РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

31.03.2021Справа № 910/20400/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Ягічевої Н.І., за участі секретаря судового засідання Гарашко Т.В., розглянувши у судовому засіданні матеріали господарської справи

За позовом ADVOKAT V EUROPE LIMITED (ГРІВА ДІГЕНІ 81, 6043 Ларнака, Кіпр НІР CY 51)

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (вул. Січових Стрільців, 40, Київ, 04053, )

про виплату страхового відшкодування 3000 ЄВРО,

Представники сторін: згідно протоколу судового засідання

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Підприємство ADVOKAT V EUROPE LIMITED (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (далі - відповідач) про стягнення 3000 ЄВРО.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок настання страхової події - нещасного випадку під час перебування застрахованої особи ОСОБА_1 за кордоном, відповідачем в порушення умов договору страхування подорожуючих за кордон №EMB.08190123 від 19.11.2019 було відмовлено родичам страхувальника у виплаті страхового відшкодування за репарацію тіла, та оскільки, вказана сума була сплачена позивачем, на користь останнього підлягає стягненню з відповідача 3000 ЄВРО за оплату послуг з організації та репатріації тіла.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.01.2021 вказану позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк та спосіб усунення недоліків позовної заяви.

У встановлений судом строк від позивача надійшли докази усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.02.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, судове засідання у справі призначено на 17.03.2021.

17.03.2021 до відділу діловодства суду представником Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" подано письмові заперечення на позовну заяву по справі №910/20400/20, у яких відповідач заперечив проти заявленого позову у повному обсязі, з тих підстав, що несвоєчасне звернення із повідомленням про страхову подію унеможливило своєчасне прийняття рішення про відшкодування витрат на репатріацію тіла, виплата страхового відшкодування третій особі (позивачу) - це право, а не обов`язок страховика, яке реалізується лише при умові попереднього погодження такої третьої особи - платника асистуючою компанією або страховиком, та позивач не є погодженою страховиком особою на таку виплату, доводи позивача стосовно поважності причин неповідомлення відповідача про страховий випадок є безпідставними, також незазначення позивачем розрахунку суми відшкодування у національній валюті суперечить умовам договору страхування та законодавству України.

У судовому засіданні 17.03.2021 судом оголошено перерву розгляду справи по суті до 31.03.2021.

24.03.2021 на електронну пошту суду від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено, що ADVOKAT V EUROPE LIMITED є третьою особою у цьому договорі, дружина як близький родич застрахованої особи, діяла розумно та добросовісно, вчинивши всі дії, необхідні для отримання страхового відшкодування, при цьому твердження відповідача, що його несвоєчасне повідмомлення позбавило змоги встановити, чи є даний випадок страховим спростовується рішенням про припинення розслідування від 19.06.2020 компетентних польських органів.

У судовому засіданні 31.03.2021 представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, в свою чергу представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив, просив відмовити.

У судовому засіданні 31.03.2021 оголошено вступну та резолютивну частину рішення відповідно до ст. 240 Господарського процесуального Кодексу України.

На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

19.11.2019 між ОСОБА_1 (далі - застрахована особа) та Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (далі - страхувальник) укладено договір страхування подорожуючих за кордон № EMB.08190123: з 09.12.2019 по 08.12.2020; територія дії - Шенгенська зона Європи; строк дії 180 днів; програма - стандарт; ліміт відповідальності по здоров`ю 30000 євро та 80000 грн від нещасного випадку (далі - договір).

Договір комплексного страхування подорожуючих за кордон складається із особливих та загальних умов страхування. Загальні умови страхування визначають терміни, страхові ризики, порядок та умови виплати страхового відшкодування тощо.

Предметом договору за добровільним страхуванням медичних витрат є майнові інтереси, що не суперечать закону і пов`язані з життям, здоров`ям та працездатністю застрахованої особи, а саме: з непередбаченими медичними та додатковими витратами, що виникають у зв`язку з необхідністю отримання медичної та іншої допомоги, що передбачена даним договором страхування (пункт 3.1.1. договору).

Страховим випадком за даним договором страхування в частині добровільного страхування медичних витрат вважаються медичні витрати та витрати, що з ними пов`язані, в залежності від програми страхування, на послуги, що надавались застрахованій особі при раптовому захворюванні та/або нещасному випадку, коли відсутність негайного медичного втручання могла призвести до серйозних порушень функцій організму, або до виникнення загрози життю, а саме витрати, зокрема: на репатріацію тіла страхувальника/застрахованої особи із-за кордону до місця попереднього (постійного) проживання (підпункт 3.2.1.2.7. пункту 3.2.1. договору).

При цьому страховик відшкодовує витрати на: оформлення документів для репатріації, кремації поховання; підготовку тіла до репатріації, кремації, поховання з дотриманням всіх необхідних, достатніх формальностей, у відповідності до норм та вимог здійснення міжнародних перевезень та законодавства країни, де настала смерть; транспортування тіла (останків) (пункти - 3.2.1.2.7.1.1. - 3.2.1.2.7.1.1. договору).

Згідно з пунктом 3.3.1.1. страховик здійснює страхову виплату, зокрема, шляхом оплати наданих послуг опосередковано через асистуючу компанію закладам, що надали допомогу застрахованій особі в рамках договору страхування, на підставі документів, що підтверджують факт настання страхового випадку та визначають вартість фактично наданої (необхідної) медичної допомоги або допомоги, що з нею пов`язана. Форма документів та строки розрахунків погоджуються страховиком, асистуючою компанією та закладом, що надав послуги застрахованій особі.

Для отримання страхової виплати страхувальник/застрахована особа (близькі родичі застрахованої особи) повинен звернутись до страховика протягом 30-ти календарних днів з моменту повернення із-за кордону (пункт 3.3.7. договору).

Відповідно до умов п. 3.3.5. договору страховик має право здійснити страхову виплату третій особі, що організовувала та оплачувала послуги невідкладної госпіталізації, репатріації тіла застрахованої особи, кремації, поховання за кордоном (включаючи процедури, пов`язані з репатріацією, кремацією, похованням: а саме: оформлення документів, підготовка тіла), у випадку, якщо такі витрати були узгоджені з асистуючою компанією або страховиком.

30.04.2020 ОСОБА_1 був госпіталізований до місцевої Клініки інтенсивної терапії через поліорганну травму, яка салася внаслідо ДТП, незважаючи на інтенсивне лікування помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що Клініка анастезіології та інтенсивної терапї університетської клінічної лікарні у Вроцлаві повідомила Генеральне консульство України в Кракові листом від 14.05.2020 №613117/340-3097.

Факт смерті застрахованої особи посвідчений свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 .

В свою чергу, Генеральне консульство України в Кракові листом від 15.05.2020 №61317/547-3367 повідомило дружину застрахованої особи, що лише 15.05.2020 отримало інформацію про смерть ОСОБА_1 , детальну інформацію про порядок репатріації тіла буде надано у робочому порядку.

Позивач зазначає, для репатріації тіла дружина ОСОБА_1 звернулась до позивача з проханням оплатити рахунок польського підприємства, яке здійснює надання послуг по організації та репатріації тіла,

Згідно рахунку фактури №FS/20/6/9 від 09.06.2020 позивач сплатив зазначені послуги по організації та репатріації тіла, вартість яких склала 3000 євро.

За твердженням позивача, дружина ОСОБА_1 звернулась до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування, яка залишена останнім без задоволення, оскільки заявник не є особою, яка здійснювала платежі.

У зв`язку з викладеним, 08.10.2020 представник позивача, як фірми, яка здійснила оплату послуг з репатріації тіла, звернувся до відповідача із заявою про відшкодування у відповідності до договору, у якій просив перерахувати сплачені фірмою кошти, згідно зазначених реквізитів, яка залишена Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ПЗУ Україна" без задоволення, що і стало причиною звернення з даним позовом про стягнення 3000 євро за оплату послуг з репатріації тіла.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно статті 4 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Відмова від права на звернення до господарського суду є недійсною.

Частиною 1 статті 5 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Положеннями статті 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Аналіз наведених норм свідчить, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

У розумінні зазначених приписів суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Процесуально-правовий зміст захисту права полягає у тому, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ст. 4 ГПК України).

Тобто, вирішуючи переданий на розгляд господарського суду спір по суті, господарський суд повинен встановити наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, а також з`ясувати наявність чи відсутність факту порушення або оспорення відповідного права чи охоронюваного законом інтересу.

За приписами статей 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

Предметом розгляду даної справи є виплата страхового відшкодування за договором, укладеним між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ПЗУ Україна" та ОСОБА_1 , а згідно з частиною 1 статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Отже, нормами чинного законодавства передбачена можливість виплати страхового відшкодування у разі настання страхового випадку іншій особі, крім страхувальника, за умови визначення такої особи у договорі страхування.

Умовами п. 3.3.5. договору погоджено, що страховик має право здійснити страхову виплату третій особі, що організовувала та оплачувала послуги невідкладної госпіталізації, репатріації тіла застрахованої особи, кремації, поховання за кордоном (включаючи процедури, пов`язані з репатріацією, кремацією, похованням: а саме: оформлення документів, підготовка тіла), у випадку, якщо такі витрати були узгоджені з асистуючою компанією або страховиком.

Таким чином, враховуючи відсутність доказів узгодження з асистуючою компанією або страховиком оплати послуг з репатріації тіла застрахованої особи третьою особою - ADVOKAT V EUROPE LIMITED, у відповідача відсутній обов`язок виплати страхового відшкодування на користь позивача внаслідок настання страхового випадку за договором страхування подорожуючих за кордон № EMB.08190123 від 19.11.2019, та, в даному випадку, судом не встановлено факту порушення або невизнання прав та охоронюваних законом інтересів позивача, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про необхідність відшкодування відповідачем заявленого страхового відшкодування на користь позивача.

Приймаючи до уваги наведене вище у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ADVOKAT V EUROPE LIMITED задоволенню не підлягають.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. 86, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

У зв`язку з перебуванням судді Ягічевої Н.І. у відпустці підписання повного тексту здійснюється після виходу судді з відпустки.

Повний текст рішення складено та підписано 06.05.2021

Суддя Н.І. Ягічева