ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" квітня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/646/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Чистякової І.О.

за участю секретаря судового засідання Мороз Ю.В.

розглянувши за правилами загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вироби з металу" (02090, м. Київ, вул. Алма - Атинська, 8, офіс 412, ідентифікаційний код 39817655)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промкабельсбут" (61001, м. Харків, вул. Плеханівська, 92-А, корпус В, кімната 605, ідентифікаційний код 31938879)
про стягнення 358 000,00 грн
за участю представників сторін:

позивача - адвоката Панова О.М., ордер Серія ВІ №1034062 від 26.02.2021;

відповідача - адвоката Філатової - Білоус Н.Ю., ордер Серія ВІ № 1037218 від 02.04.2021

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Вироби з металу" (позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Промкабельсбут" грошових коштів в сумі 358 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається, зокрема на те, що відповідач отримав попередню оплату товару згідно платіжного доручення № 1614 від 08.07.2019 в сумі 208 000,00 грн та згідно платіжного доручення № 1665 від 30.09.2019 в сумі 150 000,00 грн, проте товар, у встановлений в договорі № 0507/19 від 05.07.2019 та специфікації строк - не пізніше 15.11.2019 на суму 358 000,00 грн. не поставив, у зв`язку з чим позивач вимагає повернення суми попередньої оплати.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 02 березня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №922/646/21. Зазначено, що справу розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 29 березня 2021 р. о 10:00 год.

В підготовчому судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати судом було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання від 29 березня 2021 року про відкладення підготовчого засідання на 12.04.2021 о 10:30 год.

05.04.2021 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. №7585), який судом приєднано до матеріалів справи.

12.04.2021 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив (вх. №8152), яка судом приєднана до матеріалів справи.

В підготовчому судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати судом було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання від 12 квітня 2021 року про відкладення підготовчого засідання на 21.04.2021 о 12:00 год.

21.04.2021 до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 21 квітня 2021 року продовжено відповідачу процесуальний строк для подання заперечення до 21.04.2021 та прийнято заперечення відповідача до розгляду.

У судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати судом було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання від 21 квітня 2021 року про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті на 26.04.2021 року об 11:00 год.

Представник позивача в судовому засіданні 26.04.2021 підтримав позов та просив суд його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вислухавши доводи представника позивача та представника відповідача, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

05 липня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Вироби з металу" (надалі - Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Промкабельсбут" (надалі - Виконавець) було укладено договір на поставку технологічного оснащення №0507/19 (надалі - договір), відповідно до умов якого Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов`язання виготовити та поставити Замовнику технологічне оснащення (надалі - обладнання), у відповідності до затвердженого Замовником технічного завдання. Перелік оснащення, що виготовляється за даним Договором, зазначається у специфікації (специфікаціях) до Договору, які є його невід`ємною частиною (п.1.1. договору).

Позивач повідомив суд про те, що технічне завдання ним не затверджувалось.

Відповідно до п.2.1. договору Виконавець зобов`язується приступити до виконання робіт на наступний день після проведення попередньої оплати і закінчити роботу впродовж терміну, зазначеного у специфікації, з правом дострокового виконання.

Порядок виконання робіт зазначено у специфікації (п.2.2. договору).

Згідно з п.3.1. договору загальна вартість обладнання та всіх доручених Виконавцю робіт за даним Договором зазначена у специфікації. Погоджена вартість, зазначена у специфікації, є остаточною та не підлягає перегляду. Погоджена вартість включає також вартість упаковки, виконання Виконавцем гарантійних зобов`язань. Вартість технічної документації, вартість та порядок витрат на проведення монтажних і пусконалагоджувальних робіт погоджується сторонами додатково.

Порядок розрахунків зазначено у специфікації (п.3.2. договору).

Відповідно до п.4.1. договору здача-приймання виготовленого обладнання оформлюється накладною та актом приймання - передачі. Обов`язок Виконавця по виготовленню та поставці обладнання вважається виконаним з моменту підписання Замовником накладної та акту приймання-передачі.

Згідно з п.4.8. договору Виконавець зобов`язується передати Замовникові видаткову накладну, товарно - транспортну накладну, акт приймання-передачі, експлуатаційно-технічну документацію.

Сторони склали до Договору поставки єдину Специфікацію № 1 від 05.07.2019 на загальну суму 416 000,00 грн в тому числі ПДВ.

У специфікації сторони визначили порядок розрахунків, а саме відповідно до п.2.1. специфікації позивач сплачує 50% на протязі 3-х днів з моменту підписання специфікації.

Відповідно до п.2.2. специфікації - 50% на протязі 3-х днів по повідомленню про готовність оснащення згідно цієї Специфікації.

Згідно з п.3.1. специфікації розробка та виготовлення Виконавцем конструкторської документації передбачена в строк 30 робочих днів після виконання п.2.1. цієї Специфікації.

Відповідно до п.3.2. специфікації сторони погодили, що передача Виконавцем Замовнику технологічного оснащення відбувається в строк 90 робочих днів з моменту виконання Замовником п.2.1. цієї специфікації, але не раніше ніж виконання п.2.2. цієї специфікації.

Як свідчать матеріали справи, відповідачем був виставлений до оплати позивачу рахунок-фактура № СФ-0000155 від 05.07.2019 на суму 416000,00 грн.

Позивачем були перераховані відповідачу грошові кошти у розмірі 358000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №1614 від 08.07.2019 на суму 208000,00 грн та платіжним дорученням №1665 від 30.09.2019 на суму 150000,00 грн.

Отож, відповідач мав виготовити та передати технологічне оснащення не пізніше 13.11.2019, оформивши відповідно до умов п.4.1. договору накладну та акт приймання - передачі.

Втім у вказаний строк вказані документи не були оформлені відповідачем та обов`язок по виготовленню та поставці обладнання не виконаний, оскільки відповідно до п.4.1. договору такий обов`язок вважається виконаним з моменту підписання Замовником накладної та акту приймання-передачі.

12.02.2021 позивачем було надіслане відповідачу повідомлення за вих. №12/02-1 про відмову від Договору та вимога про повернення раніше сплачених коштів у сумі 358000,00 грн.

Проте, відповіді на цю вимогу позивач не отримав та відповідач суму попередньої оплати не повернув.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що він виконав роботи у строк передбачений в специфікації щодо розробки та виготовлення конструкторської документації та технологічного оснащення та його передання як-то погоджено сторонами у п.4.1. Договору шляхом оформлення відповідачем накладної та акта приймання - передачі.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що претензію №12/02-1 від 12.02.2021 про відмову від Договору та вимогу про повернення раніше сплачених коштів у сумі 358000,00 грн він не отримував у відділенні пошти та позивачем не надано доказів вручення даної претензії відповідачеві.

Проте, суд зазначає, що в матеріалах справи наявні докази надсилання вказаної претензії відповідачу, зокрема поштова накладна, поштовий чек та опис вкладення у цінний лист від 15.02.2021.

Втім, ухилення боржника від одержання на підприємстві зв`язку листа, що містив вимогу (відмова від його прийняття, нез`явлення на зазначене підприємство після одержання його повідомлення про надходження рекомендованого або цінного листа) не дає підстав вважати вимогу непред`явленою.

На думку позивача договір на поставку технологічного оснащення №0507/19 від 05.07.2019 за своєю правовою природою є змішаним договором (договором підряду та договором купівлі - продажу), а тому до цього договору можуть бути застосовані положення ч. 2 ст. 693 ЦК України, згідно якої, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

В свою чергу відповідач заперечує проти цих доводів позивача, оскільки вважає, що за своєю правовою природою означений договір є договором підряду та до нього мають застосовуватися положення глави 61 ЦК України.

У постанові від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла наступних висновків: «суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини». Аналогічну правову позицію викладено і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19), а також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 761/6144/15-ц (провадження № 61-18064св18).

Отже, саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу.

Відповідно до ч. 1 статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених ГПК України заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов`язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За своєю правовою природою Договір № 0507/19 від 05.07.2019 на поставку технологічного оснащення є договором підряду.

Відповідно до ч.1. ст.837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно ч. 4 ст. 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами.

Згідно з ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.2 ст. 849 Цивільного кодексу України, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Отже, як вбачається з наведеної вище норми замовнику законом надано право відмовитися в односторонньому порядку від договору у будь-який час до закінчення роботи, і визначене цією нормою право не може бути обмежене. Тобто укладений між сторонами у справі договір може бути припинений у результаті односторонньої відмови від нього в повному обсязі, шляхом вчинення однією із сторін одностороннього правочину, який тягне цивільно-правові наслідки для обох сторін договору.

Відповідно до статті 216 Господарського Кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі.

У статті 217 цього Кодексу зазначено, що у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання (статті 217 Господарського Кодексу України).

Як зазначено, вище судом було встановлено, що відповідач у визначений у договорі строк свої зобов`язання не виконав, що дало підстави позивачу, в силу статті 849 Цивільного Кодексу України, відмовитися від виконання договору та дало йому право на відшкодування збитків, спричинених таким правопорушенням.

У статті 224 Господарського Кодексу України визначено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Склад та розмір відшкодування збитків, визначений у статті 225 Господарського Кодексу України, згідно з якою до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Позивач в повному обсязі виконав свої зобов`язання за Договором № 0507/19 від 05.07.2019 на поставку технологічного оснащення перерахувавши відповідачу кошти у сумі 358000,00 грн.

Відповідач свої зобов`язання за Договором № 0507/19 від 05.07.2019 на поставку технологічного оснащення не виконав та на вимогу позивача суму попередньої оплати не повернув.

Отже, на вимогу ч.2 ст. 849 Цивільного кодексу України позивач направив на адресу відповідача претензію №12/02-1 від 12.02.2021 щодо відмови від договору.

Відмова від договору є одностороннім правочином, а відтак може бути оскаржена у судовому порядку.

Втім, односторонню відмову від договору не було оскаржено відповідачем, а відтак в силу презумпції дійсності правочину вона є дійсною.

Таким чином, в силу приписів частини другої статті 849 ЦК України договір є припиненим, а відтак у відповідача відсутні підстави утримувати кошти в сумі попередньої оплати у розмірі 358000,00 грн.

Зазначені правовідносини також регулюються положеннями ст. 1212 ЦК України.

За приписами ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.

Враховуючи відсутність в спеціальних нормах інституту підряду положень, які передбачають повернення перерахованої суми попередньої оплати, внаслідок відмови замовника від договору, встановивши факт припинення правовідносин за договором підряду, внаслідок направлення позивачем заяви про відмову від договору підряду та повернення суми попередньої оплати, сума в розмірі 358000,00 грн підлягає поверненню позивачу шляхом стягнення з відповідача, оскільки є такою, що безпідставно утримується останнім.

За таких обставин, суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення 358000,00 грн.

Крім того, позивач не заперечує стосовно того, що проект договору складався саме ним.

У специфікації було визначено, що термін передачі виробу - 90 робочих днів та відповідно до п.2.2. специфікації остаточний розрахунок здійснюється - 50% на протязі 3-х днів по повідомленню про готовність оснащення згідно цієї Специфікації.

Відповідачем не надано доказів про належне повідомлення позивача про готовність оснащення до передачі у строки визначені у специфікації, а саме 90 робочих днів.

Також, в матеріалах справи відсутні належні докази, що підтверджують факт виконання відповідачем робіт за договором, як це було передбачено договором, а саме: видаткові накладні, товарно - транспортні накладні, акти приймання - передачі, експлуатаційна - технічна документація.

В свою чергу відповідач зазначає, що йому було не зрозуміло на кого саме покладається обов`язок складання цих документів.

Як вже було зазначено вище, відповідно до п.4.1. договору здача-приймання виготовленого обладнання оформлюється накладною та актом приймання - передачі. Обов`язок Виконавця по виготовленню та поставці обладнання вважається виконаним з моменту підписання Замовником накладної та акту приймання-передачі.

Отже, договором було чітко передбачено, що обов`язок відповідача по виготовленню та поставці обладнання вважається виконаним з моменту підписання позивачем накладної та акту приймання - передачі.

Крім того, акт приймання - передачі обладнання від 01.04.2021 та видаткова накладна №РН-00000354 від 01.04.2021 на які посилається відповідач як на докази виконання робіт за договором, були направлені на адресу позивача 01.04.2021 тобто вже після відкриття провадження у справі, але на момент вчинення одностороннього правочину щодо відмови від договору, відповідачем не надано доказів на виконання робіт за договором.

Надана відповідачем роздруківка електронної переписки з позивачем у месенджері "Viber" (паперові копії скріншотів) не є належним доказом повідомлення позивача про виготовлення продукції за договором.

Роздруківка електронної переписки не може вважатись електронним документом (копіями електронних документів) в розумінні частини 1 статті 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", відповідно до якої електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Суд зазначає, що роздруківка електронної переписки без ЕЦП не може бути використана як доказ у справі, оскільки не відповідає вимогам Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, що унеможливлює ідентифікацію відправника повідомлення, зміст такого документу не захищений від внесення правок та викривлення (аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 28.12.2019 у справі №922/788/19, від 24.09.2019 у справі №922/1151/18).

Відтак, суд не приймає в якості належного та допустимого електронного доказу роздруківку відповідних текстових повідомлень з месенджера "Viber".

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 18000,00 грн. витрат про надання позивачу професійної правничої допомоги.

Відповідно до пункту 12 частини 3 статті 12 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

За приписами статті 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, у тому числі розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями.

Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 3 статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Статтею 126 ГПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З наведеної норми права та загальних принципів господарського судочинства, визначених статтями 2, 13 ГПК України, вбачається, що суд може зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката виключно за клопотанням іншої сторони, яке буде належним чином обґрунтовано щодо неспівмірності витрат сторони на правничу допомогу.

Статтею 129 ГПК України визначений порядок розподілу судових витрат, частиною 1 вказаної статті визначений порядок розподілу судового збору, частиною 4 - інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи. Так, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Позивачем до матеріалів справи надані документи, які підтверджують розмір витрат на професійну правничу допомогу наданих адвокатом при розгляді справи у розмірі 18000,00грн.

Так, з наданих позивачем доказів вбачається, що 12.02.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Вироби з металу" (Клієнт) та адвокатом Пановим О.М. (свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю серія №19970 від 18.01.2018) укладений договір про надання правової (правничої) допомоги, за умовами якого адвокат зобов`язується надавати Клієнту правовому допомогу в обсягах та на умовах, визначених цим Договором, а Клієнт зобов`язується сплачувати гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених Договором.

Згідно з п.2.1. договору, гонорар Адвоката за цим Договором складає 18 000,00 грн, ПДВ не передбачений, та сплачується в безготівковій формі на банківський рахунок Адвоката, зазначений в цьому Договорі.

Факт надання позивачу адвокатських послуг підтверджується платіжним дорученням № 3 від 17.02.2021 на суму 18000,00 грн, а отже за відсутності клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, у зв`язку з їх неспівмірністю, вимога позивача з урахуванням приписів Господарського процесуального кодексу України щодо стягнення з відповідача понесених витрат по оплаті послуг адвоката у розмірі 18000,00 грн підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується статтею 129 ГПК України, відповідно до якої судовий збір у разі задоволення позову покладається - на відповідача, у зв`язку з чим, витрати зі сплати судового збору в сумі 5370,00 грн. покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 11, 526, 611, 612, 631, 663, 665, 693, 1212 Цивільного кодексу України; ч. 1 ст. 174, ст. 193 Господарського кодексу України; статтями 4, 20, 73, 74, 77, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Промкабельсбут" (61001, м. Харків, вул. Плеханівська, 92-А, корпус В, кімната 605, ідентифікаційний код 31938879) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вироби з металу" (02090, м. Київ, вул. Алма - Атинська, 8, офіс 412, ідентифікаційний код 39817655) суму попередньої оплати, сплаченої за Договором № 0507/19 від 05.07.2019 на поставку технологічного оснащення, в загальному розмірі 358 000,00 грн (триста п`ятдесят вісім тисяч гривень 00 копійок).

Після набрання рішенням законної сили видати наказ в установленому порядку.

3. Судові витрати у справі у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 18000 грн та на сплату судового збору в розмірі 5370 грн покласти на відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Промкабельсбут" (61001, м. Харків, вул. Плеханівська, 92-А, корпус В, кімната 605, ідентифікаційний код 31938879).

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Промкабельсбут" (61001, м. Харків, вул. Плеханівська, 92-А, корпус В, кімната 605, ідентифікаційний код 31938879) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вироби з металу" (02090, м. Київ, вул. Алма - Атинська, 8, офіс 412, ідентифікаційний код 39817655) судовий збір у розмірі 5370,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 18000 грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ в установленому порядку.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Вироби з металу" (02090, м. Київ, вул. Алма - Атинська, 8, офіс 412, ідентифікаційний код 39817655).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Промкабельсбут" (61001, м. Харків, вул. Плеханівська, 92-А, корпус В, кімната 605, ідентифікаційний код 31938879).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Кодексу.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Повне рішення складено "05" травня 2021 р.

Суддя І.О. Чистякова