ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" травня 2021 р. Справа№ 910/18018/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Гаврилюка О.М.

Майданевича А.Г.

при секретарі судового засідання : Кубей В.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Приятеленко Т.В.;

від відповідача: Василевський Р.В.,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиторське підприємство "Вертикаль"

на рішення Господарського суду міста Києва від 16.02.2021 року (повний текст складено 22.02.2021 року)

у справі №910/18018/20 (суддя: Кирилюк Т.Ю.)

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Тегра Лоджистікс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиторське підприємство "Вертикаль"

про стягнення 303 288, 39 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Тегра Лоджистікс" (далі - позива) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиторське підприємство "Вертикаль" (далі - відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача 303 288, 39 грн пені.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач сплачував орендну плату з порушенням строків, передбачених договором №09-09/ЗРВ/2019 від 20.09.2019 року , у зв`язку з чим позивачем були нараховані штрафні санкції.

Рішенням Господарського суду від 16.02.2021 року позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиторське підприємство "Вертикаль" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тегра Лоджистікс" 294 083,92 грн пені та 4 411,26 грн судового збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиторське підприємство "Вертикаль" звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 16.02.2021 року у даній справі та ухвалите нове рішення, яким задовольнити позов в частині стягнення пені лише в розмірі 88812,31 грн (з урахуванням заяви про уточнення розрахунку пені до апеляційної скарги).

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, зокрема ст. 234 Господарського процесуального кодексу України.

Так, скаржник зазначив, щодо розрахунок пені позивача є методично і арифметично невірним. Скаржник для спрощення і більшої якості розрахунків пені вважає за доцільне для нарахування пені спочатку брати суми передоплат вказаних в рахунках позивача з їх коригуванням суми дійсної заборгованості на дату згідно актів наданих послуг. Економічна похибка/різниця в такому випадку буде не на користь відповідача, однак відповідач вважає за можливе нею знехтувати на користь спрощення і якості розрахунку пені.

При цьому, скаржник вказав на наявність підстав для зменшення розміру нарахованих штрафних санкцій (пені), зокрема, у відповідача була відсутня заборгованість зі сплати орендної плати на час звернення позивача з позовом до суду; майновий та фінансовий стан скаржника значно погіршився у зв`язку з задоволенням поданих проти апелянта позовних заяв у справах №№ 910/12534/20, 910/4552/20.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/18018/20 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Ткаченко Б.О., Майданевич А.Г.

Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.03.2021 року, у зв`язку з перебуванням судді Коротун О.М. у щорічній відпустці було сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/18018/20 нову колегію суддів у складі: головуючого судді: Сулім В.В., суддів: Майданевич А.Г., Гаврилюк О.М.

Північний апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиторське підприємство "Вертикаль" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.02.2021 року у справі №910/18018/20 своєю ухвалою від 29.03.2021 року.

12.04.2021 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів до апеляційного суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просив залишити рішення Господарського суду міста Києва від 16.02.2021 року у справі №910/18018/20 без змін, а апеляційну скаргу "Транспортно-експедиторське підприємство "Вертикаль" - без задоволення.

Крім того, представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу, зокрема, зазначив, що скаржник дійшов висновку про невірний розрахунок пені, оскільки для розрахунку нібито потрібно було брати суми, вказані в актах наданих послуг, оскільки лише вони повністю і достовірно відображають вартість оренди. Таке твердження є хибним, оскільки згідно п. 4.4 договору визначено, що орендна плата здійснюється не пізніше 5 числа поточного місяця на підставі рахунку виходячи з кількості рухомого складу, кількості днів оренди в місяці та плату за оренду одного вагону на добу. Період прострочення платежу починає свій підрахунок з 5 числа поточного місяця згідно виставленого рахунку на оплату і ніяк не може вираховуватись з актів наданих послуг, оскільки останні складаються до 5 числа місяця, що слідує за місяцем оренди.

При цьому, представник позивача вказав, що скаржник як підставу для зменшення розміру пені наводить погіршення майнового та фінансового стану внаслідок стягнення сум заборгованості, пені та інфляційних втрат за іншими судовими справами, що не є підставою для зменшення розміру пені в даній справі, оскільки стягнення певних сум за судовими провадженнями не дає можливості реально оцінити фінансовий стан підприємства.

Представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити та скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2021 року у справі 910/16744/19.

Представник позивача в судовому засіданні Північного апеляційного господарського суду 11.05.2021 року заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва - без змін.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 16.02.2021 року підлягає залишенню без змін, апеляційна скарга "Транспортно-експедиторське підприємство "Вертикаль" - без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції 20.09.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Тегра Лоджистікс" (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиторське підприємство "Вертикаль" (орендар) було укладено договір № 09-09/ЗРВ/2019 (далі - договір), відповідно до умов якого за яким орендодавець зобов`язався передати, а орендар прийняти у тимчасове платне користування залізничні вагони-хопери для перевезення зерна.

Відповідно до п. 1.10 договору строк оренди вагонів, які передаються відповідачу становить 2 календарні роки з моменту підписання актів приймання-передачі вагонів в оренду.

Згідно п. 4.4 договору сплата оренди здійснюється у наступному порядку:

- за перший місяць оренди - 100 % суми, зазначеної у рахунку позивача та 1/8 суми оренди за останній місяць оплачуються не пізніше двох календарних днів з моменту підписання договору;

- за наступні місяці оренда оплачується шляхом 100 % попередньої оплати за місяць оренди, не пізніше 5 числа поточного місяця на підставі виставленого рахунку;

- орендна плата за останній місяць оренди сплачується відповідачем рівними частинами впродовж перших восьми місяців оренди в день перерахування суми попередньої оплати.

Відповідно до п. 7.2 договору за несвоєчасну оплату оренди відповідач зобов`язується сплатити позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу. Пеня розраховується, виходячи з кількості вагонів, що перебували в оренді в період прострочення оплати.

Згідно п. 7.13 договору орендна плата за останній місяць оренди є гарантійним платежем. Гарантійний платіж є засобом забезпечення прав позивача на своєчасне одержання орендної плати, відшкодування вартості ушкоджених або загублених деталей рухомого складу, інших платежів за договором.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, позивач протягом періоду часу з 03.11.2019 року по 15.11.2019 року передав відповідачу в оренду залізничні вагони у кількості 32 одиниць, що підтверджується актами приймання передачі № 1 від 03.11.2019 року, № 2 від 07.11.2019 року, № 3 від 15.11.2019 року та актами огляду технічного стану (наявні в матеріалах справи).

Згідно актів надання послуг № 148 від 30.11.2019 року, № 156 від 31.12.2019 року, № 10 від 31.01.2020 року, № 21 від 29.02.2020 року, № 33 від 31.03.2020 року, № 53 від 30.04.2020 року, № 78 від 31.05.2020 року, № 95 від 30.06.2020 року, № 110 від 31.07.2020 року, № 120 від 31.08.2020 року, № 146 від 30.09.2020 року, № 158 від 31.10.2020 року та доданих розрахунків вартість оренди залізничних вагонів за період часу листопад 2019 року - жовтень 2020 року становить 8780 111, 86 грн. Актами надання послуг також визначено кількість вагонів та період їх перебування в оренді.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правомірного відхилив твердження відповідача, що позивач не надав доказів на підтвердження кількості вагонів, які перебували в оренді.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частиною четвертою статті 286 Господарського кодексу України встановлено, що строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Позивачем виставлені рахунки на оплату № 131 від 05.11.2019 року, № 132 від 07.11.2019 року, № 135 від 20.11.2019 року, № 147 від 02.12.2019 року, № 158 від 27.12.2019 року, № 12 від 04.02.2020 року, № 19 від 17.02.2020 року, № 23 від 02.03.2020 року, № 33 від 16.03.2020 року, № 40 від 01.04.2020 року, № 65 від 05.05.2020 року, № 94 від 02.06.2020 року, № 111 від 02.07.2020 року, № 129 від 03.08.2020 року, № 142 від 07.08.2020 року, № 147 від 02.09.2020 року, № 178 від 05.10.2020 року.

Судом встановлено, що строк внесення орендної плати за період часу з листопада 2019 року по жовтень 2020 року є таким, що настав.

За твердженням позивача, відповідач здійснив орендні платежі за період часу з листопада 2019 року по жовтень 2020 року тільки частково та з порушенням строків, встановлених п. 4.4 договору.

У матеріалах справи відсутні докази виконання відповідачем зобов`язань з повного та своєчасного здійснення орендної плати.

Враховуючи наведене, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 294 083, 92 грн., нараховану за період часу з 17.11.2019 по 05.11.2020.

Щодо твердження скаржника про арифметично і математично невірний розрахунок пені з огляду на її визначення виходячи із сум актів наданих послуг (а не рахунків на оплату) і не врахування сум гарантійного платежу при визначенні пені, колегія суддів відзначає наступне.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно із ч.1 ст. 548, ч.1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Відповідно до ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

З наведеного вище вбачається, що гарантований платіж є орендною платою за останній місяць оренди, обов`язок та строк сплати якої встановлений п. 4.4 договору. Таким чином, гарантований платіж входить у вартість оренди та може бути врахований при розрахунку пені за порушення строків його оплати.

Разом з цим, колегія суддів відзначає, що згідно умов договору орендна плата здійснюється не пізніше 5 числа поточного місяця на підставі рахунку виходячи з кількості рухомого складу, кількості днів оренди в місяці та оплату за оренду одного вагону на добу.

Водночас, колегія суддів приймає до уваги твердження позивача викладене у відзиві на апеляційну скаргу, що період прострочення платежу починає свій розрахунок з 5 числа поточного місяця згідно виставленого рахунку на оплату і ніяк не може вираховуватись з актів наданих послуг, оскільки останні складаються до 5 числа місяця, що слідує за місяцем оренди.

За таких обставин, колегія суддів не приймає як належне твердження скаржника щодо невірного розрахунку пені.

Заперечуючи проти позову, відповідач стверджував, що позивачем не надано доказів понесення збитків внаслідок прострочення здійснення орендних платежів.

Відповідно до ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що пеня підлягає стягненню за самий факт допущення порушень щодо несвоєчасної оплати оренди, незалежно від того, чи завдано у зв`язку з цим збитки.

Судом перевірено наданий позивачем розрахунок пені та визнано його арифметично вірним.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача пені у розмірі 294 083, 92 грн.

Відповідач у відзиві просив суд застосувати наслідки спливу строків позовної давності до позовної вимоги про стягнення пені, нарахованої за період часу з 07.11.2019 року по 16.11.2019 року.

Проте, колегія суддів відзначає, що позивач у заяві про зменшення позовних вимог змінив період нарахування пені, який розпочато з 17.11.2019 року, тобто у суду першої інстанції були відсутні підстави для застосування наслідків спливу строків позовної давності.

Щодо твердження скаржника про зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, колегія суддів відзначає наступне.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Водночас зазначені норми чинного законодавства України не містять переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання; наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам; поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Колегія суддів констатує, що реалізуючи своє право на зменшення розміру штрафних санкцій відповідно до положень ст. 233 Господарського кодексу України та ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, суди повинні виходити з фактичних обставин, встановлених у кожній справі на підставі доказів, наданих учасниками справи на підтвердження їх вимог і заперечень, та яким повинна надаватися оцінка згідно з вимогами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто судами повинні досліджуватися конкретні обставини справи щодо ступеня виконання умов договорів, розміру заборгованості, майнового стану сторін тощо.

Крім того суд апеляційної інстанції зазначає, що застосоване в ст. 233 Господарського кодексу України та ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України словосполучення «суд має право» та «може бути зменшений за рішенням суду» свідчить про те, що саме суди першої та апеляційної інстанції користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи обставини, які мають значення.

Так, у постановах від 04.05.2018 року у справі №917/1068/17, від 22.01.2019 року у справі №908/868/18, від 13.05.2019 року у справі №904/4071/18, від 22.04.2019 року у справі №925/1549/17, №924/754/18 від 18.06.2019 року, №912/1703/18 від 27.03.2019 року, від 03.07.2019 року у справі №917/791/18, від 22.10.2019 року у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 року у справі №902/855/18, від 04.02.2020 року у справі №918/116/19, від 29.09.2020 року у справі 909/1240/19 (909/1076/19), від 30.09.2020 року у справі №922/3667/19, від 10.12.2020 року у справі №904/6250/19 Верховний Суд вказав на те, що зменшення розміру пені є правом суду, яке може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів.

Відповідно до приписів ст.ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Однак, скаржником не було надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції жодних належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження скрутного майнового стану та відсутності можливості виконання своїх зобов`язань перед позивачем на час виникнення прострочення сплати боргу.

При цьому, колегія судів критично оцінює твердження скаржника, щодо відсутності заборгованості зі сплати орендної плати на час звернення позивача з позовом до суду, оскільки позов подано саме про стягнення пені за прострочення основного зобов`язання. Відповідач повністю розрахувався за послуги оренди протягом 3-4 місяців від дня виставлення рахунку, що в свою чергу не являється незначним простроченням зобов`язання.

Так, скаржник не надав суду мотивів та доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції викладені в оскаржуваному рішенні.

Разом з цим, колегія суддів приймає до уваги, що мотиви апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиторське підприємство "Вертикаль" фактично зводяться до мотивів викладених у відзиві на позовну заяву, висновки по яким були зроблені судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні.

Колегія суддів зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 року Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86, 269 господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиторське підприємство «Вертикаль» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.02.2021 року у справі №910/18018/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.02.2021 року у справі №910/181018/20 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №910/18018/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Гаврилюк

А.Г. Майданевич

Дата складення повного тексту 12.05.2021 року.