ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2021 р. Справа№ 910/4656/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Коротун О.М.

Суліма В.В.

секретар судового засідання: Вайнер Є.І.

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 17.05.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України"

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2020 (повний текст рішення підписано 26.11.2020)

у справі № 910/4656/20 (суддя - Полякова К.В.)

за позовом Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України"

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинська аграрна компанія"

2) ОСОБА_1

про стягнення 2 656 762, 92 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2020 року Акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинська аграрна компанія" та ОСОБА_1 про солідарне стягнення 2 656 762, 92 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на порушення ТОВ "Волинська аграрна компанія" договірних зобов`язань за договором поставки зерна майбутнього врожаю від 28.11.2018 №ВОЛ0027П-Ф стосовно недопоставки товару у встановлений строк. У зв`язку з чим, позивач просив стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинська аграрна компанія" (основний боржник) та ОСОБА_1 (поручитель) 2 272 680 грн. основного боргу (попередньої оплати), 224 995,32 грн. пені та 159 087,60 грн. штрафу.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.11.2020 провадження у справі в частині стягнення основної суми боргу в розмірі 720 000 грн. закрито на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.11.2020 (з урахуванням ухвали Господарського суду міста Києва від 27.11.2020 про виправлення описки) позовні вимоги Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" задоволено частково.

Стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинська аграрна компанія" та ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" 1 373 606 грн. 41 коп. попередньої оплати, 110 117 грн. 22 коп. пені, 130 647 грн. 55 коп. штрафу, а також 24 215 грн. 57 коп. витрат зі сплати судового збору.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд дійшов висновку, що всупереч умов договору поставки зерна майбутнього врожаю від 28.11.2018 №ВОЛ0027П-Ф відповідач-1 здійснив поставку товару на суму 1 866 393,59 грн., у зв`язку з чим, у відповідача-1 утворилась заборгованість перед позивачем з повернення залишку суми попередньої оплати в розмірі 2093606,41 грн. При цьому, із вказаної суми суд вирахував сплачені відповідачем-1 під час розгляду справи в суді грошові кошти в розмірі 720000 грн., у результаті чого залишок суми попередньої оплати становить 1373606,41 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2020 у справі №910/4656/20 в частині відмови у стягненні 179 073, 59 грн. частини передоплати, 26 243, 58 грн. пені, 28 440, 05 грн. штрафу та прийняти нове, яким стягнути солідарно з відповідачів 1 552 680, 00 грн. передоплати, 136 360, 80 пені, 159 087, 60 грн. штрафу.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм процесуального та матеріального права.

Апелянт вказує, що під час ухвалення оскаржуваного рішення суд не врахував пункти 2.4, 4.2, 3.1, 4.3.2 договору поставки, які передбачають, що у разі часткової поставки товару частина попередньої оплати, що підлягає поверненню покупцю, розраховується за ціною попередньої оплати. Суд визначив частину попередньої оплати, що підлягає поверненню покупцю за цінами на підставі не підписаних сторонами додаткових угод та видаткових накладних, у зв`язку з чим, суд дійшов помилкового висновку щодо поставки товару на суму 1 866 393, 59 грн. На думку апелянта, частина передоплати, що підлягає стягненню з відповідачів становить 1 552 680, 00 грн.

Скаржник стверджує, що в порушення статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік» та фінансову звітність в Україні, п.п. 2.1, 2.2, 2.4 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України 24.05.1995 №88, ч. 1 ст. 76, ст. ст. 77, 91, ч.ч. 1-3 ст. 210 Господарського процесуального кодексу України суд першої інстанції зробив помилковий висновок щодо підтвердження поставки відповідачем-1 товару на суму 1 866 393, 59 грн. на підставі копій первинних документів.

Апелянт звертає увагу, що неодноразово звертався до відповідача-1 з листами №130-4-4674/2-19/5944 від 20.09.2019, №130-4-19/7108 від 20.11.2019, №130-4-6205/2-19/7202 від 25.11.2019, в яких просив підписати додаткові угоди. Однак, відповідач-1 ухилився від підписання наданих покупцем проектів додаткових угод та видаткових накладних. Сторони перед поставкою кожної партії товару обмінювалися копіями видаткових накладних шляхом направлення на електронні адреси, проте наявні у позивача копії підписаних відповідачем-1 видаткових накладних, ані за формою документа, ані за цінами не відповідають копіям наданих суду відповідачем-1 видаткових накладних. При цьому, від підписання оригіналів видаткових накладних відповідач-1 відмовився.

Акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" зазначає, що суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин статтю 642 Цивільного кодексу України, оскільки дана норма застосовується до правовідносин, що виникають під час укладення господарських договорів. Однак, між сторонами вже укладено договір поставки зерна майбутнього врожаю від 28.11.2018, у той час, як спір виник щодо виконання договору.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

У свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач-1 у своєму відзиві, наданому до суду 22.03.2021, зазначає, що рішення суду прийнято при повному з`ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без їх порушення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає і рішення слід залишити без змін. Крім того, відповідач-1 вказує, що всі дії відповідача було виконано у відповідності до умов договору, а ціна розраховувалась на кожну партію товару згідно з формулою та з урахуванням сплати відсотків за користування коштами.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Волинська аграрна компанія" стверджує, що в матеріалах справи не міститься жодного доказу, який би свідчив, що в Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на момент отримання кожної партії товару були будь-які зауваження/рекомендації щодо оформлених документів, у зв`язку з чим, позивач прийняв товар з урахування кількості та ціни кожної партії товару в рахунок за договором поставки зерна майбутнього врожаю від 28.11.2018 № ВОЛ0027П-Ф.

Відповідач-1 зазначає, що поверненню підлягає сума на яку недопоставили товар, а враховуючи, що у відповідності до усіх первинних бухгалтерських документів станом на момент пред`явлення позову позивач отримав від ТОВ «Волинська аграрна компанія» товар на суму 1 866 393,60 грн., тому сума недопоставленого товару складала 2 093 606,40 грн. У свою чергу, у зв`язку з добровільним погашенням боргу в сумі 720000,00 грн. сума основного зобов`язання на момент винесення рішення судом першої інстанції складала 1 373 606,41 грн.

ТОВ «Волинська аграрна компанія» вказує, що виконало рішення Господарського суду міста Києва та сплатило (повернуло) суму передоплати за договором поставки у розмірі 2 093 606,40 грн., що підтверджується платіжними дорученнями: №1903 від 29.10.2020 на суму 720 000,00 грн.; №17 від 13.11.2020 на суму 720 000,00 грн.; №82 від 14.12.2020 на суму 180 000,00 грн.; №108 від 18.12.2020 на суму 72 000,00 грн.; №111 від 21.12.2020 на суму 72 000,00 грн.; №116 від 22.12.2020 на суму 72 000,00 грн.; №123 від 24.12.2020 на суму 90 000,00 грн.; №128 від 29.12.2020 на суму 72 000,00 грн.; №135 від 30.12.2020 року на суму 95 606,40 грн.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.01.2020 справу № 910/4656/20 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Коротун О.М., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.02.2021 у справі №910/4656/20 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2020 у справі № 910/4656/20 залишено без руху.

19.02.2021 Акціонерним товариством "Державна продовольчо-зернова корпорація України" подана заява про усунення недоліків до якої долучено платіжне доручення № 1213 від 11.02.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2021 поновлено Акціонерному товариству "Державна продовольчо-зернова корпорація України" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2020 у справі 910/4656/20. Відкрито апеляційне провадження та справу призначено до розгляду на 05.04.2021.

05.04.2021 від представника позивача надійшло клопотання про огляд оригіналів письмових доказів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.04.2021 відкладено розгляд справи на 26.04.2021. Повторно зобов`язано учасників справи надати на огляд колегії суддів оригінали документів, пов`язаних з предметом спору.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.04.2021 продовжено строк розгляду апеляційної скарги Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2020 у справі № 910/4656/20. Відкладено розгляд справи на 17.05.2021.

Явка учасників у судове засідання

Відповідач-2 у судове засідання, призначене на 17.05.2021, не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце судового засідання був обізнаний, що підтверджується особистим підписом ОСОБА_1 на клопотанні про ознайомлення з матеріалами справи від 28.04.2021.

Враховуючи положення частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка відповідача-2 обов`язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача-2.

Позиції учасників справи

Представник позивача у судовому засіданні апеляційної інстанції 17.05.2021 підтримала доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просила її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати в частині відмови у стягненні 179 073, 59 грн. передоплати, 26 243, 58 грн. пені, 28 440, 05 грн. штрафу та прийняти нове, яким стягнути солідарно з відповідачів 1 552 680, 00 грн. передоплати, 136 360, 80 пені, 159 087, 60 грн. штрафу.

Представник відповідача-1 у судовому засіданні апеляційної інстанції 17.05.2021 заперечувала проти доводів апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просила її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

28.11.2018 між Публічним акціонерним товариством "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (змінено назву на Акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України") (покупць) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Волинська аграрна компанія" (постачальник), укладено договір № ВОЛ0027П-Ф поставки зерна майбутнього врожаю (далі - договір поставки).

Відповідно до пункту 1.1 договору поставки постачальник у визначений сторонами строк поставляє покупцю наступну сільськогосподарську продукцію українського походження, найменування товару - зерно пшениці 3 класу; одиниця виміру товару - метрична тонна; кількість товару - 1 100,000 (одна тисяча сто тонн), а покупець зобов`язався прийняти товар (поставлений насипом) та оплатити його.

За умовами пункту 1.2 договору поставки строк поставки здійснюється до 01.09.2019 включно.

Поставка відповідної партії товару вважається здійсненою в момент підписання між покупцем та постачальником акту приймання-передачі відповідної партії товару на умовах поставки передбачених договором (пункт 1.2.1 договору поставки).

Пунктом 2.2 договору поставки погоджено, що однією з істотних умов договору є укладення сторонами договору застави майбутнього врожаю або аграрної розписки.

Згідно із пунктом 2.2.1 договору поставки однією з істотних умов договору є укладення постачальником договору добровільного страхування та/або договору комплексного страхування посівів сільськогосподарських культур майбутнього врожаю та сплата страхових платежів по даним договором.

Постачальник зобов`язується надати одночасно з товаром (кожною його партією) наступні документи: додаткову угоду на партію товару; акт приймання-передачі партії товару; видаткову накладну на партію товару (пункт 2.3.1 договору поставки).

Відповідно до пункту 2.4 договору поставки остаточний розрахунок з постачальником проводиться покупцем на підставі наявності в останнього таких документів (належним чином оформлених): складські документи на товар, виписані покупцю (при поставці на умовах EXW) або реєстр ТТН (при поставці товару на умовах СРТ); акт (акти) приймання-передачі всього обсягу товару, що підписаний (-і) покупцем та постачальником і, за необхідності, зерновим складом; всі видаткові накладні на товар; рахунок фактуру на весь товар; всі податкові накладі, які мають бути зареєстровані у порядку та строки, що передбаченні чинним законодавством, в Єдиному реєстрі податкових накладних.

За змістом пункту 3.1 договору поставки попередня оплата товару здійснюється за умови прийняття страховою компанією майбутнього врожаю на страхування згідно договорів добровільного та/або комплексного страхування, із розрахунку ціни одиниці виміру товару (станом на момент укладення договору), яка складає 3 000,00 грн. за одиницю виміру товару без ПДВ (3600 грн. з ПДВ).

Пунктом 3.1.1 договору поставки визначено, що загальна сума попередньої оплати за товар становите 3 960 000 грн. з ПДВ.

Ціна одиниці виміру товару (відповідної партії товару), за якою здійснюється остаточний розрахунок (п. 4.2 договору), відображається в додатковій угоді, яка є невід`ємною частиною договору (пункт 3.3 договору).

Покупець протягом 15 календарних днів з моменту пред`явлення постачальником доказу (оригіналу або засвідченої належним чином копії платіжного доручення) сплати страхового платежу, передбаченого договором добровільного страхування та/або договором комплексного страхування посівів сільськогосподарських культур майбутнього врожаю, зобов`язується перерахувати кошти (попередня оплата товару), передбачені п. 3.1.1 договору на поточний рахунок постачальника (на підставі рахунку-фактури останнього) (пункт 4.1 договору поставки).

Сторони у пункті 4.2 договору поставки встановили, що остаточний розрахунок за поставлений покупцю товар здійснюється покупцем (на підставі рахунку-фактури постачальника) протягом 10 робочих днів з моменту отримання покупцем усіх документів (належним чином оформлених), передбачених у п.п. 2.3., 2.4 договору, із розрахунку ціни за одиницю виміру товару з ПДВ (грн.), що визначена на підставі п. 3.2 договору.

Згідно з пунктом 4.3.2 договору поставки у разі часткового виконання умов договору щодо поставки товару, постачальник зобов`язаний повернути покупцю частину попередньої оплати (ЧПО) визначеною за формулою: (К-Ф)*П=ЧПО, де К-кількість одиниць товару, обумовлених сторонами в п.1.1 договору; Ф - кількість фактично поставлених одиниць товару; П - ціна попередньої оплати за одиницю товару згідно п.3.1 договору; ЧПО - частина попередньої оплати, що підлягає поверненню та одночасно є базою для нарахування на неї відсотків за користування чужими коштами та штрафу, передбачених в п. 4.4.1 договору.

У подальшому сторонами укладались додаткові угоди, якими змінювався кінцевий строк поставки товару та строк дії договору, а саме: за додатковою угодою №2 від 30.08.2019 - до 16.09.2019 включно; за додатковою угодою №7 від 16.09.2019 - до 01.10.2019 включно; за додатковою угодою №8 від 01.10.2019 - до 01.11.2019 включно; за додатковою угодою №10 від 04.11.2019 - до 02.12.2019 включно.

Також, за додатковою угодою № 6 від 13.09.2019 внесено зміни щодо предмета договору, а саме щодо поставки зерна пшениці 3 класу у кількості 181,280 тонн, а додатковою угодою від 01.10.2019 № 8 сторонами погоджено поставку зерна пшениці 3 класу - 265,480 тонн, зерно пшениці 4 класу - 104,220 тонн, зерно кукурудзи 3 класу - 730,300 тонн.

28.11.2018 між Публічним акціонерним товариством "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (змінено назву на Акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України") (кредитор), Товариством з обмеженою відповідальністю "Волинська аграрна компанія" (боржник) та ОСОБА_1 (поручитель) укладено договір поруки від №34-П (далі - договір поруки).

Відповідно до пункту 1.1 договору поруки поручитель зобов`язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання боржником зобов`язань за договором № ВОЛ0027П-Ф.

Пунктом 3.1.1 договору поруки кредитор має право письмово пред`явити вимогу щодо виконання поручителем своїх зобов`язань за цим договором, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язань боржника таке зобов`язання не буде виконане.

Поручитель зобов`язаний: протягом 3 (трьох) банківських днів від дати отримання письмової вимоги кредитора про невиконання боржником забезпеченого порукою зобов`язання, виконати відповідне зобов`язання, шляхом перерахування грошового зобов`язання на рахунок кредитора; у разі невиконання боржником та поручителем забезпеченого порукою зобов`язання, відповідати перед кредитором як солідарні боржники всім своїм майном на яке, згідно з чинним законодавством України, може бути звернено стягнення (пункти 3.5.1, 3.5.2 договору поруки).

У пункті 5.1 договору поруки сторони вказали, що у разі порушення поручителем вимог п. 3.5.1 цього договору, поручитель зобов`язаний сплатити кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у цей період, від суми невиконаного забезпеченого порукою зобов`язання, за кожний день прострочення.

На виконання умов договору поставки № ВОЛ0027П-Ф, 20.11.2018 між Приватним акціонерним товариством "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Волинська аграрна компанія" укладено договір № 203601077.18 добровільного страхування посівів сільськогосподарських культур.

Також, 20.11.2018 між Приватним акціонерним товариством "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Волинська аграрна компанія" укладено договір комплексного страхування посівів майбутнього врожаю сільськогосподарських культур № 203601078.18.

04.12.2018 Публічним акціонерним товариством "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (змінено назву на Акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України") сплачено на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинська аграрна компанія" суму попередньої оплати у розмірі 3 960 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1021898 від 04.12.2018.

19.08.2019 відповідач-1 звернувся до позивача з листом № 61, в якому просив прийняти пшеницю 4 класу, що знаходилась на філії ПАТ "ДПЗКУ" Володимир-Волинський КХП" та погодити прийняття вагонів на портових елеваторах, що вказані у п. 1.3 договору та надати всі необхідні дозволи для відправки вагонів та відомості для заповнення залізничних накладних.

23.08.2019 позивач у листі від №130-4-19/5337 повідомив про можливість приняти пшеницю 4 класу та змінити строк поставки до 16.09.2019.

28.08.2019 відповідач-1 направив позивачу лист № 63 з обґрунтуванням узгодження ціни поставки та документами для підписання, зокрема, додатковою угодою № 1 від 28.08.2019, заявкою на переоформлення зерна, видатковою накладною від 28.08.2019 № 12.

04.09.2019 ТОВ "Волинська аграрна компанія" листом № 71 повідомило АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" про те, що останній не повернув надані на підпис документи 28.08.2019. Крім того, відповідач-1 надіслав на підписання додаткові угоди №2 та №3 до договору та видаткові накладні.

Також, листом №75 від 13.09.2019 відповідач-1 надіслав позивачу додаткову угоду №4 до договору поставки та повідомив, що позивач не повертає підписані документи.

17.09.2019 ТОВ "Волинська аграрна компанія" звернулось до АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" з листом №77, в якому повідомило, що станом на 17.09.2019 поставлено 369,7 тонн зерна пшениці, з яких 265,48 тонн пшениці 3 класу та 104,22 тонн пшениці 4 класу. На кожну партію продукції надавались на підписання додаткові угоди, видаткові накладні, розрахунки форвардних платежів, складські квитанції, акти приймання-передачі та інші необхідні документи на виконання п 2.3 основного договору, однак на отримання вищезазначених партій продукції не повернуто жодних підписаних документів. Також, запропоновано з метою належного виконання зобов`язань прийняти до виконання продукцію у вигляді кукурудзи та продовжити строк поставки до 01.12.2019.

У свою чергу, листом № 130-Н-19/6120 від 01.10.2019 позивач зазначив, що не заперечує проти часткової заміни товару на зерно кукурудзи 3 класу до 01.11.2019 включно.

30.10.2019 відповідач-1 звернувся до позивача з листом щодо підписання додаткової угоди № 9 від 30.10.2019 та видаткової накладної, а також із листом щодо продовження строку дії договору до 01.12.2019.

У відповіді на листи відповідача-1 позивач листом від 06.11.2019 повідомив, що не заперечує проти поставки товару не пізніше 02.12.2019.

Відповідач-1 у листі № 88 від 19.11.2019 повідомив позивача, що товар останнім прийнятий належним чином, однак позивач не повертає підписані додаткові угоди щодо вказаних поставок.

Листами №130-4-19/7108 від 20.11.2019 та № 130-4-6205/2-19/7202 від 25.11.2019 позивач зазначив, що поставка відповідачем-1 товару здійснювалась з порушенням порядку надання відповідних документів, а саме додаткових угод і видаткових накладних, та просив відповідача-1 надати оригінали додаткових угод, зареєструвати податкові накладі у порядку та строки, що передбачені чинним законодавством, в Єдиному реєстрі податкових накладних та поставити залишок товару до 02.12.2019 включно. Вказав, що надані відповідачем-1 додаткові угоди містять необґрунтовано завищену ціну товару та ціна одиниці виміру товару, за якою здійснюється остаточний розрахунок визначається покупцем товару, а не постачальником.

У відповіді на вказаний лист від 28.11.2019 відповідач-1 послався на те, що всі поставки товару, окрім поставки від 30.10.2019, оформлені належним чином за підписаними обома сторонами актами приймання-передачі, видатковими накладними із довіреностями на отримання зерна.

03.12.2019 позивач звернувся до відповідача-1 з листом-вимогою щодо поставки залишку товару в кількості 631,300 тонн у строк до 16.12.2019.

Відповідач-1 у відповіді на лист-вимогу від 16.12.2019 зазначив, що станом на 03.12.2019 поставив товар позивачу на загальну суму 1866393,60 грн., у зв`язку з чим, сума недопоставленого товару становить 2093606,40 грн. Також, відповідач-1 просив врахувати обставини, що призвели до неможливості виконання договірних зобов`язань, а саме складні погодні умови, занижені якісні показники, неналагоджену роботу філії, падіння цін.

31.01.2020 позивач звернуся до відповідача-1 з листом-вимогою щодо повернення суми попередньої оплати в розмірі 2 272 680 грн.

Звертаючись з позовними вимогами позивач посилався на порушення ТОВ "Волинська аграрна компанія" договірних зобов`язань за договором поставки зерна майбутнього врожаю від 28.11.2018 №ВОЛ0027П-Ф стосовно недопоставки товару у встановлений строк. У зв`язку з чим, позивач просив стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинська аграрна компанія" та ОСОБА_1 2 272 680 грн. основного боргу (попередньої оплати), 224 995,32 грн. пені та 159 087,60 грн. штрафу.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до статті 509 Цивільного кодексу України та статті 173 Господарського кодексу України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Так, договір, укладений між Публічним акціонерним товариством "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (змінено назву на Акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України") та Товариством з обмеженою відповідальністю "Волинська аграрна компанія", за своєю правовою природою відноситься до договорів поставки.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст. 632 Цивільного кодексу України).

У силу статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 Цивільного кодексу України).

Частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю.

У разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця.

Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі позову.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 910/5444/17.

Судом першої інстанції встановлено, що 04.12.2018 Публічним акціонерним товариством "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (змінено назву на Акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України") сплачено на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинська аграрна компанія" суму попередньої оплати у розмірі 3 960 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1021898 від 04.12.2018.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору постачальник поставив зерно пшениці 3 класу в кількості 265 480 кг, пшениці 4 класу в кількості 104 220 кг та кукурудзи 3 класу в кількості 99 000 кг. Отже, всього відповідач-1 поставив 468,7 тонн товару, що підтверджується актами приймання-передачі: №11 від 28.08.2019; №15 від 04.09.2019, №16 від 04.09.2019; №18 від 13.09.2019; №21 від 30.10.2019.

Відтак, Товариство з обмеженою відповідальністю "Волинська аграрна компанія" не поставило Акціонерному товариству "Державна продовольчо-зернова корпорація України" товар у загальній кількості 631,3 тонн. (1100 тонн (узгоджена сторонами кількість товару (п. 1.1 договору поставки)) - 468,7 тонн (поставлений товар) = 631,3 тонн). Відтак, відповідач-1 частково виконав умови договору.

Порядок проведення розрахунків за договором у разі часткового невиконання постачальником своїх зобов`язань з поставки товару визначено пунктом 4.3.2 договору поставки, відповідно до якого, у разі часткового виконання умов договору щодо поставки товару, постачальник зобов`язаний повернути покупцю частину попередньої оплати (ЧПО) визначеною за формулою: (К - Ф) * П =ЧПО, де К - кількість одиниць товару, обумовлених сторонами в п. 1.1 договору; Ф - кількість фактично поставлених одиниць товару; П - ціна попередньої оплати за одиницю товару згідно з п. 3.1 договору; ЧПО - частина попередньої оплати, що підлягає поверненню, та одночасно є базою для нарахування на неї відсотків за користування чужими грошовими коштами та штрафу, передбачених в. п. 4.3.1 договору.

Таким чином, у вказаному пункті договору сторони узгодили, що у разі часткового невиконання постачальником своїх зобов`язань з поставки товару частина попередньої оплати, що підлягає поверненню покупцю, розраховується за ціною попередньої оплати за одиницю товару визначеної у пункті 3.1 договору, а саме 3 600 грн. за одиницю товару з ПДВ.

Іншого порядку проведення розрахунків за договором у випадку часткового невиконання постачальником своїх зобов`язань з поставки товару, умовами договору поставки від 28.11.2018 не визначено.

З огляду на вказане вище, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що, оскільки відповідач-1 не виконав умови договору поставки повністю, тому попередня оплата підлягає поверненню відповідно до формули визначеної сторонами у пункті 4.3.2 договору поставки.

Отже, повернення попередньої оплати здійснюється за формулою (К - Ф) * П =ЧПО та становить 1 552 680,00 грн. (1100 тонн - 468,7 тонн) * 3600 грн. = 2 272 680 грн.); (2 272 680 грн. - 720 000 грн. (частковий розрахунок відповідачем-1 про, що Господарським судом міста Києва ухвалено ухвалу про закриття провадження у справі від 12.11.2020) = 1 552 680,00 грн.).

Посилання відповідача-1 на ціну товару вказану в додаткових угодах, оцінюються судом апеляційної інстанції критично, оскільки погоджена сторонами у п. 4.3.2 договору поставки формула обчислення розміру попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку часткового виконання умов договору, визначає суму попередньої оплати з розрахунку кількості одиниць товару, обумовлену сторонами п 1.1 договору поставки та ціни попередньої оплати, визначену у п. 3.1 договору, а не станом на дату поставки та зазначеної ціни постачальником у додаткових угодах.

Дана норма погоджена відповідачем-1 шляхом підписання договору поставки, не оспорювалась та недійсною не визнавалась.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині повернення попередньої оплати у розмірі 1 552 680,00 грн., отже рішення в частині відмови у стягненні 179 073,59 грн. частини передоплати підлягає скасуванню.

У позовній заяві позивач також просив суд стягнути 224 995,32 грн. пені та 159 087,60 грн. штрафу. З приводу цієї частини позовних вимог колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина 2 статті 549 ЦК України). Згідно з частиною 3 вказаної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України, в разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Як слідує зі статуту позивача, затвердженого наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 24.12.2019 №802, засновником АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" є держава в особі Кабінету Міністрів України та товариство є правонаступником усіх майнових та немайнових прав і обов`язків Державного підприємства "Державна продовольчо-зернова корпорація України".

Відтак, нарахування позивачем пені на підставі частини 2 статті 231 Господарського кодексу України є обґрунтованим.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок неустойки судом апеляційної інстанції зазначає, що нарахування позивачем пені на суму непоставленого товару здійснено за період з 03.12.2019 по 10.03.2020, у той час, як 31.01.2020 позивач звернувся до відповідача-1 з вимогою повернути суму попередньої оплати, а не допоставити товар.

Так, приписи статті 693 Цивільного кодексу України прямо передбачають можливість обрання покупцем одного з двох варіантів правової поведінки - вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Отже, позивач втратив право одночасно нараховувати пеню за непоставку товару з дати висування позивачем вимоги повернути суму попередньої оплати.

Таким чином, за арифметичним перерахунком суду, пеня підлягає стягненню за період до 30.01.2020 включно в розмірі 134 088,12 грн., та штраф у розмірі 159 087,60 грн. Отже, рішення в частині відмови у стягненні 23 970,90 грн. пені та 28 440,05 грн. штрафу підлягає скасуванню.

Стосовно посилань відповідача-1 на значний розмір нарахованих санкцій, то суд першої інстанції вірно вказав, що відповідач-1 не клопотав про їх зменшення судом та не надав жодних доказів згідно зі статтею 74 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження тяжкого фінансового становища чи понесення відповідачем-1 збитків та надмірного тягара внаслідок нарахування позивачем таких санкцій.

За статтею 541 Цивільного кодексу України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобов`язання.

Згідно із статтею 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, в яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов`язку в повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Таким чином, при солідарному обов`язку кредиторові надається право за своїм розсудом вимагати виконання зобов`язання в повному обсязі або частково від усіх боржників разом або від кожного окремо.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до відповідача-2 з листом-вимогою від 31.01.2020 про виконання зобов`язань за забезпеченим договором поставки, однак належного виконання від відповідачів не отримав.

За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про наявність правових підстав для солідарного стягнення з відповідачів сум боргу та санкцій за договором поставки.

Щодо посилань відповідача-1 про те, що ТОВ «Волинська аграрна компанія» виконало рішення Господарського суду міста Києва та сплатило (повернуло) суму передплати за договором поставки у розмірі 2 093 606,40 грн., суд апеляційної інстанції вказує, що наявність сплати згідно із платіжними дорученнями: №17 від 13.11.2020 на суму 720 000,00 грн.; №82 від 14.12.2020 на суму 180 000,00 грн.; №108 від 18.12.2020 на суму 72 000,00 грн.; №111 від 21.12.2020 на суму 72 000,00 грн.; №116 від 22.12.2020 на суму 72 000,00 грн.; №123 від 24.12.2020 на суму 90 000,00 грн.; №128 від 29.12.2020 на суму 72 000,00 грн.; №135 від 30.12.2020 року на суму 95 606,40 грн., має враховуватись під час виконання рішення суду, згідно із вимогами Закону України "Про виконавче провадження", а також не позбавляє відповідача-1 можливості реалізувати свої права, що обумовлені ст.ст. 327, 328 Господарського процесуального кодексу України або в межах судового провадження, або в межах виконавчого провадження, як сторони виконавчого провадження.

Таким чином, на переконання колегії суддів, рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2020 у справі № 910/4656/20 слід скасувати в частині відмови у стягненні 179 073,59 грн. передоплати і в частині відмови у стягненні 23 970,90 грн. пені та 28 440,05 грн. штрафу, з урахуванням встановлених обставин, викладених у цій постанові.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За змістом пункту 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право повністю або частково скасувати судове рішення.

Відповідно до статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, апеляційна скарга Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2020 у справі № 910/4656/20 підлягає задовольненню частково.

За наведених обставин, рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2020 у справі № 910/4656/20 підлягає скасуванню в частині відмови у стягненні 179 073,59 грн. передоплати і в частині відмови у стягненні 23 970,90 грн. пені та 28 440,05 грн. штрафу, резолютивну частину рішення викласти у редакції постанови Північного апеляційного господарського суду.

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись статтями 240, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2020 у справі № 910/4656/20 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2020 у справі №910/4656/20 скасувати в частині відмови у стягненні 179 073 грн. 59 коп. передоплати і в частині відмови у стягненні 23 970 грн. 90 коп. пені та 28 440 грн. 05 коп. штрафу.

В цій частині прийняти нове рішення.

Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинська аграрна компанія" (44860, Волинська обл., Турійський р-н, с. Озеряни, вул. Шкільна, 21; ідентифікаційний код 39516106) та ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 1; ідентифікаційний код 37243279) 179 073 (сто сімдесят дев`ять сімдесят три) грн. 59 коп. попередньої оплати, 23 970 (двадцять три тисячі дев`ятсот сімдесят) грн. 90 коп. пені, 28 440 (двадцять вісім тисяч чотириста сорок) грн. 05 коп. штрафу.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинська аграрна компанія" (44860, Волинська обл., Турійський р-н, с. Озеряни, вул. Шкільна, 21; ідентифікаційний код 39516106) та ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 1; ідентифікаційний код 37243279) 6 880 (шість тисяч вісімсот вісімдесят) грн. 47 коп. судового збору за подання позовної заяви та 5 208 (п`ять тисяч двісті вісім) грн. 40 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва відповідно до вимог процесуального законодавства.

Матеріали справи №910/4656/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до статей 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено та підписано 18.05.2021.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді О.М. Коротун

В.В. Сулім