РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2021 м. КиївСправа № 910/2939/21

За позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "ТАТКАП";

до: товариства з обмеженою відповідальністю "ТАВЕС ПЛЮС";

про: стягнення 91.243,33 грн.

Суддя Балац С.В.

Представники: без виклику сторін.

С У Т Ь С П О Р У :

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТАТКАП" (далі - позивач) звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "ТАВЕС ПЛЮС" (далі - відповідач) про стягнення 91.243,33 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушено грошове зобов`язання за укладеним між сторонами спору договором поставки (з відтермінуванням платежу) від 30.10.2020 № 3010/2020, що призвело до виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості в сумі 91.243,33 грн., з яких: 67.800,00 грн. - основна заборгованість, 6.915,60 грн. - пеня, 13.560,00 грн. - штраф, 567,61 грн. - 3 % річних та 2.400,12 грн. - інфляційні втрати.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.03.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/2939/21 та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку (за правилами) спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, оскільки вказана справа є справою незначної складності та визнана судом малозначною.

Ухвала про відкриття провадження у даній справі надсилалися судом відповідачеві на адресу його місцезнаходження, яка відповідає відомостям, внесеним до єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідач відзиву на позов, в порядку передбаченого ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, суду не надав, а тому відповідно до положень частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши наявні у матеріалах даної справи докази, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як покупцем, укладено договір поставки (з відтермінуванням платежу) від 30.10.2020 № 3010/2020 (далі - Договір), відповідно до предмету якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, позивач зобов`язується поставити відповідачу автомобільні товари (далі - товар) (п. 1.1 Договору).

Пунктом 3.1.1 Договору визначено, що оплата за товар здійснюється шляхом перерахування грошової суми відповідачем на розрахунковий рахунок позивача протягом 7 календарних днів з моменту проведення відвантаження.

Положеннями пункту 10.2 Договору передбачено, що за порушення зобов`язань встановлених даним договором, винна сторона сплачує штраф у розмірі 20 двадцяти відсотків від загальної вартості невиконаного зобов`язання. У випадку порушення умов оплати умов оплати, встановлених розділом 3 відповідач сплачує позивачу окрім штрафу зазначеного у даному пункті, пеню у розмірі 0,1 % від суми заборгованості за кожен день затримки платежу.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Приписами ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України унормовано, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Так, позивач, на виконання своїх зобов`язань за Договором та на його умовах, поставив, а відповідач отримав товар загальною вартістю 67.800,00 грн. Наведена фактична обставина підтверджується видатковою накладною від 02.11.2020 № 5922, яка підписана сторонами, скріплена відбитками їх печаток та наявна в матеріалах справи у вигляді засвідченої копії. Розмір вказаної заборгованості також підтверджується підписаним сторонами, скріпленим відбитками їх печаток актом звірки взаємних розрахунків в період з 01.01.2020 по 11.01.2021, який наявний в матеріалах справи у вигляді засвідченої копії.

Проте, відповідачем не здійснено оплату вказаного вище товару, що призвело до звернення позивача до господарського суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 67.800,00 грн.

Враховуючи, що у правовідносинах сторін даного спору має місце допущене з боку відповідача порушення грошового зобов`язання за Договором, позивачем заявлені вимоги про застосування до відповідача господарських санкцій у вигляді пені в розмірі 6.915,60 грн. та штрафу в сумі 13.560,00 грн., а також вимог про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 567,61 грн. та інфляційних втрат в сумі 2.400,12 грн.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з урахуванням наступного.

Приписом ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України унормовано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Суд відзначає, жодного підтвердження факту сплати відповідачем на користь позивача заборгованості в розмірі 67.800,00 грн. сторонами судового процесу до суду не подано.

Таким чином, факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачем не спростований, відтак, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача основної заборгованості є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю в сумі 67.800,00 грн.

Вирішуючи спір в частині стягнення з відповідача неустойки у вигляді штрафу суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У відповідності ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача штрафу в сумі 13.560,00 грн. є обґрунтованими та такими, підлягають задоволенню в повному обсязі, за розрахунками позивача, які перевірені та визнані судом вірними.

Вирішуючи спір в частині стягнення з відповідача неустойки у вигляді пені суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У відповідності ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Позивачем заявлена до стягнення сума пені в розмірі 0,1 % від вартості несплаченого товару за кожен день прострочення, враховуючи п. 10.2 укладеного між сторонами спору Договору в сумі 6.915,60 грн.

Проте, приписами статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону (Стаття 1. Платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін), обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, позовна вимога про стягнення з відповідача неустойки у вигляді пені підлягає задоволенню в сумі 2.273,62 грн., за таким розрахунком суду, здійсненого за період, на який позивачем нарахована пеня, а саме: 67.800,00 грн. Х 12 % / 365 Х 102.

Крім того, частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач не виконав своє грошове зобов`язання у строк, встановлений Договором, заявлені позивачем позовні вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 567,61 грн. та інфляційних втрат в сумі 2.400,12 грн. є обґрунтованими та такими, підлягають задоволенню повністю, за розрахунками позивача, які перевірені та визнані судом вірними.

Враховуючи те, що спір виник в результаті неправильних дій відповідача, суд керуючись частиною 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладає витрати по сплаті судового збору на відповідача.

Керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 233, 236, 238, 250, 252, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "ТАВЕС ПЛЮС" (Україна, 04074, місто Київ, ВУЛИЦЯ ВИШГОРОДСЬКА, будинок 12, приміщення 407-А, ідентифікаційний код: 40760102) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ТАТКАП" (Україна, 02002, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЄВГЕНА СВЕРСТЮКА, будинок 13, офіс 801, ідентифікаційний код: 39131043) основну заборгованість в сумі 67.800 (шістдесят сім тисяч вісімсот) грн. 00 коп., пеню в сумі 2.273 (дві тисячі двісті сімдесят три) грн. 62 коп., штраф в сумі 13.560 (тринадцять тисяч п`ятсот шістдесят) грн. 00 коп., 3 % річних в сумі 567 (п`ятсот шістдесят сім) грн. 61 коп., інфляційні втрати в сумі 2.400 (дві тисячі чотириста) грн. 12 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 2.270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст. 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.В. Балац