РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.05.2021Справа № 910/3747/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г. розглянув у порядку письмового провадження матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕОАВТОТРАНС" (79035, м. Львів, вул. Пасічна, буд. 127)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Логіст Партнер" (04112, м. Київ, вул. Ризька, буд. 8-А, офіс 141)

про стягнення 196 925,90 грн.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕОАВТОТРАНС" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Логіст Партнер" про стягнення 196 925,90 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором на транспортно-експедиційні послуги №22/10-04 від 22.10.2022, а саме в частині повної та своєчасної оплати наданих позивачем послуг, у відповідача виникла заборгованість у загальному розмірі 133 963,20 грн. Крім того, за несвоєчасну оплату наданих послуг позивач нарахував до стягнення пеню у розмірі 62 962,70 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.03.2021 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/3747/21 та постановив здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Даною ухвалою, суд у відповідності до ст. 165, 166 Господарського процесуального кодексу України встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповідь на відзив, а позивачу строк для подання відповіді на відзив.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі була направлена рекомендованими листами з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Як вбачається із матеріалів справи, 24.03.2021 поштовий конверт, яким на адресу відповідача направлялась ухвала суду від 15.03.2021, були повернені до суду з відміткою «неправильно зазначена (відсутня) адреса одержувача.

Згідно із ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Також, у відповідності до ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

За вказаних обставин, у суду є достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі та про його право подати відзив на позовну заяву.

У даному випадку судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалами суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Крім того, суд звертає увагу, що застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України від 25 січня 2006 р. № 1-5/45, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це -складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Відповідно до ч. 9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак, не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

22 жовтня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛЕОАВТОТРАНС» (надалі - позивач, виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Логіст Партнер» (надалі - відповідач, замовник) укладено Договір на транспортно-експедиційні послуги №22/10-4 (далі - договір), згідно п. 1.2. якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе обов`язок здійснення автомобільного перевезення вантажу згідно із заявками, що підписуються уповноваженими особами сторін і є невід`ємною частиною даного договору.

Згідно п. 2.3. договору обов`язком виконавця є забезпечення здійснення перевезення на умовах і в терміни, вказані в заявці, а обов`язком замовника відповідно до п. 3.3. договору є проводити своєчасну оплату за надані виконавцем послуги в терміни, вказані в заявці.

Відповідно до розділу 4 договору вартість послуг виконавця по кожному перевезенню вказується в заявці, яка підписується уповноваженими представниками сторін.

Платежі і взаєморозрахунки за виконані послуги по перевезенню вантажу здійснюються на підставі рахунку, виданого виконавцем за наявності оригінальних документів, що підтверджують доставку вантажу до місця призначення (CMR, ТТН) або на умовах, вказаних в заявці.

Оплата за надані виконавцем послуги проводиться замовником в терміни, вказані в заявці.

Пунктом 5.3. договору встановлено, що у випадку несвоєчасної оплати послуг виконавця згідно п. 4.3. даного договору замовник сплачує пеню у розмірі 0,5% від суми неоплачених коштів за кожен день прострочення платежу.

Даний договір вступає в силу з моменту його підписання, є безстроковим і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 8.1. договору).

Згідно підписаної між сторонами заявки №22/10-5 від 22.10.2020 року до Договору №22/10-4 від 22.10.2020 року, позивач зобов`язався здійснити перевезення вантажу ТзОВ «Логіст Партнер» по маршруту Маннгейм (Німеччина) - Київ (Україна), автотранспортом MAH НОМЕР_2/ НОМЕР_1 , водій - ОСОБА_1 , дата прибуття на завантаження - 26-27.10.2020 року, адреса та дата розвантаження - згідно ЦМР, умови оплати - 2000 євро по курсу НБУ на момент завантаження, протягом 7-10 робочих днів з моменту отримання оригіналів документів.

На виконання вказаної заявки позивач надав відповідачу послуги з перевезення вантажу автомобільним транспортом з Маннгейма (Німеччина) до Києва (Україна), що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) №0000740, з відміткою про одержання вантажу.

Вартість наданих позивачем послуг згідно заявки №22/10-5 від 22.10.2020 року, Акта наданих послуг №399 від 03.11.2020 року та рахунку на оплату №399 від 03.11.2020 року склала 66 981,60 грн.

Крім того, згідно підписаної між сторонами заявки №22/10-6 від 22.10.2020 року до договору №22/10-4 від 22.10.2020 року, позивач зобов`язався здійснити перевезення вантажу ТзОВ «Логіст Партнер» по маршруту Маннгейм (Німеччина) - Київ (Україна), автотранспортом MAH НОМЕР_3/НОМЕР_4, водій - ОСОБА_2 , дата прибуття на завантаження - 26-27.10.2020 року, адреса та дата розвантаження - згідно ЦМР, умови оплати - 2000 євро по курсу НБУ на момент завантаження, протягом 7-10 робочих днів з моменту отримання оригіналів документів.

На виконання вказаної заявки позивач надав відповідачу послуги з перевезення вантажу автомобільним транспортом з Маннгейма (Німеччина) до Києва (Україна), що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) №0000782, з відміткою про одержання вантажу.

Вартість наданих позивачем згідно заявки №22/10-6 від 22.10.2020 року, Акта наданих послуг №398 від 03.11.2020 року та рахунку на оплату №398 від 03.11.2020 року склала 66 981,60 грн.

За доводами позивача, вищевказані документи були направлені на адресу відповідачу за допомогою сервісу експрес доставки «Новою поштою» та отримані останнім 06.11.2020 року, проте, залишені без відповіді та задоволення. Оплати за надані послуги з перевезення вантажу за заявками №22/10-6 від 22.10.2020 та №22/10-6 від 22.10.2020 відповідач не здійснив, що стало наслідком виникнення у останнього заборгованості перед позивачем у розмірі 133 963,20 грн. Крім того, за несвоєчасну оплату наданих послуг позивач нарахував до стягнення пеню у розмірі 62 962,70 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно п.1 ч.2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що між сторонами було укладено договір на транспортно-експедиційні послуги №22/10-4 від 11.10.2020, є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковими для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до приписів ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Згідно з ч.1. ст. 929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі заявок №22/10-6 від 22.10.2020 та №22/10-6 від 22.10.2020 позивач надав відповідачу послуги з перевезення вантажу автомобільним транспортом з Маннгейма (Німеччина) до Києва (Україна) на загальну суму 133 963,20 грн, що підтверджується міжнародними товарно-транспортними накладними (CMR) №0000740 та №0000782.

Враховуючи, що наявні у матеріалах справи міжнародні товарно-транспортні накладні були підписані уповноваженими представниками відправника та перевізника та скріплені печаткою вантажоодержувача без жодних письмових зауважень та заперечень, суд дійшов висновку, що послуги з перевезення надані позивачем належним чином і прийняті відповідачем без зауважень.

Згідно ст. 903 Цивільного кодексу України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що згідно заявок №22/10-6 від 22.10.2020 та №22/10-6 від 22.10.2020 до договору №22/10-4 від 22.10.2020 року відповідач зобов`язаний був здійснити оплату наданих послуг протягом 7-10 робочих днів з моменту отримання оригіналів документів.

З матеріалів справи вбачається, на виконання умов договору позивачем були складені Акти наданих послуг №399 від 03.11.2020 року, №398 від 03.11.2020 року, та виставлені рахунки на оплату №399 від 03.11.2020 року та №398 від 03.11.2020 року, які разом з заявками були направлені на адресу відповідача та отримані останнім 06.11.2020.

Таким чином, кінцевим терміном оплати послуг перевезення згідно вищевказаних заявок було 20.11.2020.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 2 ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, враховуючи строки сплати, зазначені у заявах №22/10-6 від 22.10.2020 та №22/10-6 від 22.10.2020, строк виконання грошового зобов`язання відповідача по оплаті здійсненого перевезення на момент вирішення спору настав.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Приймаючи до уваги зазначене та враховуючи, що відповідачем не надано суду жодних доказів належного виконання зобов`язання за договором, не спростовано заявлених позовних вимог в цій частині та не надано доказів відсутності у останнього обов`язку сплатити вищевказану суму, суд приходить до висновку, що факт існування у відповідача боргу у розмірі 133 963,20 грн належним чином доведений, документально підтверджений та строк сплати є таким, що настав, а тому позовні вимоги визнаються обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У зв`язку з неналежним виконання договірних зобов`язань, позивач нарахував до стягнення з відповідача пеню у розмірі 3 773,23 грн, за період прострочення з 21.11.2020 по 22.02.2021.

За змістом ст. 920 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. (ч.ч. 2, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Як встановлено судом, відповідно до п. 5.3. договору сторони передбачили, що у випадку несвоєчасної оплати послуг виконавця згідно п. 4.3. даного договору замовник сплачує пеню у розмірі 0,5% від суми неоплачених коштів за кожен день прострочення платежу.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Нормами статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Судом встановлено, що розмір пені, погоджений сторонами в договорі, перевищує подвійну облікову ставку Національного банку України, тобто суперечить нормам статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", а тому, здійснивши власний перерахунок пені, суд дійшов висновку, що обґрунтованою до стягнення з відповідача є пеня у розмірі 4 132,55 грн у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем відзиву на позовну заяву, контррозрахунку суми позовних вимог та будь-яких заперечень по суті позовних вимог не надано, доводів позивача у встановленому законом порядку не спростовано.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕОАВТОТРАНС".

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору у разі часткового задоволення позову покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 129, 236 - 238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Логіст Партнер" (04112, м. Київ, вул. Ризька, буд. 8-А, офіс 141, ідентифікаційний код 43825253) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕОАВТОТРАНС" (79035, м. Львів, вул. Пасічна, буд. 127, ідентифікаційний код 38915004) заборгованість у розмірі 133 963 (сто тридцять три тисячі дев`ятсот шістдесят три) грн 20 коп., пеню у розмірі 4 132 (чотири тисячі сто тридцять дві) грн 55 коп. та судовий збір у розмірі 2 071 (дві тисячі сімдесят одна) грн 44 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 17.05.2021

Суддя Л. Г. Пукшин