ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2021 р. Справа№ 910/17440/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Скрипки І.М.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо»

на рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2021

у справі №910/17440/20 (суддя Нечай О.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна»

про стягнення 15 344,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Вусо» (далі, позивач або ПрАТ «СК «Вусо») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі, відповідач або ПрАТ «СК «ПЗУ Україна») про стягнення суми страхового відшкодування в порядку суброгації у розмірі 15 344,00 грн.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що ПрАТ «СК «Вусо» на підставі договору добровільного страхування транспортних засобів №6-01 від 20.09.2018 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди виплачено страхове відшкодування страхувальнику автомобіля Renault, реєстраційний номер НОМЕР_1 із напівпричепом Lamberet, реєстраційний номер НОМЕР_2 , у сумі 26 528,00 грн, а тому позивач відповідно до положень статті 27 Закону України «Про страхування» та статей 993, 1187, 1191 Цивільного кодексу України набув право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля марки Audi, реєстраційний номер НОМЕР_3 , водієм якого ( ОСОБА_1 ) скоєно ДТП, була застрахована ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» згідно договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР118369536, а тому позивач вказує, що обов`язок з відшкодування йому збитків у загальному розмірі 26 528,00 грн покладається на відповідача. Відповідачем, натомість, лише частково було сплачено позивачу суму страхового відшкодування у розмірі 11 184,00 грн, недоплата становить 15 344,00 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.02.2021 у справі №910/17440/20 позов задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо» страхове відшкодування в розмірі 2 938 (дві тисячі дев`ятсот тридцять вісім) грн 00 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 402 (чотириста дві) грн 48 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

Витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 699,52 грн покладено на позивача.

Рішення суду про часткове задоволення позовних вимог мотивоване тим, що до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток - відповідача. Водночас, суд із посиланням на положення пунктів 8.2., 8.3. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 №142/5/2092 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 за №1074/8395, дійшов висновку, що у відповідача виник обов`язок з виплати страхового відшкодування в межах вартості відновлювального ремонту, яка визначена позивачем на підставі рахунку № від 15.04.2019 та Заказу-наряду № від 15.04.2019, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, який дорівнює 0,70, та складає 16 122,00 грн (23 100,00 грн + 0,00 + 30 640,00 грн х (1- 0,70)). Відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР/118369536 ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, становить 100 000,00 грн, франшиза - 2 000,00 грн, отже обґрунтованим та таким, що підлягає до сплати відповідачем є страхове відшкодування в розмірі 2 938,00 грн (16 122,00 грн - 11 184,00 грн - 2 000,00 грн). За висновками суду розрахунок позивача, наведений у позові, є арифметично невірним.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням, 26.02.2021 (про що свідчить відбиток поштового штемпеля на конверті) Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Вусо» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2021 у справі №910/17440/20 та ухвалити нове рішення, яким позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо» до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована порушенням та неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги позивача зводяться до того, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення всупереч Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів було невірно здійснено розрахунок страхового відшкодування та застосовано коефіцієнт фізичного зносу на всю вартість відновлювального ремонту, а не лише до складових частин пошкодженого транспортного засобу, як це передбачено чинним законодавством. За спірним страховим випадком вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становила 32 292,00 грн: 23 100,00 + 0,00 + 30 640,00 + (1-070), а сума страхового відшкодування, що підлягає стягненню з відповідача - 15 344,00 грн.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Відповідач письмового відзиву на апеляційну скаргу суду не надав, що у відповідності до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.03.2021 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо» у справі №910/17440/20 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Скрипка І.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2021 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/17440/20. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо» на рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2021 у справі №910/17440/20 до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

10.03.2021 матеріали справи №910/17440/20 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.03.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо» на рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2021 у справі №910/17440/20, розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання), оскільки предметом розгляду у справі №910/17440/20 є вимоги про стягнення 15 344,00 грн, а отже дана справа відноситься до малозначних в розумінні Господарського процесуального кодексу України; встановлено сторонам строки для подачі відзиву, заперечення на відзив, всіх заяв та клопотань.

У матеріалах справи наявні належні докази повідомлення учасників справи про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Враховуючи наявність у матеріалах справи доказів повідомлення учасників справи про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження (повідомлень про вручення поштових відправлень), а також закінчення встановлених ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.03.2021 процесуальних строків на подачу відзиву, заперечення на відзив, всіх заяв та клопотань, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги по суті.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Так, 20.09.2018 між ПрАТ «СК «Вусо» (страховик за договором, позивач) та ОСОБА_2 (страхувальник за договором) був укладений Договір добровільного страхування наземного транспорту №6-01, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортними засобами, у т.ч. напівпричепом Lamberet, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Вигодонабувачем у даному випадку згідно додатку №1 до вказаного договору визначено ОСОБА_3 .

13.03.2019 на автомобільній дорозі М-03-Київ-Харків-Довжанський 198 км відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Renault, реєстраційний номер НОМЕР_1 із напівпричепом Lamberet, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 та транспортного засобу Audi, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 .

Згідно постанови Прокуратури Полтавської області про закриття кримінального провадження від 30.09.2019 вищевказана дорожньо-транспортна пригода сталась з вини водія транспортного засобу Audi, реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_1 .

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено, зокрема, напівпричіп Lamberet, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який був застрахований у позивача на підставі Договору добровільного страхування наземного транспорту №6-01 від 20.09.2018.

Згідно зі статтею 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

У відповідності до частини 1 статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

13.03.2019 страхувальник позивача надав позивачу пояснення про настання події з наземним транспортним засобом, а 09.04.2019 - звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування.

Характер пошкоджень, завданих напівпричепу Lamberet, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зафіксовано в Акті огляду колісного транспортного засобу від 15.03.2019.

Згідно з наявними в матеріалах справи рахунком ремонтної організації (ТОВ «Автоком Дніпро») № від 15.04.2019 та Заказом-нарядом № від 15.04.2019 вартість ремонту застрахованого позивачем напівпричепа Lamberet, реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить 84 500,00 грн.

За змістом наявного в матеріалах справи Звіту вих. №22468 про визначення коефіцієнту фізичного зносу колісного транспортного засобу від 05.11.2020, коефіцієнт фізичного зносу КТЗ Lamberet, реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на 13.03.2019, дорівнює 0,70.

На підставі Страхового акту №07659-02 від 09.07.2019, відповідно до якого розмір страхового відшкодування, що підлягає виплаті страхувальнику, складає 26 528,00 грн, позивачем було здійснено виплату вигодонабувачу за договором страхування страхове відшкодування в розмірі 26 528,00 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи належним чином засвідченою копією платіжного доручення №17985 від 09.07.2019.

Позивачем було направлено відповідачу вимогу вих. №7022 від 04.09.2019 на суму 26 528,00 грн, у відповідь на яку відповідачем було частково сплачено позивачу страхове відшкодування в розмірі 11 184,00 грн.

З огляду на те, що відповідач не здійснив виплату позивачу страхового відшкодування в повному обсязі, позивач звернувся до суду із позовом у даній справі та просив суд стягнути з відповідача на свою користь недоплачену частину страхового відшкодування в розмірі 15 344,00 грн.

Відповідач у відзиві на позов зазначив про те, що ним було виплачено позивачу страхове відшкодування в розмірі 11 184,00 грн, оскільки відповідно до наданого позивачем разом із заявою про виплату страхового відшкодування рахунку ремонтної організації частина робіт та матеріалів не мала відношення до страхового випадку, втім, як зазначає відповідач, виплата позивачу страхового відшкодування у зазначеній сумі була здійснена відповідачем безпідставно, оскільки відповідно до інформації, що міститься в Довідці поліції про ДТП, у застрахованого позивачем транспортного засобу відсутні механічні пошкодження, у зв`язку з чим відповідач вказував, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження заявлених позовних вимог.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду підлягає зміні з наступних підстав.

Спір у справі стосується наявності правових підстав для покладення на відповідача обов`язку із виплати позивачу страхового відшкодування на підставі договору (полісу) обов`язкового страхування.

Згідно з положеннями статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Заподіяння внаслідок ДТП шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов`язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) ОСЦПВВНТЗ, яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов`язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов`язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків.

У такому випадку потерпілий виступає кредитором стосовно винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, які зі свого боку є боржниками у відповідному зобов`язанні згідно з визначеними законодавством межами їх відповідальності.

За змістом статей 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, установлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 Цивільного кодексу України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, з виконанням страховиком на підставі договору добровільного майнового страхування свого обов`язку з відшкодування на користь потерпілого завданої йому внаслідок ДТП шкоди відповідно до приписів статті 512 Цивільного кодексу України відбувається фактична заміна кредитора у таких зобов`язаннях: деліктному зобов`язанні винуватця; зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ здійснити відшкодування завданої шкоди, адже відповідні права потерпілого як кредитора переходять до страховика за договором добровільного майнового страхування.

У такому випадку перехід прав кредитора від потерпілого до страховика за договором добровільного майнового страхування не зумовлює виникнення нових зобов`язань винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, а відбувається виключно заміна кредитора як сторони у вже існуючих правовідносинах (в існуючих зобов`язаннях з відшкодування завданої шкоди: деліктному зобов`язанні винуватця; зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ).

Відтак, у силу приписів статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора (потерпілого) у відповідному зобов`язанні саме на тих умовах, які існували в останнього, що в цьому випадку полягає в набутті права отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань.

Аналогічний правовий висновок в частині встановлення чи є здійснення виплати за договором добровільного майнового страхування виникненням нового зобов`язання або ж за наслідками такої виплати лише відбувається заміна кредитора у вже існуючому зобов`язанні із набуттям останнім всіх прав і обов`язків попереднього кредитора викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.06.2018 у справі №910/7449/17, який в силу приписів частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України суди враховують при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Згідно статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач, керуючись умовами Договору добровільного страхування №6-01 від 20.09.2018 та враховуючи визначену згідно з наявними в матеріалах справи рахунком ремонтної організації (ТОВ «Автоком Дніпро») № від 15.04.2019 та Заказом-нарядом № від 15.04.2019 вартість ремонту застрахованого позивачем напівпричепа Lamberet, реєстрацій номер НОМЕР_2 , та коефіцієнт фізичного зносу колісного транспортного засобу від 05.11.2020 згідно звіту вих. №22468, дійшов висновку, що страхове відшкодування згідно умов Договору добровільного страхування складає 26 528,00 грн.

За доводами позивача дорожньо-транспортна пригода сталась з вини водія автомобіля Audi, реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_1 , що підтверджується постановою Прокуратури Полтавської області про закриття кримінального провадження від 30.09.2019.

Як про те зазначено в постанові Прокуратури Полтавської області про закриття кримінального провадження від 30.09.2019, згідно з Висновком автотехнічної експертизи №313 від 26.06.2019 в діях водія ОСОБА_1 вбачаються невідповідності з вимогами пунктів 10.1, 14.2 «в» Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням обставин даної пригоди. Водій ОСОБА_1 мав технічну можливість уникнути ДТП за умови виконання вимог пунктів 10.1, 14.2 «в» Правил дорожнього руху України, для цього у нього не було будь-яких перешкод, які б не дозволили виконання вимог вказаних Правил. Отже, своїми необережними діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_5 , громадянин ОСОБА_1 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України. Кримінальне провадження №0000113 від 13.03.2019 за підозрою ОСОБА_1 за частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України закрито на підставі пункту 5 частини 1 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, у зв`язку зі смертю підозрюваного.

Отже, винною в дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 13.03.2019 на автомобільній дорозі М-03-Київ-Харків-Довжанський 198 км за участю транспортного засобу Renault, реєстраційний номер НОМЕР_1 із напівпричепом Lamberet, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та транспортного засобу Audi, реєстраційний номер НОМЕР_3 , є ОСОБА_1 .

Відповідно до наявного в матеріалах справи витягу з Централізованої бази даних М(Т)СБУ цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Audi, реєстраційний номер НОМЕР_3 , станом на дату ДТП була застрахована у відповідача згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР/118369536, із визначенням 100 000,00 грн ліміту за шкоду, завдану майну, та 2 000,00 грн франшизи.

Таким чином, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Розрахунок суми матеріального збитку, як вбачається зі змісту позовної заяви, здійснювався позивачем за формулою, встановленою пунктом 8.2. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 №142/5/2092 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 за №1074/8395, а саме:

Сврз = Ср + См + Сс х (1-Ез), де:

Ср - вартість ремонтно-відновлювальних робіт;

См - вартість необхідних для ремонту матеріалів;

Сс - вартість складників, що підлягають заміні під час ремонту;

Ез - значення коефіцієнта фізичного зносу.

Розрахунок позивача має наступний вигляд:

За підрахунками позивача вартість відновлювального ремонту напівпричепа Lamberet, реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить 32 292,00 грн (23 100,00 + 0,00 + 30 640,00 х (1 - 0,70)).

Оскільки вартість відновлювального ремонту напівпричепа перевищує суму, яка була перерахована вигодонабувачу за договором добровільного страхування, то відповідач, за твердженнями позивача, відповідає перед ним у межах понесених витрат, а саме 26 528,00 грн.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач звернувся до відповідача із заявою вих. №7022 від 04.09.2019 на виплату страхового відшкодування у сумі 26 528,00 грн, у відповідь на яку відповідачем було частково сплачено позивачу страхове відшкодування в розмірі 11 184,00 грн. Доказів здійснення відповідачем страхового відшкодування по ДТП, що сталося 13.03.2019, у сумі 15 344,00 грн (26 528,00 грн - 11 184,00 грн) матеріали справи не містять.

Приймаючи оскаржуване у даній справі рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що у відповідача виник обов`язок з виплати страхового відшкодування в межах вартості відновлювального ремонту, яка визначена позивачем на підставі рахунку № від 15.04.2019 та Заказу-наряду № від 15.04.2019, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, який дорівнює 0,70, та складає 16 122,00 грн (23 100,00 грн + 0,00 + 30 640,00 грн х (1 - 0,70)), а не 32 292,00 грн, як зазначено позивачем. За вирахуванням франшизи, передбаченої Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР/118369536, відповідач повинен сплатити позивачу страхове відшкодування в розмірі 2 938,00 грн (16 122,00 грн - 11 184,00 грн - 2 000,00 грн).

Позивач в апеляційній скарзі наголошує на помилковості здійснених судом розрахунків, оскільки такі не відповідають положенням статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», пунктам 1.6., 2.4., 3.9., 8.2., 8.3. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів та просить стягнути з відповідача на користь позивача 15 344,00 грн.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши доводи ПрАТ «СК «Вусо» щодо розміру страхового відшкодування, покладені в обґрунтування поданої апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно зі статтею 3 Закону Україну «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Правила щодо відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

За змістом статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У відповідності до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відтак, для визначення складових витрат, які підлягають відшкодуванню страховиком цивільно-правової відповідальності, підлягають застосуванню спеціальні норми закону, а саме статті 22 та статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Якщо для відновлення пошкодженого у дорожньо-транспортній пригоді транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (відповідач) відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників пошкодженого транспортного засобу.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 22.03.2017 у справах №910/3650/16, №910/32969/15 та у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №910/3867/16 та від 01.02.2018 у справі №910/22886/16.

Проведення оцінки розміру завданої шкоди суб`єктом оціночної діяльності є необхідним у випадку наявності підстав для вирахування коефіцієнта фізичного зносу у випадках і порядку, передбаченому Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 №142/5/2092 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 за №1074/8395 (далі - Методика у редакції станом на дату ДТП).

Відповідно до пункту 1.6. Методики відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин; фізичний знос КТЗ (його складників) - утрата вартості КТЗ (його складників), яка зумовлена частковою або повною втратою первісних технічних та технологічних якостей КТЗ (його складників) порівняно з вартістю нового подібного КТЗ (його складників).

Згідно з пунктом 2.4. Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Пунктом 3.9. Методики передбачено, що фізичний знос обумовлюється погіршенням технічного стану КТЗ унаслідок експлуатаційного зносу його складників. Фізичний знос ураховується як втрата вартості КТЗ, що виникає в процесі його експлуатації. Фізичний знос може розраховуватись у вигляді коефіцієнта фізичного зносу складників залежно від технічного стану КТЗ, який відображає взаємозв`язок умов експлуатації і технічного стану КТЗ з вартістю його складників. Фізичний знос може також визначатись шляхом урахування погіршення технічного стану КТЗ унаслідок отриманих і усунених пошкоджень залежно від вартості їх усунення.

Визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, врегульовано Розділом VIII Методики.

Зокрема, згідно з пунктами 8.2., 8.3. Методики вартість матеріального збитку (У), завданого власнику КТЗ, визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження за наявності однієї з нижчезазначених умов: а) якщо, незважаючи на принципи внеску та найбільш ефективного використання, вартість відновлювального ремонту КТЗ не менша за його ринкову вартість; б) якщо сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу КТЗ і втрати товарної вартості не менша за ринкову вартість КТЗ; в) якщо неможливо відновити КТЗ відповідно до технічних вимог виробника. В інших випадках вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ (С врз) та величини ВТВ за формулою: Сврз = Ср + См + Сс х (1- Ез) + ВТВ, де: Ср - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн; См - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн; Сс - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн; Ез - коефіцієнт фізичного зносу; ВТВ - величина втрати товарної вартості.

Отже, за змістом Методики збільшення від нуля до одиниці коефіцієнту зносу деталей автомобіля впливає на зменшення вартості його відновлювального ремонту, та, за наявності коефіцієнту зносу деталей автомобіля при встановленні вартості його відновлювального ремонту, застосування такого коефіцієнту є обов`язковим.

Відповідач, заперечуючи проти позову в суді першої інстанції, зазначав, що виплата позивачу страхового відшкодування була здійснена безпідставно, оскільки відповідно до інформації, що міститься в Довідці поліції про ДТП, у застрахованого позивачем транспортного засобу відсутні механічні пошкодження.

Однак, місцевий господарський суд обґрунтовано відхилив вказані твердження відповідача, оскільки, по-перше, характер пошкоджень напівпричепа Lamberet, реєстраційний номер НОМЕР_2 , було зафіксовано в Акті огляду колісного транспортного засобу від 15.03.2019, а по-друге відповідачем не надано належним чином обґрунтованих заперечень із приводу переліку пошкоджених в результаті ДТП деталей кузова напівпричепа Lamberet, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Судом встановлено, що позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування своєму страхувальнику з урахуванням пошкоджень, завданих внаслідок ДТП, які зазначені в Акті огляду колісного транспортного засобу від 15.03.2019.

Так, у розрахунку вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу позивач вказує, що згідно із рахунком № від 15.04.2019 та Заказом-нарядом № від 15.04.2019:

Ср (вартість ремонтно-відновлювальних робіт) (пункти 1-7) = 30 420,00 грн - 7320,00 грн (позивачем виключені пункти 2, 3, 5, так як вони відсутні в акті огляду пошкодженого ТЗ та потребують додаткового огляду) = 23 100,00 грн.

См (вартість необхідних для ремонту матеріалів) = 0,00 грн.

Сс (вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту) = 54 080,00 грн - 23 440,00 грн (виключені пункти 1 (одна панель борту кузова - 18 300,00 грн), 2, 5, 6, 9 (одне кріплення борту кузова причепа - 1 800,00 грн), так як вони відсутні в акті огляду пошкодженого ТЗ та потребують додаткового огляду) = 30 640,00 грн.

Відповідно до Звіту про визначення коефіцієнта фізичного зносу колісного транспортного засобу №22468 від 05.11.2020 коефіцієнт фізичного зносу (Ез) напівпричепа Lamberet, реєстраційний номер НОМЕР_2 , дорівнює 0,70.

Відтак, враховуючи положення пунктів 8.2., 8.3. Методики, колегія суддів доходить висновку, що розрахунок вартості відновлювального ремонту повинен мати наступний вигляд:

Сврз (вартість відновлювального ремонту) = 23 100,00 грн + 0,00 + 30 640,00 грн х (1-0,70) = 32 292,00 грн, де:

- вартість ремонтно-відновлювальних робіт - 23 100,00 грн;

- вартість необхідних для ремонту матеріалів - 0,00 грн;

- вартість складників, що підлягають заміні під час ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу - 9 192,00 грн (30 640 х (1 - 0,70)), де спочатку згідно математичних правил дія робиться у дужках « 1 - 0,70» = 0,30, а після чого отриманий коефіцієнт множиться на 30 640,00 грн (30 640,00 грн х 0,30) = 9 192,00 грн.

Отже, якщо додати вартість ремонтно-відновлювальних робіт - 23 100,00 грн та вартість складників, що підлягають заміні під час ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу - 9 192,00 грн, отримаємо 32 292,00 грн - вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу КТЗ (23 100,00 грн + 9 192,00 грн).

Таким чином, колегія суддів визнає обґрунтованим наведений позивачем у позовній заяві та апеляційній скарзі розрахунок вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу КТЗ.

Суд першої інстанції, натомість, навів у оскаржуваному судовому рішенні невірний розрахунок вартості відновлювального ремонту (23 100,00 грн + 0,00 + 30 640,00 грн х (1 - 0,70) = 16 122,00 грн), оскільки фактично, внаслідок вчинення невірних математичних дій (спочатку додавання, а потім множення на коефіцієнт), застосував коефіцієнт фізичного зносу не тільки щодо складників, які підлягають заміні під час ремонту, а і щодо вартості проведення ремонтних робіт.

Такий розрахунок суперечить вищенаведеним положенням Методики.

Як встановлено судом вище, на підставі Страхового акту №07659-02 від 09.07.2019 позивачем було здійснено виплату вигодонабувачу за договором добровільного страхування страхове відшкодування в розмірі 26 528,00 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи належним чином засвідченою копією платіжного доручення №17985 від 09.07.2019 та не перевищує встановленої вартості відновлювального ремонту.

Відповідачем до звернення позивача до суду із позовом у даній справі було перераховано на рахунок ПрАТ «СК «Вусо» страхове відшкодування в розмірі 11 184,00 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою позивача вих. №20 від 20.10.2020 та відповідачем не заперечувалось.

За змістом статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Частиною 18 статті 9 Закону України «Про страхування» передбачено, що франшиза це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Згідно полісу №ЕР/118369536 франшиза становить 2 000,00 грн.

Отже, сума страхового відшкодування, яка підлягає сплаті відповідачем позивачу, становить 13 344,00 грн і мала бути обрахована наступним чином: 26 528,00 грн - 2 000,00 грн - 11 184,00 грн.

Судом відхилені при цьому доводи апеляційної скарги позивача стосовно того, що оскільки вартість відновлювального ремонту перевищує суму, яку було перераховано позивачем вигодонабувачу за договором добровільного страхування, то відповідач відповідає перед позивачем у межах понесених ним витрат 26 528,00 грн, оскільки за приписами вищезазначених норм закону на суму франшизи, передбаченої договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, зменшується саме страхове відшкодування, а не вартість відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ, як помилково зазначає в апеляційній скарзі позивач.

Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги позивача є частково обґрунтованими, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні із задоволенням позовних вимог частково на суму 13 344,00 грн.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За змістом пункту 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право змінити судове рішення.

Відповідно до частини 4 статті 277 Господарського процесуального кодексу України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

За змістом статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо» такою, що підлягає частковому задоволенню. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2021 у даній справі є таким, що підлягає зміні, а позовні вимоги задовольняються частково на загальну суму 13 344,00 грн.

Розподіл судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги здійснено у відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 238, 269, 270, 273, пунктом 2 частини 1 статті 275, статтями 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо» на рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2021 у справі №910/17440/20 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2021 у справі №910/17440/20 змінити.

Резолютивну частину рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2021 у справі №910/17440/20 викласти у наступній редакції:

«Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 40; ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо» (03150, м. Київ, вул. Казимира Малевича, буд. 31; ) страхове відшкодування у розмірі 13 344 (тринадцять тисяч триста сорок чотири) грн 00 коп, витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1 828 (одна тисяча вісімсот двадцять вісім) грн 74 коп та витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2 648 (дві тисячі шістсот сорок вісім) грн 52 коп.

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.».

Видати наказ. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва відповідно до вимог процесуального законодавства.

Матеріали справи №910/17440/20 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених статтею 287 Господарського процесуального кодексу України, та у строки, встановлені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

І.М. Скрипка