ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2021 року Справа № 916/1909/20
м.Одеса, проспект Шевченка,29

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: М.А. Мишкіної

суддів О.Ю. Аленіна, Л.В. Лавриненко

секретар судового засідання Кияшко Р.О.

за участю представників учасників справи:

від ПСП «Україна» - Томашевський Р.М. - за довіреністю;

від ФОП Григор`єва М.В. - не з`явився

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства «Україна»

на рішення Господарського суду Одеської області від 10 серпня 2020 року

у справі №916/1909/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОВЕКТОР ПЛЮС» (правонаступником якого згідно ухвали Господарського суду Одеської області від 06.11.2020р. є Фізична особа-підприємець Григор`єв Микола Віталійович)

до Приватного сільськогосподарського підприємства «Україна»

про стягнення 380137,61грн.

суддя суду першої інстанції: Демешин О.А.

час і місце ухвалення рішення: 10.08.2020р., м.Одеса, Господарський суд Одеської області, зала судових засідань №17

Сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

У судовому засіданні 27.04.2021р. оголошено перерву до 11.05.2021р.

В судовому засіданні 11.05.2021р. згідно ст.ст. 233, 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

встановив:

30.06.2020р. Товариство з обмеженою відповідальністю «ЄВРОВЕКТОР ПЛЮС» (надалі - позивач, ТОВ «ЄВРОВЕКТОР ПЛЮС») звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Приватного сільськогосподарського підприємства «Україна» (надалі - відповідач, ПСП «Україна»), в якому просило суд стягнути з відповідача на свою користь 380137,61грн., з яких: основний борг - 165000грн., пеня - 87232,94грн., штраф - 33000грн., 30% річних - 78228,45грн., збитки від інфляції - 16676,22грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором №26/03-1 купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 26.03.2018р. (надалі - Договір від 26.03.2018р.) та додатку №1 до нього в частині оплати поставленого товару, у зв`язку із чим виник борг. В свою чергу невиконання ПСП «Україна» зобов`язання щодо оплати товару згідно умов Договору є підставою для застосування до останнього санкцій, передбачених Договором від 26.03.2018р.та чинним законодавством України.

З посиланням на норми ч.1 ст.626, ст.ст.712, 655, 525, 526, 629, 530, 625 ЦК України позивач просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 10.08.2020р. (суддя Демешин О.А.) позов задоволено - стягнуто з ПСП «Україна» на користь ТОВа «ЄВРОВЕКТОР ПЛЮС» 165000грн. боргу; 87232,94грн. пені; 33000грн. штрафу; 78228,45грн. сплати 30% річних; 16676грн. інфляційних та 5702,07грн. судового збору.

Рішення обґрунтоване посиланням на норми ст. 3, п. 1, ч. 2 ст. 11, ст.ст. 526, 610, 611, ч. 1 ст. 628, ст.. 629, 655 ЦК України, ст. 216 , п.п.1, 2 ст.230 ГК України та вмотивоване тим, що на виконання зобов`язань за Договором позивач передав відповідачу товар, погоджений сторонами у Додатку №1 до Договору, а саме: фульвогумін у кількості 1000 літрів загальною вартістю 165000грн., у т.ч. ПДВ., про що свідчить видаткова накладна №38 від 08.05.2018р. Докази оплати відповідачем поставленого товару на умовах Договору від 23.06.2018р. по вищезазначеній видатковій накладній в матеріалах справи відсутні, а тому є доведеною наявність боргу відповідача на суму 165000грн. Позивачем у відповідності до вимог чинного законодавства та умов договору, розраховано пеню, штраф, сплату 30% річних та інфляційні, які підлягають стягненню з відповідача. Їх розміри, відповідно, становлять: 87232,94 грн. -пеня; 33000 грн. - штраф; 78228,45 грн. - сплата 30% річних та 16676,22 грн.- інфляційні.

01.09.2020р. до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга ПСП «Україна» на рішення від 10.08.2020р., в якій скаржник просив суд скасувати оскаржене рішення та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю; встановити факт, який має юридичне значення: визнати договір №26/03-1 купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 26.03.2018р. між ТОВ «ЄВРОВЕКТОР ПЛЮС» та ПСП «Україна» - неукладеним;

Ухвалами суду апеляційної інстанції:

- від 02.09.2020р. апеляційну скаргу залишено без руху у зв`язку із несплатою скаржником судового збору за подання апеляційної скарги;

- від 16.09.2020р. продовжено ПСП «Україна» (за клопотанням представника адвоката Реутова О.Є.) строк для усунення недоліків апеляційної скарги, встановлений ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.09.2020р.;

- від 15.10.2020р. повернуто апеляційну скаргу ПСП «Україна» на рішення Господарського суду Одеської області від 10.08.2020р. у справі №916/1909/20 у зв`язку з неусуненням недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 06.11.2020р замінено стягувача у виконавчому документі - наказі Господарського суду Одеської області у справі №916/1909/20 з Товариства з обмеженою відповідальністю «Євровектор Плюс» на його правонаступника - Фізичну особу-підприємця Григор`єва Миколу Віталійовича.

04.03.2021р. до Південно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області надійшла апеляційна скарга ПСП «Україна» (подана 01.03.2021р.) на рішення від 10.03.2020р., в якій скаржник просить суд скасувати оскаржене рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає наступне:

-ТОВ «Євровектор Плюс» виставило на адресу ПСП «Україна» рахунок №15 від 26.03.2018р. на оплату фульвогуміну у кількості 1000 літрів загальною вартістю 165000грн. з ПДВ. Проте відповідач не оплачував вказаний рахунок, оскільки очікував від ТОВ «Євровектор Плюс» поставки іншого товару - зерна, у відповідності до п.1.1. договору. Жодних домовленостей та договорів на поставку фульвогуміну між сторонами не існувало, а тому такі правовідносини між сторонами не виникли;

- відповідач не отримував від ТОВ «Євровектор Плюс» фульвогумін та не мав бажання його отримувати, оскільки очікував на поставку зерна від ТОВ «Євровектор Плюс»;

- відповідач категорично заперечує як факт підписання накладної №38 від 08.05.2018р. так і факт поставки товару від позивача. Видаткова накладна №38 від 08.05.2018р. є неналежним та недопустимим доказом по справі, оскільки з неї неможливо встановити особу, яка приймала товар від продавця та оскільки видаткова накладна оформлена всупереч законодавства про бухгалтерський та фінансовий облік - накладна не містить інформацію щодо особи, яка від імені ПСП «Україна» приймала участь у господарській операції. Дані про посаду і прізвище особи, яка, нібито, отримала товар від ТОВ «Євровектор Плюс» у видатковій накладній №38 відсутні. Також відсутні посилання на документ, який би підтверджував повноваження такої особи на приймання товару, зокрема, на довіреність, договір чи інший документ; у накладній відсутні дані про зміст та обсяг господарської операції, оскільки не зазначено яким чином відбувалась поставка товару, яким видом транспорту, на яку адресу та за чий рахунок;

- згідно до п.5.7. Договору від 26.03.2018р. ТОВ «Євровектор Плюс» до моменту оплати товару покупцем, мало право не поставляти товар та розірвати договір у випадку неоплати або прострочення оплати. Оскільки ПСП «Україна» не оплачувало товар, то позивач цей товар і не поставляв на адресу відповідача;

- між ТОВ «Євровектор Плюс» та ПСП «Україна» взагалі не укладено договір купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу, оскільки між сторонами не досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору. В Договорі від 26.03.2018р. не визначено предмет договору, специфікацію товару та не зазначені істотні умови, передбачені ч.4 ст.180 ГК України щодо предмету господарського договору, а саме: найменування (номенклатура, асортимент) та кількість продукції, а також вимоги щодо її якості. В Договорі взагалі не визначено умов поставки товару (кількість поставки, транспорт поставки, на кого покладено обов`язок транспортування, хто оплачує транспортування тощо);

- Додаток №1 до Договору від 26.03.20l8р. не може бути визнаний таким, що визначає предмет договору, оскільки ним передбачена поставка фульвогуміну, який є хімічним розчином, а не насіння, а тому Додаток №1 суперечить предмету Договору від 26.03.2018р.;

- строки і умови поставки товару є істотними умовами даного виду договорів, проте в Договорі від 26.03.2018 року вони не визначені. В Додатку №1 до договору зазначено, що термін поставки «за узгодженням сторін», проте встановлення чітко визначеного строку є однією з істотних умов договору поставки;

- сторонами договору так і не було узгоджено строки поставки товару - насіння, а тому воно так і не було поставлено позивачем, як і фульвогумін, вказаний в Додатку №1 до Договору. Оскільки ПСП «Україна» є сільськогосподарським виробником та основною діяльністю підприємства є вирощування і продаж сільськогосподарської продукції, то строк постачання насіння має найбільше значення і є істотною умовою договору поставки насіння, так як сільське господарство характеризується стислим конкретизованим сезоном робіт.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 09.03.2021р. поновлено ПСП «Україна» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Одеської області від 10 серпня 2020 року у справі №916/1909/20; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПСП «Україна» на рішення Господарського суду Одеської області від 10.08.2020р. у справі №916/1909/20; встановлено іншим учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань до 29.03.2021р.; зупинено дію рішення Господарського суду Одеської області від 10 серпня 2020 року у справі №916/1909/20 .

29.03.2021р. ФОП Григор`єв В.М. подав суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому правонаступник позивача просить суд залишити оскаржене рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

В обґрунтування своєї позиції Григор`єв В.М. зазначає наступне:

- в рамках Договору від 26.03.2018р. позивач зобов`язувався передати відповідачу товар належної якості, а відповідач в свою чергу повинен оплатити вказаний товар. В той же час неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції. У видатковій накладній міститься той же самий підпис, що і в Договорі і дає можливість чітко ідентифікувати особу яка брала участь у здійснені господарської операції, а саме керівника ПСП «Україна» ОСОБА_1 ;

- по факту вчинення господарської операції (яка оподатковується ПДВ) складається податкова накладна, яка заноситься до Єдиного реєстру податкових накладних, де вона реєструється і зберігається. В даному випадку податкова накладна не оспорювалась, а ДПСУ визнана такою, що є реальною та була внесена до Єдиного реєстру податкових накладних. Факт проведення господарської операції за Договором підтверджують треті особи Державна податкова служба України та Державна казначейська служба України, які згідно з законом контролюють саме питання реальності господарської операції;

- позивачем на підтвердження своєї позиції надано до суду видаткову та податкову накладну які безумовно свідчать про реальність вчинення господарської операції за Договором від 26.03.2018р., в свою чергу відповідачем не надано до суду жодного доказу, а його позиція ґрунтується лише на словах про нібито не отримання товару за договором.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 31.03.2021р. призначено справу до розгляду у судовому засіданні 27.04.2021р. з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні 27.04.2021р. оголошено перерву до 11.05.2021р.

11.05.2021р. скаржник подав суду письмові пояснення, в яких зазначив, що відповідач не отримував товар 08.05.2018р., що також підтверджується тим, що директор відповідача ОСОБА_1. 08.05.2018р. перебував у м.Одесі та у с.Каїри Лиманського району Одеської області, а не в м.Вінниця; 08.05.2018р. ОСОБА_1 не перебував у відрядженнях та подавав до податкової інспекції повідомлення про прийняття на роботу ОСОБА_2 , придбавав в с.Каїри у ТОВ «Агрокомплекс» електроди у кількості 120шт.

В письмових поясненнях міститься клопотання про залучення до матеріалів справи додаткових доказів, а саме:

- копії звіту №5 від 08.05.2018р. про використання коштів, виданих під звіт;

- копії накладної №348 від 08.05.2018р.;

- копії табелю обліку робочого часу за травень 2018 року;

- копії відомості про нарахування заробітної плати за травень 2018 року;

- копії повідомлення про прийняття працівника на роботу від 08.05.2018р.;

- копії квитанції №2, прийнятої 08.05.2018р.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 11.05.2021р., яка занесена до протоколу судового засідання, вищезазначене клопотання залишено без розгляду у зв`язку із пропуском скаржником строку, встановленого судом апеляційної інстанції для подання заяв та клопотань у справі з процесуальних питань.

Представник скаржника в засіданні суду апеляційної інстанції підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

ФОП Григор`єв М.В. свого представника в засідання суду апеляційної інстанції не направив, був повідомлений про час та місце проведення судового засідання шляхом надіслання на електронну адресу його представника копій ухвал суду від 31.03.2021р. та від 27.04.2021р. а також телефонограмою, переданою йому особисто 06.05.2021р.

Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника скаржника, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази стосовно фактів, наведених сторонами, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення скарги виходячи із наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в ході апеляційного розгляду справи, що 26.03.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Євровектор Плюс» (продавець) та Приватним сільськогосподарським підприємством «Україна» (покупець) укладено Договір №26/03-1 купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу, який визначає умови купівлі-продажу товару (насіння) на умовах відстрочення платежу.

Відповідно до п.п.2.1, 2.2 Договору від 26.03.2018р. Асортимент Товару, його кількість, ціна визначаються у додатках до даного Договору, які є його невід`ємною частиною та/або накладних документах на відпуск товару (видаткових накладних). Всі рахунки та видаткові накладні, що виписані в період дії даного договору є його невід`ємною частиною, незалежно від того чи є в них посилання на даний Договір.

Товар може передаватися покупцю партіями. Товар вважається переданим покупцю з моменту підписання видаткових накладних (п.п.3.1, 3.2 Договору від 26.03.2018р.)

Відповідно до п. 5.5. Договору від 26.03.2018р. оплата товару згідно даного Договору проводиться наступним чином: 165000грн. оплачується покупцем в строк до 01.08.2018р.

У випадку затримки здійснення оплати вартості товару, що вказаний у п. 5. 5. даного Договору продавець має право на власний розсуд без обов`язкового повідомлення покупця:

не поставляти товар покупцю; розірвати Договір в односторонньому порядку та вважати його таким, що припинив свою дію (п.5.7 Договору від 26.03.2018р.)

Згідно п.п.6.1,6.2 Договору від 26.03.2018р. покупець, зокрема, зобов`язаний: прийняти товар на умовах, визначених Договором; продавець - передати товар покупцю згідно умов Договору.

За невиконання або неналежне виконання умов Договору сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. За прострочення виконання зобов`язання покупець зобов`язаний сплатити на користь Продавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ (діючої в період прострочення), від вартості несплаченого товару за кожен день прострочки. Строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій становить п`ять років з моменту підписання даного договору. Крім цього, сторони відповідно до п.6 ст. 232 ГК України домовились про те, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань за даним договором здійснюється протягом п`яти років з моменту підписання даного договору. Покупець, у випадку порушення умов оплати вартості товару, сплачує на користь Продавця штраф в розмірі 20% вартості неоплаченого товару. У разі невиконання чи неналежного виконання покупцем грошових зобов`язань щодо оплати отриманого товару, покупець, відповідно до п.2 ст.625 ЦК України, сплачує на користь продавця тридцять процентів річних від простроченої суми основної заборгованості (п.п.8.1-8.4, 8.6 Договору від 26.03.2018р.).

Відповідно до п.11.1 Договору від 26.03.2018р. договір діє з моменту його підписання і скріплення печатками обома сторонами до повного виконання сторонами обов`язків до Договору.

У додатку 1 до Договору від 26.03.2018р. (додаток підписаний та скріплений печатками підприємств) зазначено наступне: найменування товару - фульвогумін; одиниця виміру - л; кількість- 1000; ціна за одиницю виміру, грн., без ПДВ 137,50; ціна за одиницю віміру, $ без ПДВ - 4,91; курс долара США на день підписання договору (та/або даного додатку) - 28; загальна вартість товару з ПДВ,грн.- 165000,00грн.; загальна вартість товару з ПДВ, $ - 5892,86грн.; термін поставки - за узгодженням сторін.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання зобов`язань за Договором від 26.03.2018р. позивач передав відповідачу товар, погоджений сторонами у Додатку № 1 до Договору, а саме: фульвогумін у кількості 1000 літрів загальною вартістю 165000.00 грн., у тому числі ПДВ., про що свідчить видаткова накладна №38 від 08.05.2018р. (т.1, а.с. 14).

Видаткова накладна містить підписи осіб, які проводили господарську операцію, від імені продавця та покупця які скріплені печатками ТОВа «Євровектор Плюс» та ПСП «Україна».

Належність печатки на накладній саме відповідачу ним не заперечується.

29.05.2018р. ТОВ «Євровектор Плюс» подало до ДФС України податкову накладку №113, в якій відобразило продаж ПСП «Україна» фульвогуміну на суму 165000грн. Вказана накладна прийнята ДФС України, що підтверджується копією відповідної квитанції про реєстрацію податкової накладної (т.1, а.с.15, 15 зворот).

Операція з продажу вищезазначеного товару відображена ТОВ «Євровектор Плюс» у бухгалтерському обліку - картка рахунку за січень 2018 року- грудень 2019 року (т.1, а.с.16).

Звертаючись до суду з позовом ТОВ «Євровектор Плюс» зазначило, що на виконання умов Договору від 26.03.2018р. виконало свої зобов`язання з поставки товару, відповідач вартість отриманого товару не сплатив, у зв`язку із чим на користь позивача з відповідача підлягає стягненню вартість поставленого товару а також штраф, 30% річних, інфляційні у сумах, зазначених у позовній заяві.

Місцевий господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, з чим погоджується суд апеляційної інстанції з огляду наступного.

Однією із загальних засад цивільного законодавства України є свобода договору, відповідно ст. 3 ЦК України.

Відповідно до п. 1, ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами, відповідно до ст. 629 ЦК України.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це положення кореспондується зі статтею 193 Господарського кодексу України, згідно якої об`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежним виконанням).

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Відповідно до в ч.ч.1,7 ст.193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом; не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Матеріали справи (видаткова накладна №38 від 08.05.2018р., скріплена печатками сторін) підтверджується виконання позивачем своїх зобов`язань за Договором від 26.03.2018р., доказів оплати поставленого товару (фульвогуміну у кількості 1000л.) матеріали справи не містять, отже суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 165000грн. вартості вищезазначеного постановленого товару.

В іншій частині позовних вимог колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.230 ГК України санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір відсотків.

Відповідно до п.8.2,8.4, 8.6. Договору від 26.03.20218р. за прострочення виконання зобов`язання покупець зобов`язаний сплатити на користь Продавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ (діючої в період прострочення), від вартості несплаченого товару за кожен день прострочки. Строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій становить п`ять років з моменту підписання даного договору. Покупець, у випадку порушення умов оплати вартості товару, сплачує на користь Продавця штраф в розмірі 20% вартості неоплаченого товару. У разі невиконання чи неналежного виконання покупцем грошових зобов`язань щодо оплати отриманого товару, покупець, відповідно до п.2 ст.625 ЦК України, сплачує на користь продавця тридцять процентів річних від простроченої суми основної заборгованості.

Отже умовами Договору від 26.03.2018р. сторони визначили обов`язок покупця сплатити відсотки річних у розмірі 30% від простроченої суми за договором, штраф в розмірі 20% вартості неоплаченого товару та пеню.

Інфляційні витрати на суму несплачених коштів підлягають нарахуванню на підставі ч.2 ст.625 ЦК України.

Позивачем у відповідності до вимог чинного законодавства та умов договору, нараховано пеню, штраф, сплату 30% річних та інфляційні. Суд апеляційної інстанції перевірив розрахунок штрафних санкцій, наведений позивачем у позовній заяві, станом на 29.02.2020р. та погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що їх розміри становлять: 87232,94 грн. -пеня; 33000 грн. - штраф; 78228,45 грн. - сплата 30% річних та 16676,22 грн.- інфляційні та наявністю правових підстав для задоволення позову в цій частині.

Суд апеляційної інстанції врахував, що доводи апеляційної скарги не містять доречних аргументів щодо вірності розрахунків позивача.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів відхиляє з огляду наступного.

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Згідно із ч.2 ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

У постанові від 20.12.2018р. у справі № 910/19702/17 Верховний Суд зазначив, що відсутність у видаткових накладних назви посади особи, яка отримала товар за цією накладною, за наявності підпису у цій накладній, який засвідчений відтиском печатки покупця, не може свідчить про те, що такі видаткові накладні є неналежними доказами у справі. Відтиск печатки на видаткових накладних є свідченням участі особи у здійсненні господарської операції за цими накладними.

Отже з огляду на норми ч.2 ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» відсутність у видатковій накладній №38 від 08.05.2018р., (яка є первинним документом, що підтверджує господарську операцію з поставки товару позивачем відповідачу), зазначення прізвища, ім`я та по батькові отримувача товару, не є підставою для відповідача не визнавати господарську операцію, за умови наявності у зазначеній накладній відомостей про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, а також печатки ПСП «Україна».

ПСП «Україна» у своїй апеляційній скарзі оминає увагою та не спростовує того, що до Договору від 26.03.2018р. був підписаний Додаток №1, в якому у якості найменування товару зазначено саме фульвогумін у кількості 1000л. та не йдеться про постачання товару у лише та безвинятково у вигляді насіння.

При цьому обставина узгодження поставки саме фульвогуміну шляхом підписання додатку №1 до договору не спростована належними та допустимими доказами відповідачем.

Посилання скаржника на те, що позивач міг не поставляти товар за договором у зв`язку із відсутністю оплати колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до умов п.5.7 Договору від 26.03.2018р. продавець має право, а не зобов`язаний не поставляти товар покупцю у разі відсутності оплати.

Твердження скаржника про те, що умовами Договору від 26.03.2018р. визначено обов`язок позивача з поставки лише насіння (на що очікував позивач) не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до п.1.1. Договору він визначає умови купівлі-продажу товару (насіння) на умовах відстрочення платежу, а не лише виключно насіння.

Не заслуговують на увагу також і посилання скаржника на приписи ст.180 ГК України, оскільки згідно із ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010р. у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що на спростування обставини отримання товару та реальності господарської операції з поставки фульвогуміну відповідачем не надано належних та допустимих доказів, а застосування стандарту доказування згідно ст.79 ГПК України «Вірогідність доказів» призводить до висновку, що обставина поставки фульвогуміну у кількості 1000л. (незважаючи на певні недоліки в оформленні видаткової накладної, що використані відповідачем задля заперечення отримання товару) скоріше мала місце, ніж навпаки, як то стверджує відповідач.

Щодо недоліків у складанні документів податкової звітності, то ці обставини наразі не входять до предмету доказування, проте при невизнанні їх дійсності контролюючим органом (органом ДПС) та відповідних наслідках можуть зазначатися як підстава для перегляду оскаржуваного рішення за нововиявленими обставинами (за наявності встановлених законом процесуальних підстав).

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

В процесі апеляційного розгляду справи колегією суддів не встановлено порушення норм процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права для виходу за межі доводів апеляційної скарги, доводи апеляційної скарги відхилені судом апеляційної інстанції, тому рішення Господарського суду Одеської області від 10.08.2020р. залишається без змін як ухвалене у відповідності до норм матеріального та процесуального права відповідно до ст.276 ГПК України.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.282 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

В даній справі витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції (витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на рішення від 10.08.2020р.), покладаються на скаржника, оскільки вимоги апеляційної скарги відхилені у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 240, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 10.08.2020р. у справі №916/1909/200 залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на ПСП «Україна».

Постанова в порядку ст.282 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття згідно ст.284 ГПК України.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення згідно положень ст.ст.286,287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 17 травня 2021 року.

Головуючий суддя М.А. Мишкіна

Суддя О.Ю. Аленін

Суддя Л.В. Лавриненко