ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2021 р. Справа№ 925/247/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Козир Т.П.

Чорногуза М.Г.

за участю секретаря судового засідання Огірко А.О.

за участю представника(-ів): згідно з протоколом судового засідання від 22.04.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної казначейської служби України

на рішення Господарського суду Черкаської області

від 10.09.2020 (повний текст судового рішення складено 25.09.2020)

у справі №925/247/20 (суддя Довгань К.І.)

за позовом Могилки Володимира Петровича

до 1) Соснівського відділу Державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

2) Державної казначейської служби України

про стягнення 1186500,00 грн збитків та 200000,00 грн моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Могилка Володимир Петрович звернувся до Господарського суду Черкаської області з позовом до Соснівського відділу Державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Державної казначейської служби України про стягнення 1186500,00 гривень збитків та 200000,00 грн моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на те, що внаслідок вчинення неправомірних дій державним виконавцем Соснівського відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції Купчин О.С. при здійсненні своїх повноважень у виконавчому проваджені № 41818149 про стягнення з Іванюти О.І. на користь ОСОБА_3 грошових коштів, було втрачено майно позивача, чим завдано позивачу збитків у вигляді вартості цього майна та втраченої вигоди за оренду цього майна. Також незаконні дії державного виконавця завдали позивачу додаткових фінансових проблем, які також вплинули на моральний стан позивача і завдали йому душевних страждань. Посилаючись на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.08.2019 у справі №712/9272/17, провадження № 14-345цс19, за позовом Могилки Володимира Петровича до Соснівського ВДВС м. Черкаси ГТУЮ в Черкаській області, Державної казначейської служби України, третя особа ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, яка оприлюднена 11.09.2019, позивач зазначає, що позов підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, оскільки правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є господарсько-правовими, що зумовлено тим, що між сторонами існує спір щодо відшкодування збитків за втрату майна - крупоцеху КОПКЗК-2ДЛ, який набуто у власність Могтлкою В.П. як фізичною особою-підприємцем, тобто суб`єктом господарювання.

У відзиві на позов Державна казначейська служба України проти позову заперечувала, просила у задоволенні позовної заяви відмовити, вказуючи на те, що основним підтвердженням оплати вартості крупоцеху КОПКЗК-2ДЛ і відповідно набуття його у власність позивачем є відповідні банківські документи, що підтверджують факт виконання грошового зобов`язання в сумі 56 000,00 грн., які в матеріалах справи відсутні. Відповідач вважає, що договір купівлі-продажу від 01.12.2012 не може вважатись доказом набуття майна, оскільки не посвідчений нотаріально і міг бути складений попередньою датою, а тому вказаний договір не відповідає вимогам ст. 203 ЦКУ та не може бути підставою для набуття права власності позивачем і є недійсним в розумінні вимог ст. 215 ЦК України. На думку відповідача відповідно до вимог законодавства, яке діяло на час арешту та опису майна, за втрату майна крупоцеху КОПКЗК-2ДЛ, повинен відповідати зберігач - ОСОБА_4 . Відповідач зазначив, що оскільки, у встановленому законом порядку не доведено вини державного органу, а саме Соснівського відділу Державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції в Черкаській області, чи їх посадових осіб, щодо втрати майна, то підстави для відшкодування матеріальних збитків за рахунок коштів Державного бюджету України, відсутні. Відповідач вказував на те, що обов`язок по відшкодуванню позивачу орендної плати згідно договорів від 02.12.2012 та від 08.01.2014 належить виключно ФОП Іванюті О.І., що підтверджуються рішеннями Господарського суду Черкаської області від 06.08.2014 у справі № 925/1024/14 та Соснівського районного суду м. Черкаси від 10.12.2014 у справі № 712/8608/14-ц, на підставі яких стягнуто на користь позивача з ФОП Іванюти О. І. кошти в сумі 44 727,00 грн. та 104 291,07 грн., відповідно. Щодо вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, відповідач зауважував про відсутність підтверджуючих документів щодо постійних хвилювань та душевних страждань з приводу втрати майна та порушеного права та причинно-наслідкового зв`язку, що саме вищевказані події спричинили моральні страждання. Відповідач вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і з врахуванням обставин справи не повинен призводити до надмірного стягнення коштів за рахунок держави.

У відзиві на позов Соснівський відділ Державної виконавчої служби у місті Черкаси проти позову заперечував, просив у задоволенні позовної заяви відмовити, посилаючись на відсутність доказів на підтвердження заподіяння позивачу вказаних збитків саме бездіяльністю державного виконавця, наявності причинного зв`язку між заподіянням такої шкоди і протиправним діянням заподіювача. Відповідач вважає, що нарахування упущеної вигоди після проведення державної реєстрації припинення статусу фізичної особи-підприємця 04.09.2015 доводить безпідставність та нелогічність даної вимоги позивача. Щодо вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, відповідач вважає, що позивачем не доведено, яким саме чином, дії чи бездіяльність відповідача-1 призвели до порушення його нормального ритму життя чи можливих розладів психічного здоров`я, зниження рівня його престижу та ділової репутації. Тому, на думку відповідача, встановлена позивачем сума в розмірі 200000 грн. є необґрунтованою і безпідставною.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 10.09.2020 у справі №925/247/20 позов задоволено повністю. Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, ) на користь Могилки Володимира Петровича ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; АДРЕСА_1 , код ІПН. № НОМЕР_1 ) 1 186 500,00 грн. (один мільйон сто вісімдесят шість тисяч п`ятсот грн. 00 коп.) збитків, з яких:

- 900 000,00 грн. - вартість лінії для виробництва круп і зернових культур крупоцеху КОПКЗК -2 ДЛ, виробник ТДВ "БРИГ";

- 5000,00 грн. - ринкова вартість напільних електронних ваг в кількості 2 од. ;

- 2500,00 грн. - ринкова вартість мішкозашивальної машини;

- 3000,00 грн. - ринкова вартість рокли (візка гідравлічного) вантажопідйомністю 1.25 т;

- 276 000,00 грн. - упущена вигода за оренду майна.

Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, ) на користь Могилки Володимира Петровича ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; АДРЕСА_1 , код ІПН. № НОМЕР_1 ) - 200 000, 00 (двісті тисяч грн.) моральної шкоди.

Судове рішення мотивоване тим, що незаконні дії та бездіяльність Соснівського відділу ДВС ГТУЮ у Черкаській області при здійсненні своїх повноважень, обсяг яких встановлюється відповідними правовими актами, в тому числі Законом України "Про виконавче провадження", призвели до втрати майна позивача, чим завдано йому значних збитків та душевних страждань; відшкодування шкоди позивачу підлягає за рахунок Державного бюджету України, розпорядником якого, у спірних правовідносинах є Державна казначейська служба України.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Державна казначейська служба України звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні позовних вимог повністю.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм процесуального та матеріального права. В апеляційній скарзі скаржником викладено обставини, на яких ґрунтуються заперечення на позов, аналогічні тим, які викладено у відзиві на позов.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Господарського суду Черкаської області від 10.09.2020 у справі №925/247/20; призначено до розгляду апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування рішення суду є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду постановлено у відповідності до вимог чинного законодавства.

В письмових поясненнях, які надійшли через канцелярію суду 22.02.2021, позивач, з посиланням на висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №242/4741/16-ц, зазначав, що ним у відповідності до положень чинного законодавства з метою недопущення порушення прав сторін, на права і обов`язки яких впливає рішення суду у даній справі, тобто сторін, які причетні до виконання рішення суду в майбутньому, визначено одним із відповідачів у даній справі Державну казначейську службу України.

В судове засідання апеляційної інстанції 22.04.2021 представники відповідачів не з`явились, про поважність причин нез`явлення суд не повідомили, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Колегія суддів звертає увагу на те, що учасники у справі належним чином повідомлені про місце, дату і час судового розгляду.

З огляду на викладене, а також враховуючи те, що явка представників учасників справи в судове засідання не була визнана обов`язковою, судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість здійснення розгляду апеляційної скарги у даній справі за відсутності представників відповідачів.

В судовому засіданні представник позивача заперечував проти апеляційної скарги, просив суд залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та надані пояснення, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.12.2012 між ФОП Іванютою Олександром Івановичем, як продавцем, та ФОП Могилкою Володимиром Петровичем, як покупцем, укладено договір купівлі-продажу, у відповідності до пунктів 1.1, 1.2 якого продавець зобов`язується передати у власність покупця матеріальні цінності: крупоцех КОПКЗК -2 ДЛ, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити дані матеріальні цінності.

Вартість товару, зазначеного в даному договорі складає 56000 грн (п.2.1 договору купівлі-продажу від 01.12.2012).

Виходячи зі змісту пунктів 2.2., 2.3 Договору, покупець оплачує продавцю 100 % вартості товару по факту його передачі. Передача товару здійснюється за місцезнаходженням продавця: м. Кам`янка, вул. Декабристів, 29а.

01.12.2012 ФОП Іванютою Олександром Івановичем та ФОП Могилкою Володимиром Петровичем складено та підписано акт приймання-передачі договору купівлі-продажу, у відповідності до якого продавець передав, а покупець прийняв у власність за договором купівлі-продажу від 01.12.2012 матеріальні цінності: крупоцех КОПКЗК -2 ДЛ. Також в акті зазначено, що підписання сторонами даного акту свідчить про те, що покупець повністю оплатив вартість матеріальних цінностей за договором купівлі-продажу від 01.12.2012 та у сторін відсутні будь-які претензії за даним договором.

В подальшому крупоцех КОПКЗК -2 ДЛ було передано в користування ФОП Іванюті Олександру Івановичу, на підставі договору оренди від 02.12.2012 та в подальшому на підставі договору оренди від 08.01.2014.

14.02.2014 державним виконавцем Соснівського відділу Державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції (станом на час розгляду справи - Соснівський відділ Державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального Межрегіонального Управління Міністерства Юстиції (м. Київ)) Купчин О.С. при виконанні виконавчого провадження № 41818149 про стягнення з Іванюти Олександра Івановича на користь Антонян Армена Горушевича грошових коштів був складений акт опису та арешту майна за адресою: Черкаська область, м. Кам`янка, вул. Декабристів, 33.

В акті опису та арешту майна зазначено, що описано і накладено арешт на майно, що належить боржнику:

1. Крупорушка синього кольору, до якої входять:

- зерношліфувальна машина;

- вольсова різка;

- розсів;

- пневмотранспорт (операційна машина);

- норія з двигуном;

- чотири мотори;

2. Двоє напільних електронних ваг;

3. Мішкозшивочна машина сірого кольору;

4. Рокла (візок гідравлічний) червоного кольору 1,25 т.

17.02.2014 позивачем, в порядку ч.3 ст.60 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції від 02.02.2014) була подана заява до Соснівського відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції про скасування безпідставно накладеного арешту із відповідними доказами про те, що крупоцех КОПКЗК -2 ДЛ, належав на праві власності Могилці Володимиру Петровичу .

На письмове звернення власника майна державна виконавча служба не відреагувала, не підтвердила та не спростувала факт накладення арешту на крупоцех КОПКЗК-2 ДЛ. Про результати розгляду заяви виконавчою службою позивача не було повідомлено. Такі дії позивач розцінив, як позбавлення його можливості, як власника вилученого майна, звернутись до суду для захисту свого порушеного права.

Позивачем було отримано лист-відповідь від 14.03.2014 за №9462 про неможливість скасувати арешт та вручено особисто його представнику 16.05.2014 саме після того, як 15.05.2014 описане й арештоване майно було вилучено й передано ОСОБА_5 на відповідальне зберігання для подальшої реалізації, що підтверджується актом державного виконавця.

15.05.2014 позивач звернувся із заявою до Кам`янського РВ УМВС України в Черкаській області про вчинення неправомірних дій державним виконавцем Соснівського відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції Купчин О.С., що підтверджується висновком за матеріалами перевірки по зверненню гр. Могилки Володимира Петровича від 28.05.2014, затвердженого в.о. начальника Кам`янського РВ УМВС України в Черкаській області.

Відповідно до повідомлення від 02.06.2014, через відсутність відомостей, які б вказували на наявність кримінального правопорушення, було відмовлено в у внесенні інформації до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

11.07.2014 згідно повідомлення про початок досудового розслідування Кам`янським РВ УМВС України в Черкаській області розпочате досудове розслідування на підставі заяви Могилки В.П. від 08.07.2014 у кримінальному провадженні № 0000421 за ст. 364 ч. 1 КК України, по факту того, що 15.05.2014 державним виконавцем Соснівського відділу ДВС Черкаського міського управління Купчин О.С. незаконно було вилучено крупоцех КОПКЗК -2 ДЛ.

Також, захищаючи свої права, в зв`язку з тим, що останнє відоме місце знаходження майна було м. Кам`янка, Черкаської області, Могилка В.П. звернувся до Кам`янського районного суду Черкаської області з позовною заявою про визнання права та виключення майна з акта опису і арешту, та повернення майна із чужого незаконного володіння.

Ухвалою Кам`янського районного суду Черкаської області від 09.07.2014 було задоволено заяву позивача про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження, знищення, пошкодження Крупоцеху КОПКЗК -2 ДЛ, а саме крупорушки синього кольору в комплекті: зерношліфувальна машина; вольсова різка; розсів; пневмотранспорт (операційна машина); норія з двигуном; чотири мотори; двоє напільних електронних ваг; мішкозшивочна машина сірого кольору; рокла (візок гідравлічний) червоного кольору 1,25 т, вилученого 15.05.2014 Соснівським відділом ДВС Черкаського МУЮ та зобов`язання Соснівського відділу ДВС Черкаського МУЮ передати спірне майно вилучене 15.05.2014 на зберігання Могилко Володимиру Петровичу .

22.07.2014 позивачем було подано до виконавчої служби зазначену ухвалу суду, яка набрала законної сили. Проте, виконавчою службою жодних дій, спрямованих на її виконання не було вчинено.

20.08.2014 Апеляційним судом Черкаської області скасовано ухвалу Кам`янського районного суду Черкаської області та направлено справу за підсудністю до Придніпровського районного суду м. Черкаси (за адресою реєстрації ОСОБА_5 - особи якій передано спірне майно на зберігання).

Рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 22.04.2015 у справі № 696/839/14-ц (провадження № 2/711/163) задоволено позов фізичної особи - підприємця Могилки В.П. до фізичної особи-підприємця Іванюти О.І., ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , треті особи: Соснівський відділ Державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції, ОСОБА_6 про визнання права та виключення майна з акту опису й арешту, повернення майна із чужого незаконного володіння; зобов`язано Соснівський ВДВС Черкаського МУЮ, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , повернути власнику ФОП Могилці Володимиру Петровичу ( АДРЕСА_1 ) Крупоцех КОПКЗК -2 ДЛ, а саме крупорушку синього кольору до неї входять: зерношліфувальна машина; вольсова різка; розсів; пневмотранспорт (операційна машина); норія з двигуном; чотири мотори; двоє напільних електронних ваг; мішкозшивочна машина сірого кольору; рокла (візок гідравлічний) червоного кольору 1.25т.

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 01.10.2015 у справі № 22-ц/793/2294/15 змінено рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 квітня 2015 року у справі № 696/839/14-ц (провадження № 2/711/163); виключено із рішення зобов`язання ОСОБА_3 повернути Могилці Володимиру Петровичу крупоцех КОПКЗК -2 ДЛ, а саме крупорушку синього кольору до неї входять: зерношліфувальна машина; вольсова різка; розсів; пневмотранспорт (операційна машина); норія з двигуном; чотири мотори; двоє напільних електронних ваг; мішкозшивочна машина сірого кольору; рокла (візок гідравлічний) червоного кольору 1.25т; в решті рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.05.2016 рішення Апеляційного суду Черкаської області від 01.10.2015 у справі № 22-ц/793/2294/15 залишено без змін.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що при розгляді справи № 22-ц/793/2294/15 судами досліджувались обставини законності дій державної виконавчої служби та встановлено, що державний виконавець мав право лише при наявності вмотивованого рішення суду, довівши в суді, що майно належить саме боржнику і що воно знаходиться на території іншої особи, проникнути на територію іншої особи з метою проведення виконавчих дій. Тому на державному виконавці лежить обов`язок доведення факту належності боржнику описаного, арештованого та вилученого майна. Як вбачається з матеріалів справи Державний виконавець Соснівського відділу Державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції діяв з грубим порушенням положень чинного законодавства та перевищив свої повноваження.

За приписами ч.4 ст.75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, стосовно якої встановлено ці обставини.

З метою примусового виконання рішення суду позивач звернувся до Відділу примусового виконання рішення управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області з заявою про примусове виконання виконавчого листа Придніпровського районного суду міста Черкаси у справі №696/839/14-ц, провадження № 2/711/163/15 про зобов`язання Соснівського відділу державної виконавчої служби Черкаського МУЮ (м. Черкаси, пр-т Хіміків, 50, ідентифікаційний код 34998129) повернути власнику ФОП Могилко В.П. майно.

На підставі вказаного виконавчого документу, 01.10.2015 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішення управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області було відкрите виконавче провадження № 48889364, про що винесено відповідну постанову, копії якої за вих. №3246/2.1-28/1 були направлені до Соснівського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції для виконання та Могилко В.П. до відома.

З метою виконання рішення суду, керуючись ст. 33 Закону України "Про виконавче провадження" та ст.373 ЦПК України, державний виконавець Відділу примусового виконання рішення управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області звернувся до суду з заявою про зміну способу виконання рішення на стягнення з боржників грошових коштів в рахунок відшкодування стягувачу вартості майна, що станом на 19.10.2016 становила 580000,00 грн.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20.12.2016, яка набрала законної сили 26.12.2016, у задоволенні заяви державного виконавця Відділу примусового виконання рішення управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області відмовлено. Відмовляючи в заяві, суд зазначив, що: "змінити спосіб і виконання такого судового рішення на інший, а саме на стягнення з Соснівського відділу ДВС на користь Могилко В.П. грошових коштів в сумі 580 000,00 грн. в рахунок відшкодування вартості крупоцеху неможливо, оскільки це призведе до зміни самого рішення суду, а згідно з ч. 2 ст. 218 ЦПК України, після проголошення рішення, суд, який його ухвалив, не може сам скасувати або змінити це рішення. Такий висновок суду відповідає правовим позиціям Верховного Суду України, що викладені в постанові № 6-1829цс15 від 25.11.2015. Крім того, на думку суду, в разі неможливості виконання судового рішення за виконавчим документом та при наявності певних об`єктивних обставин, Могилко В.П. має право, відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав/ інтересів, в тому числі з позовом про відшкодування майнової чи моральної шкоди, завданої неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю фізичних, юридичних осіб, посадових або службових осіб органів державної влади, органу місцевого самоврядування при здійснення ними своїх повноважень, що відшкодовується державою або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи, як передбачено статтями 1166 та 1174 ЦК України."

При примусовому виконанні виконавчого провадження № 48889364 винесено 27.01.2017 постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, згідно якої виконавчий документ повернуто Могилко В.П. в зв`язку відсутністю майна у боржника, на яке може бути накладене стягнення і заходи державного виконавця виявилися безрезультатними.

27.02.2017 за заявою Могилки В.П. у Соснівському відділі ДВС м. Черкаси ГТУЮ Черкаської області було відкрите виконавче провадження № 53433167 по примусовому виконанню виконавчого листа Придніпровського районного суду міста Черкаси у справі №696/839/14-ц, провадження № 2/711/163 про зобов`язання ОСОБА_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , повернути власнику ФОП Могилці Володимиру Петровичу ( АДРЕСА_1 ) Крупоцех КОПКЗК -2 ДЛ, а саме крупорушку синього кольору до неї входять: зерношліфувальна машина; вольсова різка; розсів; пневмотранспорт (операційна машина); норія з двигуном; чотири мотори; двоє напільних електронних ваг; мішкозшивочна машина сірого кольору; рокла (візок гідравлічний) червоного кольору 1.25т (далі - майно).

Постановою державного виконавця Соснівського відділу ДВС ГТУЮ у Черкаській області від 15.06.2017 виконавче провадження закінчене в зв`язку з тим, що боржник рішення суду не виконав.

Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, починаючи з 15.06.2017 у Могилки Володимира Петровича виникло право на звернення до суду з позовом про відшкодування збитків, оскільки остаточно йому стало відомо, що фактичне повернення майна неможливе.

З матеріалів справи вбачається, що після скасування постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі №712/9272/17 рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 06.12.2017 та постанови Апеляційного суду Черкаської області від 08.05.2018, та закриття провадження у справі, позивач, намагаючись самостійно відновити своє порушене право, звернувся до Приватного підприємства "ТОВА" із заявою про встановлення ймовірної вартості вилученого обладнання.

На вказане звернення позивач отримав висновок оцінювача від 12.02.2020, в якому зазначено, що загальна ймовірна ринкова вартість обладнання станом на 12.02.2020 могла б складати 720 500,00 грн. без врахування ПДВ, в тому числі:

- ринкова вартість лінії для виробництва круп і зернових культур крупоцеху КОПКЗК -2 ДЛ виробник ТДВ "БРИГ" з врахуванням чотирирічного терміну використання 710 000,00 грн. без ПДВ;

- ринкова вартість напільних електронних ваг в кількості 2 од. могла б складати 5000,00 грн. без ПДВ (2500,00 грн. без ПДВ за одиницю) ;

- ринкова вартість мішкозашивальної машина могла б складати 2500,00 грн. без ПДВ;

- ринкова вартість рокли (візка гідравлічного) вантажопідйомністю 1.25 т. могла б складати 3000,00 грн. без ПДВ.

Також, в газеті "Черкаський край" № 7(20304) від 12.02.2020 було розміщено оголошення про намір позивача купити вживаний крупоцех КОПКЗК -2 ДЛ (виробник ТДВ "Бриг") в робочому стані.

Пропозицій щодо продажу вказаного обладнання до позивача не надходило, що може свідчити про відсутність можливості придбання аналогічного обладнання вживаного в робочому стані.

За умовами п.4.1 Договору оренди майна від 08.01.2014, орендар зобов`язався сплачувати орендну плату щомісячно до 20 числа кожного місяця користування в сумі 4 000,00 грн. Відтак, позивач у зв`язку з незаконним вилученням майна зазнав збитків у вигляді упущеної вигоди за орендну плату щомісячно 4000,00 грн.

Договірні відносини щодо умов договору оренди майна від 08.01.2014 досліджувались судом при розгляді справи №925/1024/14 за позовом ФОП Могилки В.П. до ФОП Іванюти О.І. про стягнення заборгованості з орендної плати, за результатами розгляду якої 06.08.2014 Господарським судом Черкаської області ухвалено рішення, яким позов задоволено. Відтак, не потребує додаткового доведення обставина наявності договірних відносин між ФОП Іванютою О.І. та Могилкою В.П .

Враховуючи те, що вилучення майна відбулось 15.05.2014, то період, за який позивач зазнав збитків на час звернення до суду становить з 15.05.2014 по 26.02.2020 (69 місяців).

Розмір збитків у вигляді упущеної вигоди за оренду майна позивач нарахував в сумі 276 000,00 грн (4 000, 00 грн. х 69). А загальний розмір збитків, заданих позивачу, становить 1 186 500,00 грн, з яких:

- 900 000,00 грн. - вартість лінії для виробництва круп і зернових культур крупоцеху КОПКЗК -2 ДЛ виробник ТДВ "БРИГ";

- 5000,00 грн. - ринкова вартість напільних електронних ваг в кількості 2 од. ;

- 2500,00 грн. - ринкова вартість мішкозашивальної машини;

- 3000,00 грн. - ринкова вартість рокли (візка гідравлічного) вантажопідйомністю 1.25 т;

- 276 000,00 грн. - упущена вигода за оренду майна.

При розрахунку розміру збитків позивач враховував ту обставину, що відновити своє порушене право можливо лише шляхом придбання нового крупоцеху КОПКЗК -2 ДЛ в ТДВ "БРИГ", оскільки іншої можливості у нього не має.

Відповідно ст. 11 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є - витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитками є витрати, яких особа зазнала в зв`язку з пошкодженням майна, а також які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 1172 ЦК України визначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

За загальними положеннями, наведеними у статті 1166 цього Кодексу, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 цього Кодексу.

Статті 1173, 1174 Цивільного кодексу України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, ці норми не заперечують обов`язкової наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у виді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 Цивільного кодексу України.

Вказане узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 920/715/17 та постановах Верховного Суду від 17.10.2019 у справі №908/2202/18, від 02.03.2020 у справі №910/434/19 та від 09.04.2020 по справі №908/690/19.Статтею 224 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Стаття 1192 ЦК України визначає, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Суд враховує, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до рахунку №11 від 10.02.2020, наданого ТДВ "БРИГ" (виробника обладнання для зернопереробної промисловості), вартість лінії для виробництва круп із зернових культур КОПКЗК - 2ДЛ станом на 10.02.2020 становила 900 000,00 грн. з ПДВ, що становить реальну вартість втраченого майна на час розгляду справи.

Отже, дії (бездіяльність) відповідача-1, внаслідок яких (якої) було завдано шкоду (збитки), шкода та причинно-наслідковий зв`язок між поведінкою за заподіянням шкоди є основним предметом доказування та, відповідно встановлення у цій справі, оскільки відсутність елементів делікту свідчить про відсутність складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (стаття 11 Цивільного кодексу України).

Частиною першою статті 23 Цивільного кодексу України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частина друга статті 23 ЦК України).

За змістом частин 3, 4 статті 23 Цивільного кодексу України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з частиною 1 статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У частині 2 статті 1167 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Отже, за змістом наведеної норми зобов`язання відшкодувати моральну шкоду виникає лише за умови, що ця шкода є безпосереднім наслідком певної протиправної дії (бездіяльності). Тобто заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Позивач, враховуючи те, що особисте його самопочуття, негативні наслідки для здоров`я, порушені відносини з оточуючими, глибина моральної травми, наслідки втрати нормальних життєвих зв`язків, вважає, що розмір компенсації, завданої йому моральної шкоди має складати 200 000,00 грн.

Оцінюючи доводи позивача, суд враховує, що відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним з ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання та приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження з нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції.

Разом з тим, визначаючи сумірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, суд повинен виходити із засад розумності та справедливості. "Розумність" і "справедливість" є оціночними поняттями, тому суд, заслуховуючи сторони та встановлюючи фактичні обставини справи, має свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (сумірного) розміру відшкодування.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно ст.5 Закону України "Про виконавче провадження", примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби.

Суд враховує, що протиправними діями та бездіяльністю відповідача-1 завдано Могилко Володимиру Петровичу значної моральної шкоди, яка виразилась у постійних хвилюваннях та душевних стражданнях, з приводу втрати майна та порушеного права, що також вплинуло на ділову репутації позивача; в результаті вилучення майна, позивач втратив можливість додаткового прибутку, і ця обставина також завдала додаткових душевних страждань, оскільки позивач є годувальником для своєї родини. Крім отримання орендної плати за користування майном, позивач, як приватний підприємець, що надавав послуги з перевезення вантажів, також мав роботу по перевезенню зерна та круп. Через вилучення спірного майна позивач припинив підприємницьку діяльність, що підтверджується повідомленням №529 від 04.09.2015. Таким чином, підприємницька діяльність позивача була припинена, діюче виробництво було припинене, і щоб його налагодити позивачу потрібно чимало зусиль, коштів та здоров`я. Крім того, як зазначалося вище, Іванюта Олександр Іванович мав перед позивачем заборгованість з орендної плати; здійснюючи підприємницьку діяльність на орендованому майні, Іванюта О.І. поступово погашав свою заборгованість. Водночас, з моменту вилучення майна, Іванюта О.В. в зв`язку з відсутністю можливості здійснювати підприємницьку діяльність та отримувати прибуток, припинив погашати заборгованість перед ФОП Могилкою В.П., що змусило останнього звертатись до суду з позовними заявами про стягнення відповідної заборгованості. Цей факти підтверджується рішенням Господарського суду Черкаської області від 06.08.2014 про стягнення з Іванюти О.І. на користь Могилки В.П. коштів в сумі 44 727.00 грн. та рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 10.12.2014 у справі № 712/8608/14-ц про стягнення з Іванюти О.І. на користь Могилки В.П. коштів в сумі 104 291007 грн. Виконавчі документи, видані на підставі вказаних рішень, знаходяться на примусовому виконані в Соснівському відділі державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції в Черкаській області у складі зведеного виконавчого провадження. Станом на час розгляду спору по суті зазначені рішення у примусовому порядку не виконані, грошові кошти на користь позивача не перераховані. Відтак, розмір не отриманих позивачем грошових коштів складає 149718,07 грн.

З огляду на викладене, з урахуванням доведеності позивачем наявності складу цивільного правопорушення для стягнення шкоди в порядку статей 23, 1167, 1173, 1174 Цивільного кодексу України, враховуючи те, що незаконні дії та бездіяльність Соснівського відділу ДВС ГТУЮ у Черкаській області при здійсненні своїх повноважень призвели до втрати майна позивача, чим завдано йому значних збитків та душевних страждань, колегія суддів вважає, що позовні вимоги Могилки Володимира Петровича про стягнення 1186500,00 гривень збитків та 200000,00 грн. моральної шкоди є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому, відшкодування шкоди позивачу підлягає за рахунок Державного бюджету України, розпорядником якого, у спірних правовідносинах є Державна казначейська служба України, з огляду на положення ст.25 Бюджетного кодексу України, у відповідності до якої Державне казначейство України здійснює безспірне списання коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти Державного бюджету України та місцевих бюджетів, за рішенням, яке було прийняте державним органом, що відповідно до закону має право на його застосування.

Казначейське обслуговування бюджетних коштів Соснівського відділу Державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального Міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції (м. Київ) здійснюється Державною казначейською службою України.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покладаються на скаржника відповідно до статті 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 10.09.2020 у справі №925/247/20 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на Державну казначейську службу України.

4. Матеріали справи №925/247/20 повернути Господарському суду Черкаської області.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано 12.05.2021.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді Т.П. Козир

М.Г. Чорногуз