СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2021 р. Справа № 917/1755/20

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пушай В.І., суддя Попков Д.О., суддя Стойка О.В.

секретар судового засідання Євтушенко Є.В.

за участю представників:

від позивача Верхацький І.В. (адвокат), за довіреністю та свідоцтвом;

від відповідача - Шмельов М.М. (адвокат), за довіреністю та свідоцтвом;

розглянувши в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Крюківський вагонобудівний завод», м. Кременчук вх. № 853 П/З на рішення господарського суду Полтавської області від 10.02.2021р. у справі № 917/1755/20 (суддя Тимощенко О.М., повний текст складено та підписано 16.02.2021р.)

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до Публічного акціонерного товариства «Крюківський вагонобудівний завод», м. Кременчук

про стягнення 1 867 434,03 грн.

ВСТАНОВИЛА:

02.11.2020р. Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі АТ «НАК «Нафтогаз України», позивач) звернулося з позовом до господарського суду Полтавської області про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Крюківський вагонобудівний завод» (далі ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод», відповідач) основного боргу в сумі 1 517 312,74 грн. за договором постачання природного газу № 4318/084047/з/5382/-БО-23 від 11.10.2018 р., а також пені в сумі 203 699,23 грн., 3 % річних в сумі 81 203,79 грн. та інфляційних втрат в сумі 65 218,27 грн.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не у повному обсязі, внаслідок чого не виконав зобов`язання у визначений договором строк, чим порушив вимоги п. 6.1 договору постачання природного газу.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 10.02.2021 р. позовні вимоги задоволено частково, з відповідача на користь позивача стягнуто основний борг в сумі 292 624,29 грн., пеню в сумі 203 699,23 грн., 3 % річних в сумі 81 203,79 грн., інфляційні в сумі 65 218,27 грн. та судовий збір в сумі 9 641,18 грн.; в частині стягнення основного боргу в сумі 1 224 688,45 грн. провадження у справі закрито.

Рішення суду мотивоване, зокрема, з тих підстав, що:

- під час розгляду даної справи відповідачем сплачено 1 224 688,45 грн. заборгованості за договором, тому в частині позовних вимог щодо стягнення цієї суми основного боргу між сторонами відсутній предмет спору, що є підставою для закриття провадження у справі у цій частині на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України;

- позивачем та матеріалами справи доведено просторочення відповідачем оплати за отриманий від позивача природний газ, у зв`язку з чим позивачем правомірно розраховані 3 %, інфляційні та пеня;

- в обґрунтування клопотання про зменшення розміру заявленої до стягнення пені відповідачем не надано доказів на підтвердження викладених у клопотанні обставин.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення суду скасувати в частині стягнення пені, 3 % річних та інфляційних і ухвалити нове рішення, яким зменшити штрафні санкції, розмір річних й інфляційного збільшення боргу на 90 % від зазначеної у позові суми.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права.

За доводами апеляційної скарги:

- судом першої інстанції при ухваленні рішення не прийнято до уваги той факт, що причиною виникнення заборгованості відповідача перед позивачем за поставку природного газу є несвоєчасна оплата з боку теплопостачальної організації КП «Теплоенерго» за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 4313/082023/с від 31.08.2013 та бюджетними установами, організаціями, які несвоєчасно розрахувалися безпосередньо з КП «Теплоенерго»;

- порушення строків сплати коштів відбувається бюджетними організаціями, установами, тому відповідач в силу передбаченого нормативними актами порядку розрахунків не може впливати на порядок розрахунків по рахункам із спеціальним режимом використання, оскільки такий здійснюється уповноваженими банками згідно з реєстром нормативів, встановлених НКРЕКП та державою;

- враховуючи загальні зовнішні негативні фактори, які впливають на діяльність відповідача у 2020-2021 роках, а саме пандемія вірусної інфекції СОVID-19, карантинні заходи («локдаун»), істотне зменшення обсягів реалізації продукції вагонобудування, стягнення неустойки, 3 % річних та інфляційних втрат негативно впливає на господарську діяльність відповідача, який працює по неповному робочому тижню внаслідок відсутності замовлень, поставить під загрозу належне виконання опалювального сезону та постачання теплової енергії в гарячій воді для усіх категорій споживачів, у т.ч. і для бюджетних організацій;

- відповідач вживав усіх заходів для належного виконання зобов`язань за договором;

- за період 2018 року відповідач погіршив свій фінансовий стан, відбулося значне зменшення надходження коштів, відсутність достатніх замовлень потенційних покупців на продукцію, скорочення чисельності персоналу тощо;

- позивач не надав докази, які б містили та підтверджували понесення збитків або можливість їх понесення у зв`язку з несвоєчасним виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань;

- ГСПО мав можливість зменшити розмір штрафних санкцій для відповідача на 90 %.

У визначений ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 13.04.2021р. строк, від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Представник позивача у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив за доводами, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу.

Представник відповідача у судовому засіданні в усній формі заявив клопотання про долучення до матеріалів справи декларації, що підтверджує наявність у підприємства відповідача значних збитків та підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі.

Оскільки зазначений документ датований хронологічно пізніше за прийняття оскаржуваного рішення місцевим господарським судом та представником скаржника у судовому засіданні не доведено як саме дана декларація може вплинути на законність рішення суду, тому клопотання скаржника залишено без задоволення.

Частинами 1-2 статті 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.10.2018 року між АТ НАК Нафтогаз України, як постачальником, та ПАТ Крюківський вагонобудівний завод, як споживачем, укладено договір постачання природного газу №4318/084047/з/5382/18-БО-23, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2018 році природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями (п. 1.2. договору).

Згідно з п. 2.1 договору, постачальник передає споживачу з 01.10.2018 по 17.10.2018 (включно) природний газ обсягом до 50,0 тис. куб. метрів.

Згідно з п. 3.7. договору, приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному періоді постачання, оформлюється актом приймання передачі.

Умовами п. 5.2 договору сторони узгодили, що ціна за 1000 куб.м. газу на дату укладання договору становить 7907,20 грн., крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20 %. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 9488,64 грн.

Відповідно до п. 6.1. договору, оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 8.2 договору сторонами погоджено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно з п. 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3 % річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Відповідно до пункту 10.3. договору, строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.

Згідно з п. 12.1. договору, договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2018 по 17.10.2018 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

В подальшому сторонами неодноразово змінювалися умови договору, зокрема щодо періодів, обсягів поставки газу та порядку розрахунків, шляхом укладання додаткових угод до нього.

Так, додатковими угодами № 1 від 26.10.2018р., № 2 від 29.10.2018р. до договору сторони встановлювали обсяг природного газу, що постачається.

Додатковою угодою № 3 від 13.11.2018р. до договору внесено зміни в п.6 договору щодо порядку та умов проведення розрахунків:

1) споживач перераховує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника кожного банківського дня розрахункового місяця кошти згідно з нормативами перерахування, затвердженими в установленому порядку, які зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві в порядку, визначеному законодавством, - у разі коли на споживача поширюються вимоги підпункту 2) пункту 11 положення в частині відкриття рахунків із спеціальним режимом використання;

3) з поточного рахунка споживача кошти перераховуються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника та зараховуються як оплата за природний газ, вставлений постачальником споживачеві у визначеному законодавством порядку, - у разі коли на споживача не поширюються вимоги підпункту 2) пункту 11 Положення в частині відкриття рахунків із спеціальним режимом використання.

Додатковою угодою № 4 від 06.12.2018р. до договору сторони узгодили іншу редакцію договору, а саме:

- п. 1.1. договору - постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору.

- п. 1.2. договору - природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.

- п. 3.8. договору - приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.

- п. 5.1. договору - остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.

- п. 5.3. договору - оплата за природний газ здійснюється таким чином:

1) споживач перераховує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника кожного банківського дня розрахункового місяця кошти згідно з нормативами перерахування, затвердженими в установленому порядку, які зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві в порядку, визначеному законодавством, - у разі коли на споживача поширюються вимоги підпункту 2) пункту 11 Положення в частині відкриття рахунків із спеціальним режимом використання;

2) в будь-якому випадку, споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до пункту 5.1 цього договору;

3) з поточного рахунка споживача кошти перераховуються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника та зараховуються як оплата за природний газ, поставлений і постачальником споживачеві у визначеному законодавством порядку, - у разі коли на споживача не поширюються вимоги підпункту 2) пункту 11 Положення в частині відкриття рахунків із спеціальним режимом використання. Кошти, які надійшли від споживача на рахунок із спеціальним режимом використання, відкритий установі уповноважених банків, зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором;

4) шляхом зарахування постачальником коштів, що надійшли від споживача як погашення заборгованості за природний газ, поставлений в минулі періоди згідно з цим договором, у порядку календарної черговості виникнення заборгованості - за наявності заборгованості у споживача за цим договором. Кошти, які надійшли від Споживача, зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором;

5) оплата інших платежів (пені, штрафів, судових зборів, інфляційних нарахувань тощо), крім основної заборгованості, здійснюється споживачем на поточний рахунок постачальника.

- п.7.2. договору - у разі прострочення споживачем оплати згідно пунктів 5.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, розрахунку від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

- п.9.3. договору - строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.

Додатковими угодами № 5 від 19.03.2019р., № 6 від 20.03.2019р. до договору сторонами погоджувалися строки дії окремих пунктів договору та визначалися об`єми постачання природного газу.

Додатковою угодою № 7 від 29.03.2019р. до договору сторонами внесено зміни щодо найменування постачальника замість ПАТ «НАК «Нафтогаз України» на АТ "НАК "Нафтогаз України".

В Додаткових угодах № 8 від 22.04.2019р., № 9 від 24.04.2019р. до договору сторони узгодили об`єми постачання природного газу.

Згідно з додатковою угодою № 10 від 24.05.2019р. до договору, строк дії договору в частині постачання газу - до 30.09.2019р. включно.

Додатковими угодами № 11 від 29.05.2019р., № 12 від 25.06.2019р., № 13 від 25.07.2019р., № 14 від 29.08.2019р., № 15 від 30.08.2019р., № 16 від 12.09.2019р., № 17 від 27.09.2019р. до договору сторонами узгоджено об`єми постачання та якісні показники природного газу.

В межах даного договору та згідно з актами приймання-передачі природного газу, позивач поставив у власність відповідача природний газ на загальну суму 3 916 339,38 грн., а саме:

- за актом приймання-передачі природного газу за зобов`язаннями жовтня 2018 року від 31.10.2018 р. природний газ обсягом 39,061 тис.куб.м. на суму 370 635,77 грн.;

- за актом приймання-передачі природного газу за зобов`язаннями листопада 2018 року від 30.11.2018 р. природний газ обсягом 86,335 тис.куб.м. на суму 646 011,31 грн.;

- за актом приймання-передачі природного газу за зобов`язаннями грудня 2018 року від 31.12.2018 р. природний газ обсягом 98,684 тис.куб.м. на суму 738 414,08 грн.;

- за актом приймання-передачі природного газу за зобов`язаннями січня 2019 року від 31.01.2019 р. природний газ обсягом 106,838 тис.куб.м. на суму 799 427,30 грн.;

- за актом приймання-передачі природного газу за зобов`язаннями лютого 2019 року від 28.02.2019 р. природний газ обсягом 83,063 тис.куб.м. на суму 621 528,20 грн.;

- за актом приймання-передачі природного газу за зобов`язаннями березня 2019 року від 31.03.2019 р. природний газ обсягом 76,980 тис.куб.м. на суму 576 011,47 грн.;

- за актом приймання-передачі природного газу за зобов`язаннями квітня 2019 року від 30.04.2019 р. природний газ обсягом 16,398 тис.куб.м. на суму 122 699,87 грн.

З наданих позивачем до позову довідок відносно підприємства відповідача вбачається, що відповідач за отриманий природний газ розрахувався не у повному обсязі та з порушенням строків, визначених умовами п. 6.1 договору.

Отже, стверджуючи, що оплату за переданий та спожитий природний газ відповідач здійснював неповно та несвоєчасно, позивач звернувся з даним позовом до господарського суду.

За змістом статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом першої інстанції встановлено, що після звернення позивача з цим позовом до суду та після порушення провадження у справі відповідачем сплачено суму основного боргу в розмірі 1 224 688,45 грн., внаслідок чого закрито провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України за відсутністю предмету спору.

Оскільки доказів сплати в добровільному порядку решти боргу в сумі 292 624,29 грн. відповідачем місцевому господарському суду не надано, наявність та розмір якого відповідач не заперечував, тому господарський суд Полтавської області правомірно задовольнив позов в цій частині та стягнув з ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» на користь АТ «НАК «Нафтогаз України» заборгованість в сумі 292 624,29 грн.

В частині вирішення спору щодо основного боргу рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржується.

Посилаючись на прострочення оплати спожитого природного газу відповідачем та порушення ним умов договору, позивач розрахував 3 % річних в сумі 81 203,79 грн. за загальний період з 27.11.2018 р. по 31.08.2020 р. та інфляційні втрати в сумі 65 218,27 грн. за період з 01.12.2018 р. по 31.08.2020 р.

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок позивача, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних в сумі 81 203,79 грн. й інфляційних втрат в сумі 65 218,27 грн.

При цьому, в апеляційній скарзі скаржником не викладено доводів щодо порядку здійснення наведених нарахувань та не висловлено непогодження із методикою проведення позивачем розрахунків в цій частині.

Підставою апеляційного оскарження відповідачем рішення господарського суду Полтавської області від 10.02.2021р. стало непогодження ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» із відмовою суду у задоволенні його клопотання щодо зменшення на 90 % заявлених до стягнення штрафних санкцій, а також річних та інфляційного збільшення боргу.

Так, позивачем на підставі умов п. 8.2 договору заявлено до стягнення з відповідача пеню в сумі 203 699,23 грн. за загальний період з 27.11.2018р. по 31.08.2020р.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (стаття 611 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

З огляду на вимоги ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

За приписами п. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У відзиві на позовну заяву відповідачем заявлено клопотання про зменшення штрафних санкцій, річних та інфляційних на 90 %, в обґрунтування якого посилається на те, що:

- відповідач є теплогенеруючою організацією, тому на виконання постанови КМУ № 217 від 18.06.2014 ним відкрито поточні рахунки зі спеціальним режимом використання категоріям споживачів, в т.ч. і для бюджетних організацій, та укладено договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді з КП «Теплоенерго»;

- державою (Порядок КМУ № 217) запроваджено новий механізм взаєморозрахунків між відповідачем та позивачем, оскільки в господарські відносини сторін внесено елементи бюджетного та адміністративного права;

- причиною виникнення заборгованості відповідача перед позивачем за поставку природного газу є несвоєчасна оплата з боку КП «Теплоенерго» та бюджетними установами, організаціями, які несвоєчасно розраховуються безпосередньо з КП «Теплоенерго»;

- відповідач не може впливати на порядок розрахунків по рахункам із спеціальним режимом використання, оскільки такий здійснюється уповноваженими банками за реєстром нормативів, встановленими НКРЕКП та державою;

- стягнення неустойки, 3 % річних й інфляційних втрат негативно вплине на господарську діяльність відповідача, який на теперішній час працює по неповному робочому тижню внаслідок відсутності замовлень, поставить під загрозу належне виконання опалювального сезону та постачання теплової енергії в гарячій воді для усіх категорій споживачів, у т.ч. для бюджетних організацій;

- відповідач вживав усіх заходів, необхідних для належного виконання зобов`язань за договором;

- за звітний період 2018 року відповідач погіршив свій фінансовий стан, відбулося значне зменшення надходження коштів, відсутність достатніх замовлень потенційних покупців на продукцію, скорочення чисельності персоналу тощо.

При цьому, викладені в апеляційній скарзі доводи є тотожними наведеному обґрунтуванню, проте ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження викладених у клопотанні обставин.

Частиною 1 ст. 233 Господарського кодексу України встановлено, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до частини 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки розміру збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру неустойки (штрафу, пені) наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, одним із видів діяльності ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря, проте оскільки відповідачем до матеріалів справи не надано жодного доказу на підтвердження викладених як у клопотанні, так і в апеляційній скарзі обставин, тому суд апеляційної інстанції не вбачає пов`язаності означеного виду діяльності з простроченням оплати за договором, який покладений позивачем в підстави позову в межах даної справи.

Таким чином, відповідачем не доведено винятковості обставин, які обумовлюють наявність підстав для задоволення клопотання про зменшення розміру заявленої до стягнення пені, тому суд першої інстанції на законних підставах стягнув з відповідача на користь позивача пеню в сумі 203 699,23 грн.

Судова колегія також звертає увагу скаржника на те, що приписами ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України законодавцем передбачено право суду щодо зменшення розміру неустойки, а не 3 % річних та інфляційних втрат, які в даному випадку підлягають стягненню на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, та мають іншу правову природу, у зв`язку з чим викладені у згаданому клопотанні та в апеляційній скарзі вимоги щодо зменшення розміру річних та інфляційних є безпідставними.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду в частині вирішення спору щодо стягнення пені ґрунтується на повному і всебічному дослідженні всіх обставин справи, прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим, а тому, підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Полтавської області від 10.02.2021 р. у справі № 917/1755/20 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, віднести на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено 13.05.2021 р.

Головуючий суддя В.І. Пушай

Суддя Д.О. Попков

Суддя О.В. Стойка