РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.05.2021Справа № 910/20012/20

Суддя Господарського суду міста Києва Стасюк С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства "Київгаз"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КП "Українська житлова компанія"

про стягнення 13 144,50 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "Київгаз" (надалі по тексту - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "КП "Українська житлова компанія" (надалі по тексту - відповідач) про стягнення 62 339,81 грн., з яких 49 195,30 грн. основного боргу, 4 109,81 грн. 3 % річних, 6 123,41 грн. інфляційних втрат, 2 911, 28 грн. пені.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором розподілу природного газу, шляхом підписання відповідачем заяви - приєднання від 19.10.2017 № 252413 з оплати послуг, наданих у період з жовтня 2017 по березень 2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.01.2021 відкрито провадження у справі № 910/20012/20, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (без проведення судового засідання); визначено сторонам у справі строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив.

15.02.2021 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У поданому відзиві зазначено, що відповідачем було сплачено існуючу перед позивачем заборгованість, що підтверджується платіжним дорученням № 50139366 від 19.01.2021 на суму 23 741.12 грн. та платіжним дорученням № 50139397 від 09.02.2021 на суму 25 454,19 грн. Відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат, 3 % річних та пені із урахуванням спливу строків позовної давності щодо вимог про стягнення неустойки.

23.02.2021 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача 4 109,81 грн. 3 % річних, 6 123,41 грн. інфляційних втрат, 2 911, 28 грн. пені.

Положеннями ст. 46 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Враховуючи те, що вищезазначені дії позивача не суперечать законодавству та не порушують права і охоронювані законом інтереси інших осіб, суд приймає заяву позивача про зменшення позовних вимог до розгляду.

Отже, оскільки зменшення позовних вимог, викладене позивачем у його письмовій заяві, прийняте господарським судом, тоді новою ціною позову, виходячи з якої розглядається спір є 13 144,50 грн.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

19.10.2017 між Акціонерним товариством "Київгаз" та Товариством з обмеженою відповідальністю "КП "Українська житлова компанія" укладено договір розподілу природного газу шляхом підписання відповідачем заяви-приєднання № 252413 до умов Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2498 (далі - договір).

Відповідно до п. 2.1. договору Оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором.

Згідно з п. 6.1. договору оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим регулятором для оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем (далі - Кодекс) розрахунки споживача за послугу розподілу природного газу, що надається Оператором ГРМ за договором розподілу природного газу, здійснюються виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача та оплачуються споживачем рівномірними частками протягом календарного року. Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності.

За приписами п. 2. Кодексу річна замовлена потужність (за замовчуванням) об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього Кодексу, крім випадків, передбачених цією главою. Розмір величини річної замовленої потужності для споживача, що не є побутовим, визначається Оператором ГРМ виходячи з наявних об`єктів, зазначених у заяві-приєднанні, що є додатком до договору розподілу природного газу.

Надання Оператором ГРМ послуги споживачу, що не є побутовим, за договором розподілу природного газу підтверджується підписаним між ними актом наданих послуг. Оператор ГРМ до п`ятого числа місяця, наступного за звітним, надсилає споживачу два примірники оригіналу акта наданих послуг за звітний період, підписані уповноваженим представником Оператором ГРМ.

Споживач протягом двох днів з дня одержання акта наданих послуг зобов`язаний повернути Оператору ГРМ один примірник оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг. У випадку відмови від підписання акта наданих послуг розбіжності підлягають урегулюванню в порядку, встановленому законодавством (п. 6.10 Кодексу).

Згідно з п. 6.3. договору розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

Відповідно до п. 6.4. договору оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка Оператора ГРМ. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

У разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим Договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п. 8.2. договору).

Так, на виконання умов договору протягом періоду з жовтня 2017 по березень 2018 (включно) позивач надав, а відповідач прийняв послуги з розподілу природного газу на загальну суму 49 195,30 грн., що підтверджується підписаними між сторонами актами приймання-передачі послуг з розподілу природного газу газорозподільною системою: №0ГБИ-026595 від 31.12.2017 на суму 10 849,12 грн., №0ГБИ-002423 від 31.01.2018 на суму 12 892,00 грн., №0ГБИ-005580 від 28.02.2018 на суму 12 861,73 грн., №0ГБИ-008650 від 31.03.2018 на суму 12 592,45 грн.

Вказані акти підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками.

Відповідачем здійснено оплату наданих позивачем послуг у розмірі 49 195,31 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 50139366 від 19.01.2021 на суму 23 741,12 грн. та платіжним дорученням № 50139397 від 09.02.2021 на суму 25 454,19 грн.

Внаслідок несвоєчасного розрахунку відповідачем за надані позивачем послуги, позивачем нараховано до стягнення з відповідача 4 109,81 грн. 3 % річних, 6 123,41 грн. інфляційних втрат, 2 911, 28 грн. пені, що і стало підставою звернення до суду з даним позовом.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання, в силу вимог ст. 526, 525 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься і у ст. 193 Господарського кодексу України.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку про його змішану правову природу, а саме, про те що договір містить елементи договору надання послуг та договору поставки.

Відповідно до п. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч. 1 ст. 902 Цивільного кодексу України, виконавець повинен надати послугу особисто, а замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України).

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Положенням ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовами договору, сторони погодили, що оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка Оператора ГРМ. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Втім, зазначені зобов`язання відповідач виконав не своєчасно, за отриманий газ здійснив розрахунок з порушенням строків, погоджених сторонами у договорі.

Частиною 2 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відтак, враховуючи факт виконання позивачем взятих на себе за договором зобов`язань та факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної оплати наданих послуг з розподілу природного газу доведений належними та допустимими доказами, дослідженими судом, які не спростовані відповідачем, суд дійшов висновку, що відповідачем порушені строки виконання грошового зобов`язання за договором.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки. Приписами ст. 230 Господарського кодексу України також встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, він зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Пунктом 8.2 договору сторони погодили, що у разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим Договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

З наданого позивачем розрахунку пені вбачається, що позивачем нараховано пеню у період з 12.06.2020 по 08.12.2020 на суму 10 849,12 грн., з 12.06.2020 по 08.12.2020 на суму 12 892,00 грн., з 12.06.2020 по 08.12.2020 на суму 12 861,73 грн., з 12.06.2020 по 08.12.2020 на суму 12 592,45 грн.

Згідно з ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідачем подано заяву про застосування строків давності в частині стягнення штрафних санкцій.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Статтею 253 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Суд, здійснивши перевірку наданих позивачем розрахунків пені, вважає за необхідне зазначити наступне.

З урахуванням ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України можливим строком для нарахування пені є період з 11.01.2018 по 11.07.2018 на суму 10 849,12 грн., з 11.02.2018 по 11.08.2018 на суму 12 892,00 грн., з 11.03.2018 по 11.09.2018 на суму 12 861,73 грн., з 11.04.2018 по 11.10.2018 на суму 12 592,45 грн.

Оскільки позивач з даним позовом звернувся до суду 14.12.2020, то останнім пропущено річний строк позовної давності щодо стягнення пені.

Отже, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 2 911,28 грн. пені. задоволенню не підлягають

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду №910/12604/18 від 01.10.2019 та у постанові Верховного Суду України у постанові №3-12г10 від 08.11.2010).

Судом встановлено, що позивачем не вірно встановлено початкову дату, з якої відповідачем прострочено виконання грошового зобов`язання.

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення 3 % річних, суд вбачає за можливе задовольнити позовні вимоги в цій частині у розмірі 947,05 грн. за період з 11.08.2018 по 08.12.2020, 1 092,53 грн. за період з 11.02.2018 по 08.12.2020, 1 060,37 грн. за період з 11.03.2018 по 08.12.2020, 1 006,08 грн. за період з 11.04.2018 по 08.12.2020.

Всього до стягнення з відповідача підлягають 4 106,03 грн. 3 % річних, які заявлені у межах позовної давності.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат за заявлений позивачем період, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у розмірі 6 123,41 грн. у межах заявлених позовних вимог, які заявлені у межах позовної давності.

За приписами ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Підсумовуючи наведене, суд задовольняє позовні вимоги Акціонерного товариства "Київгаз" частково у розмірі 4 106,03 грн. 3 % річних та 6 123,41 грн. інфляційних втрат.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов Акціонерного товариства "Київгаз" до Товариства з обмеженою відповідальністю "КП "Українська житлова компанія" про стягнення 13 144,50 грн. - задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КП "Українська житлова компанія" (03028, місто Київ, вулиця Стратегічне шосе, будинок 2 ЛІТ."А", ідентифікаційний код 38965411) на користь Акціонерного товариства "Київгаз" (01103, місто Київ, вулиця Михайла Бойчука, будинок 4Б, ідентифікаційний код 03346331) 4 106 (чотири тисячі сто шість) грн. 03 коп. 3 % річних, 6 123 (шість тисяч сто двадцять три) грн. 41 коп. інфляційних втрат, 1 635 (одну тисячу шістсот тридцять п`ять) грн. 84 коп. судового збору.

3.У іншій частині позову - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 12.05.2021

Суддя С. В. Стасюк