ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2021 року м. ОдесаСправа № 915/400/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів: Л.О. Будішевської, С.В. Таран,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства «Нібулон»

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 12.01.2021 (суддя Семенчук Н.О., м. Миколаїв, повний текст складено 22.01.2021)

у справі № 915/400/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства «Нібулон»

до відповідача: Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі філії «Дельта-лоцман» Державного підприємства «Адміністрація морських портів України»

про: стягнення 2363,44 грн.,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Нібулон» (надалі ТОВ СП «Нібулон») звернулося з позовом до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (надалі ДП «АМПУ») в особі філії «Дельта-лоцман» Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про стягнення коштів, сплачених за рахунком відповідача №МР-04460 від 20.09.2018, а саме: 1649,08 грн. канального збору та 714,36 грн. збору за послуги служби регулювання руху суден.

Позовні вимоги обґрунтовані статтею 1212 Цивільного кодексу України з посиланням на те, що сплачені позивачем за вказаним рахунком кошти є коштами, отриманими відповідачем без достатніх правових підстав, оскільки кранове судно «Святий Миколай», враховуючи мету заходу до порту здійснення довантаження судна «YOUNG» на зовнішньому рейді морського порту Миколаїв, а також не здійснення комерційного вантажного рейсу, відноситься до суден портофлоту групи «Е», у зв`язку з чим звільнене від сплати канального збору та збору за послуги регулювання руху суден, тоді як вказані збори безпідставно нараховані філією «Дельта-лоцман» як для судна групи «А». Також позивачем зазначено про те, що договір між сторонами не укладався. Крім того, обґрунтовуючи свою позицію, позивач послався на висновок експерта № 01/11-2019 від 11.12.2019 за результатами проведення судової економічної експертизи та висновок експертів за результатами проведення комісійного експертного економічного дослідження №5278/55405541 від 27.06.2019.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 12.01.2021 у задоволенні позовних вимог відмовлено з огляду на те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт безпідставного набуття відповідачем грошових коштів у спірній сумі, у зв`язку з чим відсутні підстави для застосування в даному випадку положень статті 1212 Цивільного кодексу України. Приймаючи рішення, суд виходив з того, що за змістом статті 85 Кодексу торговельного мореплавства України, частини першої статті 21, статті 22 Закону України «Про морські порти», пункту 1.3. та додатку 1 до Порядку справляння та розмірів ставок портових зборів, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 27.05.2013 №316, п.п.1, 2.1. Тарифів на послуги з регулювання руху суден, затвердженого наказом №966, вбачається, що зобов`язання власників суден щодо сплати портових зборів та оплати послуг регулювання руху суден прямо передбачені законодавством, при цьому, позивачем дії відповідача щодо спірних нарахувань не оскаржені у порядку, встановленому законодавством, та добровільно оплачені виставлені філією «Дельта-лоцман» ДП «АМПУ» рахунки. З урахуванням того, що питання правомірності дій щодо нарахування та оплати портових зборів може бути розглянуто тільки при заявлені до суду відповідних позовних вимог, підстави для задоволення позову в даній справі відсутні.

Не погодившись з рішенням суду, ТОВ СП «Нібулон» звернулося із апеляційною скаргою, в якій просило рішення скасувати, позов задовольнити та стягнути з відповідача кошти в розмірі 2363,44грн.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги скаржником зазначено про те, що:

- позивач просив повернути помилково (безпідставно) перераховані кошти та застосувати принцип jura novit curia («суд знає закони»), тоді як суд, пославшись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №917/1739/17, не дослідив фактичного її змісту, оскільки в ній зазначено можливість самостійного застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини;

- є помилковим висновок суду про недоведеність належними і допустимими доказами факту безпідставного набуття відповідачем грошових коштів у спірній сумі та про відсутність підстав для застосування статті 1212 Цивільного кодексу України. При цьому апелянтом вказано про те, що у полі «Призначення платежу» в якості підстави для перерахування коштів було зазначено договір №966 від 03.12.2013, який ніколи між сторонами не укладався, що також підтверджено представником відповідача в судовому засіданні. Факт відсутності підстав, зазначених у призначенні платежу, визнаний обома сторонами, що вказує на «помилковість»/відсутність підстав, зазначених в призначенні платежу. Тобто, кошти у розмірі 4726,89грн., перераховані платіжним дорученням №69547 від 10.10.2018 на підставі договору №966 від 03.12.2013, не мали такої правової підстави, яка зазначена в призначенні платежу, що відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України не потребує додаткового доказування. Тому у даному випадку висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи та статті 1212 Цивільного кодексу України;

- судом не надано правової оцінки тим обставинам, що позивач просив повернути помилково перераховані кошти за неіснуючим/неукладеним договором, натомість здійснено оцінку дій відповідача щодо правомірності/неправомірності подальшого зарахування коштів в оплату зборів і платежів, які виникли з норм законодавства;

- висновок суду, що правовідносини між сторонами виникли із закону, не відповідає фактичним обставинам справи та повному змісту нормативного акту. Судом процитовано лише частину нормативного акту та не взято до уваги, що судна групи «Е» (портофлот) звільнені від сплати канального збору (п.3.5., п.3.7. Порядку №316) та не є платниками збору за послуги з регулювання руху суден (Тариф №966). Тому дані нормативні акти не породжують для судна, зазначеного в позові, зобов`язань зі сплати вказаних зборів. Тобто, у кранового судна «Святий Миколай» не виникає зобов`язань зі сплати канального збору (п.3.7. Порядку №316), оскільки дане судно за цим нормативно-правовим актом звільнене від сплати даного збору, та не є платником збору за послуги регулювання руху суден (Тариф №966);

- неправильним є твердження відповідача про те, що кранове судно «Святий Миколай» є вантажним судном, оскільки кранове судно «Святий Миколай» не придатне для перевезення вантажу, а за типом судна є крановим судном, не класифіковане за типом судна як «вантажне судно» або як «плавуча споруда»;

- відповідно до сталого підходу в портовій галузі щодо ціноутворення до групи «Е» відносяться кранові судна при здійсненні операцій з довантаження суден на рейді - портофлот. Міністерство інфраструктури України як розробник портових зборів та наказів №316 від 27.05.2013, №1059 від 26.12.2013, №966 від 03.12.2013, №965 від 03.12.2013, а також як суб`єкт, який є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах морського та річкового транспорту, в листі №7865/27/10-17 від 11.08.2017 роз`яснило, що в розроблених ним нормативних актах з ціноутворення «плавучі крани, які задіяні в операціях участь у вантажних операціях порту; забезпечення перевантажувальних робіт на рейдах і біля причалів з другого борту» є судном групи «Е» «портофлот» (у тому числі судна, що не належать або не орендуються ДП «АМПУ» та які надають різноманітні платні послуги в акваторії порту);

- судом помилково ототожнено самостійні терміни «вантажна операція» та «вантажне судно»; до групи «А» відносяться вантажні судна судна, призначені для перевезення вантажу, а не всі судна, які заходять для здійснення вантажної операції;

- Правила класифікації та побудови суден Регістра судноплавства України не мають застосовуватись при обчисленні портових зборів і ціноутворенні;

- згідно із пунктом 3.5. наказу №316 судна, що згідно з обмірним свідоцтвом з повним вантажем мають осадку не більш як 4 метри, здійснюють каботажне плавання та віднесені згідно з класифікаційним свідоцтвом, виданим класифікаційним товариством, до суден внутрішнього або змішаного плавання, звільняються від сплати канального збору. Відповідно до Закону України «Про внутрішній водний транспорт» від 03.12.2020 всі судна з осадкою до 4,5 метри при здійсненні каботажного рейсу, місцем відправлення або місцем призначення якого є річковий порт (термінал), інше місце відправлення (призначення), розташоване на внутрішніх водних шляхах України, звільнені від сплати портових зборів. Таким чином, на законодавчому рівні держава звільнила судна з осадкою до 4,5м від сплати портових зборів незалежно від прапора судна та операції, що здійснює судно (вантажна/невантажна, комерційна/некомерційна);

- при переході від місця базування до місця виконання робіт судно «Святий Миколай» не мало на борту вантажу, коносаменти не оформлювалися, а тому його рейс не класифікується як «вантажний рейс», а також вказане судно не виконувало «комерційний рейс», у зв`язку з чим є неправомірним віднесення вказаного судна до групи «А» згідно приміток 2 до додатка 1 Порядку №316 та до додатку 1 Тарифів №966;

- судом не враховано Закон України «Про морські порти» щодо визначення поняття «порт», оскільки «порт» - це не суб`єкт, що здійснює виробничу і господарську діяльність, це межі, в яких надають послуги суб`єкти всіх форм власності.

Водночас скаржник заявив клопотання про розгляд даної справи в суді апеляційної інстанції з повідомленням учасників справи, посилаючись на складність справи внаслідок значної кількості термінології з морської транспортної галузі.

На час надходження апеляційної скарги матеріали справи № 915/400/20 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду не надходили, у зв`язку з чим ухвалою від 15.02.2021 відкладено вирішення питання щодо апеляційної скарги ТОВ СП «Нібулон» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 12.01.2021 у справі № 915/400/20 до надходження матеріалів справи на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду, доручено Господарському суду Миколаївської області надіслати матеріали справи №915/400/20 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду, які надійшли 01.03.2021.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.03.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ СП «Нібулон» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 12.01.2021 у справі № 915/400/20; у задоволенні клопотання ТОВ СП «Нібулон» про розгляд даної справи в суді апеляційної інстанції з повідомленням учасників справи відмовлено.

11.03.2021 ДП «АМПУ» направлено відзив на апеляційну скаргу, який надійшов на адресу суду апеляційної інстанції 15.03.2021. У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив рішення господарського суду Миколаївської області від 12.01.2021 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Не погоджуючись із доводами апеляційної скарги, позивач вказав про те, що:

- відсутні підстави для застосування статті 1212 Цивільного кодексу України, оскільки позивач сплатив збори на підставі акту законодавства внаслідок отримання послуг від відповідача. У даному випадку обов`язки позивача зі сплати зборів виникли на підставі законодавства, навіть за відсутності укладеного в письмовій формі договору. В платіжних дорученнях позивача міститься посилання не на неіснуючий договір, а на діючий нормативно-правовий акт наказ Міністерства інфраструктури України від 03.12.2013 №966, яким затверджено тарифи на послуги з регулювання руху суден, та, крім того, міститься повна інформація, необхідна для розуміння того, яка послуга отримана, коли і її вартість, що виключає помилку у здійсненні перерахування. Більш того, відповідно до п.3.2. Порядку надання послуг з регулювання руху суден, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 08.05.2013 №291, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.05.2013 за №807/23339, для суден каботажного плавання та суден місцевого базування заявка на послуги з регулювання руху суден надається капітаном судна у зоні дії ЦРРС/ПРРС через засоби радіозв`язку. Вихід капітана судна на радіозв`язок з відповідним ЦРРС/ПРРС вважається поданням заявки на надання послуг з регулювання руху суден і вже є свідченням того, що судно користується послугами служби регулювання руху суден та має їх оплатити;

- посилання апелянта на Закон України «Про внутрішній водний транспорт» в обгрунтування того, що судна звільнені від сплати канального збору, є безпідставним, оскільки датою набрання чинності цим Законом є 01.01.2022. В той же час, відповідно до п.3.5. Порядку справляння та розміри ставок портових зборів судна, що згідно з обмірним свідоцтвом з повним вантажем мають осадку не більш як 4 метри, здійснюють каботажне плавання та віднесені згідно з класифікаційним свідоцтвом, виданим класифікаційним товариством, до суден внутрішнього або змішаного плавання, звільняються від сплати канального збору. Кранове судно «Святий Миколай», відповідно до класифікаційного свідоцтва, має режим плавання: «Внутрішні водні шляхи з морським режимом судноплавства», тому не звільняється від сплати канального збору;

- відповідно до положень Міжнародної конвенції з охорони людського життя на морі 1974 року (СОЛАС-74), п.7 статті 2 Регламенту Європейського Парламенту і Ради (ЄС) №336/2006 від 15.02.2006 про імплементацію Міжнародного кодексу з управління безпекою в межах Співтовариства та про скасування Регламенту Ради (ЄС) №3051/95, п.2.3. Інструкції про постійне нанесення маркування розпізнавального номера на судна, які мають право плавання під Державним Прапором України, затвердженої наказом Укрморрічфлоту від 11.06.2004 №159, п.1.2.1.1. розділу 1.2. Визначення та пояснення Правил класифікації та побудови суден, виданих Регістром судноплавства України, вантажне судно судно, що не є пасажирським. Отже, очевидно, що судно ТОВ СП «Нібулон», щодо якого виник спір, це вантажне судно. Регістром судноплавства України, який являється класифікаційним товариством, обраним судновласником ТОВ СП «Нібулон», було видано класифікаційне свідоцтво, обмірне свідоцтво на всі судна позивача. При цьому відповідачем зазначено, що ДП «АМПУ» не застосовує Правила Регістра при обчисленні зборів і ціноутворенні, а використовує ці Правила в даному судовому процесі для того, щоб віднести до вірної групи судно апелянта. Класифікаційне свідоцтво на судно «Святий Миколай» містить інформацію про те, що судно виконує вантажні операції. Тому судно «Святий Миколай» (тип кранове судно) є вантажним судном. Кранові судна, які здійснюють суднозахід до морського порту з метою виконання вантажних операцій, відносяться до групи «А» з відповідним стягненням зборів;

- твердження апелянта про те, що заявлене в позові судно не є плавучою спорудою, є помилковим, оскільки будь-яке судно є плавучою спорудою, про що також зазначено у статті 15 Кодексу торговельного мореплавства України;

- судно ТОВ СП «Нібулон», яке було задіяно в операціях перевантаження зернових вантажів, виконало комерційний вантажний рейс та належать до групи «А».

- судно «Святий Миколай» не відноситься до суден портового флоту, оскільки воно не забезпечує виробничі потреби порту, а здійснює вантажні операції.

15.04.2021 на електронну пошту суду апеляційної інстанції від скаржника надійшли пояснення, в яких останній надав заперечення на відзив на апеляційну скаргу, вважаючи доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, такими, що суперечать діючому законодавству України та фактичним обставинам справи.

16.04.2021 на електронну пошту Південно-західного апеляційного господарського суду від апелянта надійшло клопотання, в якому останній просив врахувати висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 13.04.2021 у справі №916/1936/20, відносно вимог щодо повернення коштів, зарахованих ДП «АМПУ» в оплату портових зборів, в той час як заявлене в позові судно звільнено від сплати портових зборів та тарифів.

06.05.2021 на електронну пошту Південно-західного апеляційного господарського суду від апелянта надійшло клопотання, в якому останній просив врахувати висновки Верховного Суду від 13.04.2021 у справі №916/1936/20 та рішення у справі №915/40/21. У вказаному клопотанні скаржником зазначено, що 13.04.2021 Верховним Судом прийнято постанову у справі №916/1936/20, якою визнано вірним застосування статті 1212 Цивільного кодексу України при заявленні позовних вимог щодо стягнення надмірно сплачених коштів як безпідставно набутих у разі звільнення судна від сплати портових зборів. Також 06.07.2021 в судовому засіданні по аналогічній справі №915/40/21, предметом розгляду якої є віднесення буксира на місцевих перевезеннях та кранового судна до групи «Е» (портофлот), було проголошено вступну та резолютивну частину рішення, яким позовні вимоги ТОВ СП «Нібулон» задоволені у повному обсязі та сплачені кошти стягнуті з філії «Дельта-лоцман» ДП «АМПУ».

07.05.2021 на електронну пошту Південно-західного апеляційного господарського суду від апелянта надійшло клопотання, в якому останній просив врахувати висновки Верховного Суду від 13.04.2021 у справі №916/1936/20 та рішення у справі №915/41/21. У вказаному клопотанні скаржником зазначено, що 13.04.2021 Верховним Судом прийнято постанову у справі №916/1936/20, якою визнано вірним застосування статті 1212 Цивільного кодексу України при заявленні позовних вимог щодо стягнення надмірно сплачених коштів як безпідставно набутих у разі звільнення судна від сплати портових зборів. Також 07.07.2021 в судовому засіданні по аналогічній справі №915/41/21, предметом розгляду якої є віднесення буксира на місцевих перевезеннях та кранового судна до групи «Е» (портофлот), було проголошено вступну та резолютивну частину рішення, яким позовні вимоги ТОВ СП «Нібулон» задоволені у повному обсязі та сплачені кошти стягнуті з філії «Дельта-лоцман» ДП «АМПУ».

Враховуючи, що судді - члени колегії Л.О. Будішевська та С.В. Таран знаходились у відпустці з 05.05.2021 по 07.05.2021 на підставі наказу голови суду від 29.04.2021 № 108-в, з метою повного, об`єктивного та всебічного розгляду справи, а також з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, розгляд апеляційної скарги здійснюється у розумний строк 12.05.2021.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ТОВ СП «Нібулон» є судновласником кранового судна «Святий Миколай», яке зареєстроване під прапором України, порт приписки - морський порт Миколаїв, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на судно від 25.09.2018 № 000206, виданого Державною службою морського та річкового транспорту України (т. 1, а.с. 153).

У відповідності до класифікаційного свідоцтва від 03.08.2019 №311-06734-18 на судно «Святий Миколай», виданого Регістром судноплавства України та дійсного до 06.08.2023, судно «Святий Миколай» є крановим судном, відповідає класу «KM +1Crane vessel»; у розділі «Постійні обмеження. Умови, райони і сезони плавання. Інші характеристики» зазначено, що вантажні операції в морі дозволяються при хвилюванні з висотою хвилі 3% забезпеченості не більше 1,5 м та силі вітру до 20 м/хв» (т.1, а.с. 152).

За твердженнями позивача, підтвердженими відповідачем, кранове судно «Святий Миколай» з 14.09.2018 по 17.09.2018 було задіяне в операціях із «забезпечення перевантажувальних робіт на рейдах» - довантаження судна «YOUNG HARMONY» на зовнішньому рейді морського порту Миколаїв. З метою здійснення вказаних операцій, кранове судно «Святий Миколай» здійснило перехід від морського терміналу ТОВ СП «Нібулон» до зовнішнього рейду ММП (Очаків) та у зворотному напрямку. Викладені обставини також підтверджуються поданими позивачем копіями коносаментів та доручень на відвантаження експортних транзитних вантажів на судно «YOUNG HARMONY» (т.1, а.с. 68-77).

Філією «Дельта-лоцман» ДП «АМПУ» при задіянні судна «Святий Миколай» в операціях з довантаження судна «YOUNG HARMONY» виставлені позивачу наступні рахунки:

1) рахунок від 14.09.2018 №МР-04273 на суму 7086,61 грн. з ПДВ; як стверджує позивач, рахунок виставлено, у т.ч. за перехід 14.09.2018 судна «Святий Миколай» з метою довантаження судна «YOUNG HARMONY». При цьому, за твердженнями позивача, за перехід кранового судна «Святий Миколай» 14.09.2018 (термінал ТОВ СП «Нібулон» - ЗР ММП), який був пов`язаний з довантаженням судна «YOUNG HARMONY», філією «Дельта-лоцман» ДП «АМПУ» нараховано: канальний збір за прохід по БДЛК 14.09.2018 в розмірі 1649,81грн. (1448,31грн. згідно квитанції №10359 + 201,50грн. згідно квитанції №10384); за послуги служби регулювання руху суден за прохід 14.09.2018 в розмірі 1206,97грн. (714,53грн. згідно квитанції №10359 + 492,44грн. згідно квитанції №10384) (т.1, а.с. 49-55);

2) рахунок від 20.09.2018 №МР-04460 на суму 4726,89 грн., з ПДВ; як стверджує позивач, рахунок виставлено, у т.ч. за повернення 17-18.09.2018 судна «Святий Миколай» після довантаження судна «YOUNG HARMONY». При цьому, за твердженнями позивача, за перехід кранового судна «Святий Миколай» 17-18.09.2018, який був пов`язаний з довантаженням судна «YOUNG HARMONY», філією «Дельта-лоцман» ДП «АМПУ» нараховано: канальний збір за прохід по БДЛК 17-18.09.2018 в розмірі 1649,08грн.; послуги служби регулювання руху суден за прохід 18.09.2018 в розмірі 714,36грн. (т.1, а.с. 56-60).

Вказані вище рахунки філії «Дельта-лоцман» ДП «АМПУ» позивачем оплачені згідно платіжних доручень від 05.10.2018 № 67301 на суму 7086,61 грн. та від 10.10.2018 № 69547 на суму 4726,89 грн. (т.1, а.с. 66-67).

Як зазначає позивач, указані вище канальний збір у сумі 1649,08 грн. та збір за послуги служби регулювання руху суден у сумі 714,36 грн. за рахунком від 20.09.2018 №МР-04460 філією «Дельта-лоцман» ДП «АМПУ» нараховані безпідставно та не підлягали оплаті ТОВ СП «Нібулон», так як указані збори судну «Святий Миколай» нараховані як для судна групи «А», тоді як фактично судно належить до групи «Е» і звільнене від сплати канального збору та збору за послуги регулювання руху суден.

Позивачем у листуванні з ДП «АМПУ» неодноразово порушувалося питання щодо припинення незаконного, на думку ТОВ СП «Нібулон», виставлення Миколаївською філією ДП «АМПУ» та філією «Дельта-лоцман» ДП «АМПУ» рахунків крановому судну «Святий Миколай» при здійсненні ним операцій на зовнішньому рейді морського порту Миколаїв як судну групи «А» (листи від 02.09.2019 № 13165/3-19/200, від 22.11.2019 № 18218/3-19/200, від 03.12.2019 № 18862/3-19/27, від 03.02.2020 № 1818/3-20/27), проте відповідач листом від 03.01.2020 № 34/10-01-01/Вих виклав позицію щодо відсутності підстав для припинення спірних нарахувань та про належність судна «Святий Миколай» до групи «А» у зв`язку із здійсненням ним вантажних операцій (т.1, а.с. 126-144).

Позивач звернувся до філії «Дельта-лоцман» ДП «АМПУ» з листом від 01.04.2020 № 4766/3-20/200 про повернення коштів, отриманих за рахунком від 14.09.2018 № НР-04273 та за рахунком від 20.09.2018 №МР-04460, в порядку статті 1212 Цивільного кодексу України як таких, що отримані за відсутності достатніх правових підстав та є переплатою по портовим зборам, оскільки судно «Святий Миколай» відноситься до групи «Е» та звільнене від сплати канального збору та не є платником збору за послуги регулювання руху суден. Направлення вказаного листа відповідачу підтверджується квитанцією поштового відділення від 02.04.2020 ФН № (т. 1, а.с. 145-148).

Зазначене звернення ТОВ СП «Нібулон» відповідачем залишене без реагування та виконання, що зумовило звернення позивача до суду з позовом у даній справі.

Відповідно до частин першої та другої статті 3 Кодексу торговельного мореплавства України держава здійснює регулювання торговельного мореплавства через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах морського і річкового транспорту, інші центральні органи виконавчої влади та національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері транспорту. Згідно з цим Кодексом, іншими актами законодавства та міжнародними договорами України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері транспорту, в межах своїх повноважень за участю заінтересованих центральних органів виконавчої влади розробляє та затверджує нормативно-правові акти з питань торговельного мореплавства, інструкції, правила перевезень вантажів, пасажирів, пошти і багажу, правила перевезень у прямому змішаному та прямому водному сполученні, які є обов`язковими для всіх юридичних та фізичних осіб.

У відповідності до статті 85 Кодексу торговельного мореплавства України, під час перебування в морському порту будь-яке судно зобов`язане дотримуватися чинних законів і правил України, у тому числі тих, що стосуються безпеки порту і судноплавства в порту, митного, прикордонного, санітарного (фітосанітарного) режимів, лоцманського проведення, буксирування, рятувальних і суднопіднімальних робіт, якірної стоянки і надання місць біля причалів, навантаження і вивантаження вантажів, посадки і висадки людей, послуг, пов`язаних з навантажувально-розвантажувальними роботами, і будь-яких інших портових послуг, портових зборів, запобігання забрудненню навколишнього природного середовища.

За приписами частин першої і другої статті 22 Закону України «Про морські порти України» у морському порту справляються такі портові збори: корабельний, причальний, якірний, канальний, маяковий, адміністративний та санітарний. Розміри ставок портових зборів для кожного морського порту встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері транспорту, відповідно до затвердженої нею методики.

Процедура справляння портових зборів та розміри ставок портових зборів визначені Порядком справляння та розмірами ставок портових зборів, затвердженим наказом Міністерства інфраструктури України від 27.05.2013 № 316, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.06.2013 за № 930/23462 (надалі - Порядок № 316).

За умовами п. 1.3 Порядку № 316 портові збори (корабельний, причальний, якірний, канальний, маяковий, адміністративний та санітарний) справляються в морських портах із суден і плавучих споруд, що плавають під Державним Прапором України та іноземними прапорами, за групами згідно з додатком 1 до цього Порядку.

Додатком 1 до вказаного Порядку передбачено наступне:

Групи суден і плавучих споруд, що плавають під Державним Прапором України та іноземними прапорами та з яких справляються портові збори

Вид судна/плавучої спорудиГрупи
Вантажні судна, що заходять для виконання вантажних операцій, та плавучі спорудиГрупа А
Пасажирські судна; пороми; криголами, що не належать суб`єктам господарювання всіх форм власності, які здійснюють господарську діяльність у межах морського порту, та не орендовані нимиГрупа Б
Ліхтери, буксири, буксири-штовхачі, штовхачі, баржі (самохідні і несамохідні), річкові самохідні судна, включаючи судна типу «ріка - море», що заходять у порти р. Дунай, а також річкові самохідні судна, що заходять для подальшого перевантаження вантажів на морські судна і навпакиГрупа В
Несамохідні судна (крім барж)Група Г
Судна, що заходять вимушено, для зміни екіпажу, для постачання, через карантинні потреби, а також судна, що прямують на/після ремонт/ремонту на/з судноремонтні/судноремонтних підприємства/підприємств (бази/баз) України службові та військові судна; навчальні, навчально-виробничі судна при виконанні ними рейсів за навчальними планами навчальних закладів, на борту яких перебуває не менш як 50 курсантів, навчально-тренажерні судна; наукові, дослідні, швидкісні судна на підводних крилах, що виконують регулярні пасажирські рейси за розкладом у каботажному плаванні (крім прогулянкових і круїзних рейсів)Група Д
Інші судна (судна судноремонтного заводу, аварійно-рятувальні, підводно-технічні, технічні, госпітальні, гідрографічні, судна портового флоту, криголами, які належать суб`єктам господарювання всіх форм власності, що здійснюють діяльність у межах морського порту, а також орендовані ними, спортивні судна, приватні яхти, парусні судна, судна, які проходять ходові випробування, риболовні судна, що заходять без виконання вантажних операцій)Група Е
Примітки:

1. Під терміном «вимушено» треба розуміти заходження судна у морський порт у зв`язку із загрозою безпеці продовження плавання, життю або здоров`ю членів команди та пасажирів.

2. Судна груп В (буксири та баржі, за винятком тих, що заходять в українські порти, розташовані в усті та на р. Дунай), Д та Е, що виконують комерційні вантажні рейси, належать до групи А.

3. Судна груп Д та Е, що виконують комерційні вантажопасажирські рейси, належать до групи Б.

Пунктом 3.7. Порядку № 316 передбачено, що судна групи Г (крім барж), що проходять каналом Прорва, судна групи В (крім буксирів та барж, що виконують комерційні вантажні рейси), а також судна груп Д та Е (крім тих, що виконують комерційні вантажні або вантажопасажирські рейси) звільняються від сплати канального збору.

Відповідно до частини першої статті 115 Кодексу торговельного мореплавства України із суден, що користуються послугами служби регулювання руху суден, справляється збір, порядок справляння і розмір якого встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері транспорту, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики економічного розвитку.

Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 28.05.2001 № 340, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.06.2001 за № 545/5736, затверджено Типове положення про службу регулювання руху суден (далі - Типове положення).

Відповідно до п. 4.1 Типового положення про службу регулювання руху суден СРРС (служби регулювання руху суден) створюються для надання послуг з регулювання руху суден, які перебувають у зоні дії СРРС, з метою забезпечення безпеки мореплавства, ефективності судноплавства, охорони людського життя на морі, запобігання забрудненню довкілля з суден.

Відповідно до п. 2.1 Порядку надання послуг з регулювання руху суден, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 08.05.2013 №291, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.05.2013 за №807/23339, у районах інтенсивного судноплавства (портові та узбережні води, вузькості, перетин морських шляхів) рішенням Міністерства інфраструктури України створюються ЦРРС/ПРРС, що здійснюють радіолокаційне обслуговування суден. До радіолокаційного обслуговування належать такі послуги СРРС: радіолокаційний контроль за безпекою судноплавства, регулювання руху суден, радіолокаційне проведення (навігаційна допомога), інформаційні послуги - інформування про рух суден, стан засобів навігаційного облаштування, гідрометеорологічні умови та інші фактори, що впливають на безпеку плавання.

За приписами п. 2.3 Порядку № 291 послуги з регулювання руху суден надаються суднам шляхом: планування безпечного руху суден у зоні дії ЦРРС/ПРРС на підставі отриманих від морських агентів або капітанів суден заявок на рух; установлення режиму руху суден; надання суднам вказівок, що стосуються почерговості руху, часу початку руху, маршруту, швидкості та інтервалів руху, місця якірної стоянки; надання попереджень суднам щодо порушення ними правил плавання у відповідній зоні; надання попереджень суднам у разі виникнення (розвитку) ситуації небезпечного зближення з іншими суднами та надання рекомендацій щодо уникнення небезпеки зіткнення; надання попереджень суднам у разі їхнього відхилення від безпечного маршруту плавання та надання рекомендацій щодо повернення до зазначеного маршруту.

Згідно з п. 3.2 Порядку № 291 для суден каботажного плавання та суден місцевого базування заявка на послуги з регулювання руху суден надається капітаном судна у зоні дії ЦРРС/ПРРС через засоби радіозв`язку. Вихід капітана судна на радіозв`язок з відповідним ЦРРС/ПРРС вважається поданням заявки на надання послуг з регулювання руху суден.

Відповідно до п. 4.1 Порядку № 291 із суден, що користуються послугами СРРС з регулювання руху суден, справляється збір, порядок справляння і розмір якого встановлюються відповідно до закону.

Наказом Міністерства інфраструктури України від 03.12.2013 № 966, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18.12.2013 за № 2139/24671, затверджено Тарифи па послуги з регулювання руху суден.

Відповідно до п. 1.1 Тарифів на послуги з регулювання руху суден, тарифи на послуги з регулювання руху суден (збір за послуги служби регулювання руху суден) справляються в морських портах / морських терміналах із суден, групи яких зазначені у додатку 1 до цих Тарифів.

У додатку 1 Тарифів на послуги з регулювання руху суден зазначено наступне:

Групи суден, з яких справляється збір за послуги з регулювання руху суден

Вид суднаГрупи
Вантажні судна, що заходять для виконання вантажних операцій, та плавучі спорудиГрупа А
Пасажирські судна; пороми; криголами, що не належать суб`єктам господарювання всіх форм власності, які здійснюють господарську діяльність у межах морського порту, та не орендовані нимиГрупа Б
Ліхтери, буксири, буксири-штовхачі, штовхачі, баржі (самохідні і несамохідні), річкові самохідні судна, включаючи судна типу «ріка - море», що заходять у порти р. Дунай, а також річкові самохідні судна, що заходять для подальшого перевантаження вантажів на морські судна і навпакиГрупа В
Несамохідні судна (крім барж)Група Г
Судна, що заходять вимушено, для постачання, карантинних потреб, а також судна, що прямують на ремонт на судноремонтні підприємства (бази) України; службові та військові судна; навчальні, навчально-виробничі судна при виконанні ними рейсів за навчальними планами навчальних закладів, на борту яких перебуває не менш як 50 курсантів, навчально-тренажерні судна; наукові, дослідні, швидкісні судна на підводних крилах, що виконують регулярні пасажирські рейси за розкладом у каботажному плаванні (крім прогулянкових і круїзних рейсів)Група Д

Інші судна (судна судноремонтного заводу, аварійно-рятувальні, підводно-технічні, технічні, госпітальні, гідрографічні, судна портового флоту, криголами, які належать суб`єктам господарювання всіх форм власності, що здійснюють діяльність у межах морського порту, а також орендовані ними, спортивні судна, приватні яхти, парусні судна, судна, які проходять ходові випробування, риболовні судна, що заходять без виконання вантажних операцій)Група Е
Примітки:

1. Під терміном «вимушено» треба розуміти заходження судна у морський порт / морський термінал у зв`язку із загрозою безпеці продовження плавання, життю або здоров`ю членів команди та пасажирів.

2. Судна груп В (буксири та баржі), Д та Е, що виконують комерційні вантажні рейси, належать до групи А.

3. Судна груп Д та Е, що виконують комерційні вантажопасажирські рейси, належать до групи Б.

Виходячи з аналізу вищенаведених норм, питання щодо віднесення суден до певної групи регулюється:

- наказом Міністерства інфраструктури України від 27.05.2013 № 316 «Про портові збори», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.06.2013 р. за № 930/23462, яким затверджено Порядок справляння та розміри ставок портових зборів;

- наказом Міністерства інфраструктури України від 03.12.2013 № 966, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18.12.2013 за № 2139/24671, яким затверджено Тарифи на послуги з регулювання руху суден (далі Тарифи).

Приміткою 2 додатку № 1 до Порядку № 316 судна груп В (буксири та баржі, за винятком тих, що заходять в українські порти, розташовані в усті та на р. Дунай), Д та Е, що виконують комерційні вантажні рейси, належать до групи А.

Згідно із приміткою 2 до додатка 1 до Тарифів №966 Судна груп В (буксири та баржі), Д та Е, що виконують комерційні вантажні рейси, належать до групи А.

За змістом цих норм, у разі виконання судном, що навіть відноситься до групи «Е», комерційних вантажних рейсів, таке судно належить до групи «А».

Відповідно до частини першої статті 22 Кодексу торговельного мореплавства України технічний нагляд за морськими суднами, незалежно від форм власності судна і його власника, та їх класифікація здійснюються класифікаційним товариством, обраним судновласником.

Судновласником - ТОВ СП «Нібулон» класифікаційним товариством вибрано Регістр судноплавства України.

Згідно з пунктом 1 Положення про Регістр судноплавства України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.1998 №814, Регістр судноплавства України (далі - Регістр) є національним класифікаційним товариством, яке здійснює технічний нагляд і проводить класифікацію морських і річкових торгівельних суден відповідно до статті 22 Кодексу торговельного мореплавства України і статей 26 і 29 Закону України «Про транспорт».

Згідно з пунктом 6 Положення про Регістр судноплавства України, одним з головних завдань Регістру судноплавства України є класифікація морських і річкових суден, розроблення та затвердження правил і технічних вимог щодо забезпечення виконання умов безпеки плавання суден, охорони життя і здоров`я пасажирів, суднових екіпажів, збереження вантажів, що перевозяться, екологічної безпеки суден тощо.

Класифікація суден - це врегульовані нормативними актами заходи щодо присвоєння судну відповідного класу згідно його технічних характеристик та/або особливостей конструювання й будівництва. Класифікація суден здійснюється Регістром та характеризується наступними ознаками: (а) обов`язковий характер, оскільки будь-яке судно відповідно до статті 35 Кодексу торговельного мореплавства України повинне мати класифікаційне свідоцтво; (б) правовий характер, оскільки умови та порядок класифікації мають визначатися у правилах, що затверджує Регістр; (в) процесуальний характер, оскільки процедура присвоєння класу судну носить послідовний, поетапний характер; (г) документарний результат - за результатами Регістр видає спеціальний документ - класифікаційне свідоцтво. Видача класифікаційного свідоцтва є свідченням того, що судно відповідає вимогам морехідності.

Отже, Регістр судноплавства України наділений Кабінетом Міністрів України певними повноваженнями, в тому числі видавати класифікаційне свідоцтво, умови та порядок класифікації при цьому міститься у Правилах класифікації та побудови суден Регістра судноплавства України.

Відповідно до класифікаційного свідоцтва від 03.08.2019 №311-06734-18 на судно «Святий Миколай», виданого Регістром судноплавства України, в символі класу зазначено «Crane vessel».

Відповідно до п.2.2.37 Правил класифікації та побудови суден Регістра судноплавства України серед інших визначень наведено «Crane vessel - кранове». Згідно із п.1.2.1. Правил класифікації та побудови суден Регістра судноплавства України кранове судно теж саме, що і плавучий кран, але на плавучій основі з судновими або близькими до суднових обводами; плавучий кран (плавкран) кранова споруда на плавучій основі понтонного або близького до нього за формою типу, призначена для виконання вантажопідіймальних і технологічних (монтажних, підводних, гідротехнічних, аварійно-рятувальних, укладання трубопроводів і т.п.) операцій, яка може бути використана також і для транспортування вантажів на палубі і/або в трюмі; судно спеціального призначення самохідне судно з механічним двигуном, на борту якого в зв`язку з його призначенням знаходяться більше 12 осіб спеціального персоналу, включаючи пасажирів (пасажирів не повинно бути більше 12; при наявності на борту судна більше 12 пасажирів, таке судно розглядається як пасажирське, а не як судно спеціального призначення), - до таких суден, зокрема, відносяться плавучі крани та кранові судна); вантажне судно будь-яке судно, що не є пасажирським (суховантажне, наливне, транспортний рефрижератор, криголам, буксир, штовхач, рятувальне, технічного флоту, кабельне, промислово транспортне, спеціального призначення та інше непасажирське судно).

Відповідно до пункту 2.3. Інструкції про постійне нанесення маркування розпізнавального номера на судна, які мають право плавання під Державним Прапором України, затвердженої наказом Укрморрічфлоту від 11.06.2004 №159, вантажне судно судно, що не є пасажирським.

Класифікаційне свідоцтво на судно «Святий Миколай» містить інформацію про те, що судно виконує вантажні операції.

Отже, судно позивача «Святий Миколай» відноситься до вантажних суден і виконує вантажні операції, а оскільки воно здійснювало судозахід до морського порту з метою виконання вантажних операцій, то згідно із Порядком №316 та Тарифами №966 відноситься до групи «А» з відповідним стягненням зборів.

Як було зазначено вище по тексту цієї постанови, позивач вважає, що кранове судно «Святий Миколай», враховуючи мету заходу до порту здійснення довантаження судна «YOUNG» на зовнішньому рейді морського порту Миколаїв, відноситься до суден портофлоту групи «Е». При цьому позивач стверджує, що при переході від місця базування до місця виконання робіт судно «Святий Миколай» не мало на борту вантажу, коносаменти не оформлювалися, а тому його рейс не класифікується як «вантажний рейс», а також вказане судно не виконувало «комерційний рейс», у зв`язку з чим є неправомірним віднесення вказаного судна до групи «А» згідно приміток 2 до додатка 1 Порядку №316.

Відповідно до розділу 2 Наказу Державного комітету України з промислової безпеки; охорони праці та гірничого нагляду «Про затвердження Правил безпеки для працівників суден портового і службово-допоміжного флоту рибного господарства» від 24.01.2007 № 13 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 6 лютого 2007 р. за №101/13368) портовий і службово-допоміжний флот рибного господарства - судна флоту, що використовуються для забезпечення виробничої та господарської діяльності порту: нафтоналивні судна; плавучі нафтові станції; портові буксири-кантувачі й морські буксири; портові бункерувальники рідким паливом і водою; судна, призначені для запобігання забрудненню моря; лоцманські судна й катери; катери для завезення швартовних кінців; пасажирські службові катери; самохідні та несамохідні малотоннажні вантажні судна, пожежні судна; судна для забезпечення перевантажувальних робіт тощо.

Тобто, портовий і службово-допоміжний флот рибного господарства судна флоту, що використовуються для забезпечення виробничої та господарської діяльності порту.

Критерієм для віднесення суден до тієї чи іншої категорії є мета, з якою судно заходить до порту.

Отже, одне й те саме судно, одного й того ж типу, класу, за певних умов дійсно може бути віднесено до суден портофлоту, однак суд апеляційної інстанції вважає, що у даній справі судно позивача здійснювало вантажні операції (довантаження судна), а не забезпечувало виробничу та господарську діяльність.

Доводи скаржника стосовно того, що судно «Святий Миколай» не виконувало комерційного вантажного рейсу, оскільки не мало на борту вантажу, коносаменти не оформлювалися, а тому його рейс не класифікується як «вантажний рейс», а також вказане судно не виконувало «комерційний рейс», судова колегія відхиляє з тих підстав, що:

- наявність вантажу на самому судні не є визначальним для того, щоб робити висновок, що судно виконує вантажну операцію, оскільки вантажна операція - це навантаження, вивантаження й перевантаження вантажу, завантаження і розвантаження транспортного засобу (п. 2.1 Розділу ІІ Правил надання послуг у морських портах України, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України 05.06.2013 № 348);

- вантажні операції з довантаження судна «YOUNG HARMONY» на зовнішньому рейді морського порту Миколаїв були комерційними, адже відбувались на виконання умов зовнішньоекономічного контракту з метою отримання прибутку, а не для власного споживання (тобто споживання у технологічному процесі власного виробництва).

Посилання апелянта на Закон України «Про внутрішній водний транспорт» в обґрунтування того, що судна звільнені від сплати канального збору, є безпідставними, оскільки датою набрання чинності цим Законом є 01.01.2022. Також відповідно до п.3.5. Порядку справляння та розміри ставок портових зборів судна, що згідно з обмірним свідоцтвом з повним вантажем мають осадку не більш як 4 метри, здійснюють каботажне плавання та віднесені згідно з класифікаційним свідоцтвом, виданим класифікаційним товариством, до суден внутрішнього або змішаного плавання, звільняються від сплати канального збору. Кранове судно «Святий Миколай», відповідно до наданого відповідачем класифікаційного свідоцтва, має режим плавання: «Внутрішні водні шляхи з морським режимом судноплавства», тому не звільняється від сплати канального збору.

З урахуванням вищенаведених норм законодавства та встановлених обставин справи, судова колегія вважає, що кранове судно «Святий Миколай» при здійсненні довантаження судна «YOUNG HARMONY» на зовнішньому рейді морського порту Миколаїв відноситься до групи «А», так як є вантажним судном, яке здійснювало вантажні комерційні операції, а тому відсутні підстави для звільнення позивача від сплати канального збору та збору за послуги з регулювання руху суден.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України).

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 03.06.2015 у справі № 6-100цс15, від 05.12.2018 у справі №367/6344/16-ц.

У даній справі обов`язки ТОВ СП «Нібулон» з оплати канального збору та оплати послуг регулювання руху суден виникли на підставі законодавства.

У платіжному дорученні від 10.10.2018 №69547, відповідно до якого позивачем перераховано відповідачу кошти у розмірі 4726,89грн., міститься посилання на виставлений відповідачем рахунок №МР-04460 від 20.09.2018, в якому, в свою чергу, зазначено судно, за яке виставлено рахунок (судно «Святий Миколай»), та назва збору (канальний збір та збір за послуги СРРС), а в додатку до рахунку №МР-04460 від 20.09.2018 також міститься номери та дати квитанцій СРРС, тариф та розрахунковий об`єм, на підставі яких розраховувалась вартість послуг. Тобто, позивач, сплачуючи відповідачу кошти у розмірі 4726,89грн., повністю розумів, які збори ним оплачуються, а також які послуги були надані йому відповідачем, дати надання цих послуг та їх вартість, що виключає помилку позивача у здійсненні перерахування вказаної суми на рахунок відповідача.

Інші наявні в матеріалах справи докази (у тому числі, надані позивачем висновки експерта з питань права), вищевикладених висновків суду не спростовують.

Стосовно посилань скаржника на постанову Верховного Суду від 13.04.2021 у справі №916/1936/20 судова колегія зазначає наступне.

Подібність відносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин) (постанова Великої Палати Верховного суду від 11.04.2018 у справі №910/12294/16).

У справі 916/1936/20 розглядався позов ТОВ «Старк Шиппінг» до ДП «АМПУ» в особі Миколаївської філії ДП «АМПУ» (адміністрація Миколаївського морського порту) та Одеської філії ДП «АМПУ» (адміністрація Одеського морського порту) про стягнення 58 033,54 дол. США. Задовольняючи позов, суди першої та апеляційної інстанцій, з якими погодився Верховний Суд у постанові від 13.04.2021, зазначили про те, що оскільки в цьому випадку судна ATHINOULA та GREENWICH PARK стояли на якорі та не виконували вантажних операцій, що не спростовується сторонами у справі, та в подальшому такі судна перейшли до іншого морського порту, суди попередніх інстанцій дійшли правомірних висновків про звільнення позивача від сплати корабельного, адміністративного, санітарного зборів відповідно до пунктів 2.2, 7.2, 8.2 Порядку № 316. Оскільки підставою для справляння корабельного, адміністративного, санітарного збору є норми Порядку № 316, а не Договір, предметом регулювання якого є, зокрема, визначений сторонами порядок нарахування та оплати портових зборів, суди попередніх інстанцій, встановивши відсутність правових підстав для справляння корабельного, адміністративного, санітарного зборів відповідно до положень Порядку Порядку № 316, дійшли правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення надмірно сплачених коштів як безпідставно набутих відповідно до положень статті 1212 ЦК України.

З викладеного вбачається, що висновки Верховного Суду у справі 916/1936/20 стосуються стягнення надмірно сплачених коштів як безпідставно набутих відповідно до положень статті 1212 ЦК України з огляду на відсутність правових підстав для справляння корабельного, адміністративного, санітарного зборів відповідно до положень Порядку Порядку № 316. Натомість, на відміну від справи 916/1936/20, у даній справі відсутні підстави для звільнення позивача від сплати канального збору та збору за послуги з регулювання руху суден, обов`язок щодо сплати яких у позивача виник на підставі норм чинного законодавства, а, відтак, і відсутні підстави для застосування норм статті 1212 ЦК України. У зв`язку з цим відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин в порядку частини четвертої статті 236 Господарського процесуального кодексу України висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Верховного Суду від 13.04.2021 у справі №916/1936/20.

Також скаржник у клопотаннях від 06.05.2021 та від 07.05.2021 просив врахувати висновки, викладені, відповідно, у рішенні по справі №915/40/21 та у рішенні по справі №915/41/21, які судовою колегією відхиляються, оскільки відповідно до частини четвертої статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Відповідно до положень статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із чим дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а вказане судове рішення слід залишити без змін.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за її подання та розгляд не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства «Нібулон» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 12.01.2021 у справі №915/400/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст.287, 288 ГПК України.

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя Л.О. Будішевська

Суддя С.В. Таран