спорі, натомість є правом товариства. Порушення умов укладених договорів відповідачами є підставою для звернення до суду, проте не свідчить про можливе ухилення чи намагання уникнення виконання рішення в судовій справі. Обставини щодо реалізації предмета застави (товарів в обороті) не підтверджені заявником належними та допустимими доказами і можуть свідчити про порушення стороною договору своїх зобов`язання, а не про вчинення дій спрямованих на невиконання судового рішення. Наявність судових рішень про стягнення з відповідача-1 грошових коштів на користь третіх осіб також не свідчить про утруднення чи неможливість виконання рішення у даному спорі.

Тобто заявником не зазначено, які дії реально вчиняються відповідачами для невиконання рішення суду, та не вказано і відповідно не додано докази, які підтверджують вчинення відповідачами будь-яких умисних дій, спрямованих на не виконання рішення суду.

Отже заявником не надано суду доказів в підтвердження наміру відповідачів не виконувати рішення суду у справі за позовом, з яким заявник має намір звернутись, а є лише теоретичним припущенням заявника, та не свідчить про вчинення відповідачами будь-яких умисних дій.

Таким чином, заява про забезпечення позову до його подання є такою, що не підлягає задоволенню, оскільки заявником не наведені достатньо обґрунтовані підстави того, що невжиття визначених у заяві заходів щодо забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1-2 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Таким чином, суд зазначає, що саме лише посилання заявника на те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення прав і охоронюваних законом інтересів позивача, без обґрунтування підстав для вжиття таких заходів не може бути підставою для винесення ухвали про забезпечення позову.

Крім того, заявником не надано суду жодних доказів на підтвердження намірів відповідача не виконувати рішення суду у даній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. ( ст. 79 Господарського процесуального кодексу України).

Тобто, саме лише посилання в заяві на потенційну можливість невиконання рішення суду та імовірність порушення прав особи без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Оскільки, заявником не було надано доказів на підтвердження того, що невжиття, визначених ним заходів, забезпечення позову порушить права позивача та в подальшому утруднить чи може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні поданої заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

На підставі ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір за подання заяви про забезпечення позову покладається на заявника.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 138-140 та ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити Акціонерному товариству "Український будівельно-інвестиційний банк" в задоволенні заяви про забезпечення позову до його подання шляхом накладення арешту на кошти та майно відповідачів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Суддя І.В.Усатенко