номер провадження справи 18/35/21
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2021 справа № 908/440/21

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі головуючого судді Левкут Вікторії Вікторівни, розглянувши матеріали справи № 908/440/21

за позовом дочірнього підприємства АГРОФОНД-ЗЕРНО (03151, місто Київ, вулиця Очаківська/провулок Очаківський, 5/6, кабінет 111)

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю УКР-АГРО-ПРОДУКТ (69035, місто Запоріжжя, проспект Соборний, буд. 137)

про стягнення 191948,91 грн.

Без повідомлення (участі) представників учасників справи

Заявлено позовні вимоги про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю УКР-АГРО-ПРОДУКТ 191948,91 грн., які складаються з: 150000,00 грн. основного боргу по оплаті за поставлений товар на підставі договору генеральної дистриб`юції № 31-Д від 20.12.2016, 13997,04 грн. 3% річних та 27951,87 грн. інфляційних втрат. Також позивач до попереднього (орієнтовного) розрахунку відніс 25000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Позовні вимоги вмотивовані невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором договору генеральної дистриб`юції № 31-Д від 20.12.2016, що стало підставою для нарахування 3% річних та інфляційних страт та звернення позивача до суду за захистом своїх порушених прав. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на приписи статей ст.ст. 525, 526, 530, 610 ЦК України та ст. 193 Господарського кодексу України.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.02.2021 справу № 908/440/21 передано на розгляд судді Левкут В.В.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 24.02.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/440/21; присвоєно справі номер провадження 18/35/21; ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання; встановлено відповідачу строк для надання суду обґрунтованого письмового відзиву на позовну заяву протягом 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше 19.03.2021. Встановлено позивачу строк для надання суду відповіді на відзив на позов, а також доказів направлення відповіді на відзив відповідачу протягом 5 днів з дня отримання відзиву на позов.

Сторони повідомлені про розгляд справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштової кореспонденції повноважному представнику позивача 01.03.2021 та повноважному представнику відповідача 10.03.2021.

Відповідач 16.03.2021 (у визначений судом строк) надав відзив на позов, в якому проти заявлених вимог заперечив та вказав, що позивачем не надано всіх документів на підтвердження поставки, в тому числі не надано товарно-транспортну накладну. Крім того, у видатковій накладній № 107 від 20.12.2016 підписантом зі сторони ТОВ УКР-АГРО-ПРОДУКТ є ОСОБА_1 , проте до позовної заяви не надано копію довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей, яка є обов`язковою для передачі замовленого товару. Щодо попереднього розрахунку судових витрат відповідач зазначив, що зазначені послуги є недоведеними, документально не підтвердженими, не неминучими, а вартість наданих послуг є занадто великою для категорії справи та необґрунтованою.

Від позивача 23.03.2021 надійшла відповідь на відзив. Ухвалою суду від 24.02.2021 встановлено позивачу строк на надання відповіді на відзив протягом 5 днів з дня отримання відзиву. Згідно інформації з офіційного сайту Укрпошти відправлення відповідача з відзивом на позов отримано позивачем 16.03.2021, згідно відомостей на конверті та з офіційного сайту Укрпошти відповідь на відзив направлено 19.03.2021, тобто, у визначений судом строк.

Позивач у відповіді на відзив з доводами відповідача не погодився та зазначив, що обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей підтверджуються видатковими накладними. Відносно доводів відповідача про відсутність довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей позивач вказав, що банківськими виписками, які свідчать про часткову оплату коштів за отриманий товар, тобто діями відповідача, підтверджується факт поставки товару. Стосовно витрат на професійну правничу допомогу позивач вважає заявлену до відшкодування суму обґрунтованою.

Крім того від позивача 08.04.2021 надійшло клопотання, в якому він просить долучити до матеріалів справи документи на оплату професійної правничої допомоги та стягнути з відповідача 25000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. До клопотання долучено акт наданих послуг № 37 від 22.03.2021 та платіжне доручення № 19 від 31.03.2021 на суму 25000,00 грн.

Щодо строку розгляду справи по суті суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 2 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Провадження у даній справі відкрито 24.02.2021. Отже, суд мав розпочати розгляд справи по суті після 26.03.2021 та закінчити 26.04.2021.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2020 №255 Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. №211 з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), установлено з 12 березня до 24 квітня 2020 року на всій території України карантин, дія якого неодноразово продовжувалася і наразі не припинена.

З 17.07.2020 набрав чинності Закон України від 18.06.2020 № 731-IX Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), яким внесено зміни до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" ГПК України, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином".

За період дії карантину звернень щодо необхідності реалізації своїх прав у більш тривалий строк від учасників справи не надходило.

Оскільки карантинні заходи в Україні не скасовані, з метою недопущення безпідставного затягування строку розгляду справи, враховуючи те, що сторонам надана можливість подати свої процесуальні заяви, навести доводи та заперечення суду з урахуванням строку дії карантину, зважаючи на знаходження судді-доповідача у справі Левкут В.В. на лікарняному з 16.03.2021 по 02.04.2021 та з 19.04.2021 по 07.05.2021 у відпустці, суд ухвалив розпочати розгляд справи по суті та прийняти рішення у справі 11.05.2021 за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті, без повідомлення (участі) у судовому засіданні представників позивача та відповідача.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Дочірнім підприємством АГРОФОНД-ЗЕРНО (Постачальник, позивач у справі) та товариством з обмеженою відповідальністю УКР-АГРО-ПРОДУКТ (Генеральний дистриб`ютор, відповідач у справі) 20.12.2016 укладений договір генеральної дистриб`юції № 31-Д (далі - Договір).

Відповідно до умов п. 1.1 Договору Постачальник передає, а Генеральний дистриб`ютор приймає і оплачує товар, виготовлений Постачальником, та реалізує Покупцям чи передає іншим Дистриб`юторам для реалізації товар від свого імені, на умовах і в порядку, визначеному цим договором.

За умовами п. 1.2 Договору асортимент, кількість, ціна, загальна вартість та умови поставки товару зазначаються у Специфікаціях (Додаток № 1), які є невід`ємними частинами цього договору.

Згідно із п. 3.2 Договору поставлений товар вважається прийнятим Генеральним дистриб`ютором:

а) по кількості згідно обсягу, вказаного в видатковій накладній;

б) за якістю згідно з результатами огляду партії Товару і даними посвідчення про якість.

Загальна ціна цього договору складається з сум поставленого товару згідно Специфікацій (за винятком повернутого) видаткових накладних впродовж строку дії цього договору (п. 4.1 Договору).

Пунктом 4.2 Договору передбачено, що Генеральний дистриб`ютор здійснює оплату за поставлений товар протягом 45 (сорока п`яти) календарних днів з моменту поставки товару, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника.

Відповідно до п. 5.2.3 Договору Генеральний дистриб`ютор зобов`язується, зокрема, своєчасно та в повному обсязі сплачувати за товар відповідно до п. 4.2 цього договору.

В пункті 10.1 Договору сторони визначили, що цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє в частині виконання Постачальником зобов`язань щодо поставки товару по 31 грудня 2017 року включно, а по взаєморозрахунках до повного виконання своїх зобов`язань кожною із сторін. У випадку, якщо жодна із сторін за 30 (тридцять) календарних днів до закінчення терміну дії цього договору не попередить про намір розірвати цей договір, строк дії цього договору автоматично продовжується на кожний наступний календарний рік на тих самих умовах.

Специфікацією № 1/31-Д від 20.12.2016 сторони узгодили найменування, показники якості, кількість, ціну за 1 базову одиницю та умови поставки товару на загальну суму 571000,41 грн.(з ПДВ).

З матеріалів справи вбачається, що позивач (Постачальник) на виконання умов договору згідно Специфікації № 1/31-Д від 20.12.2016 здійснив поставку та передав у власність відповідача (Генерального дистриб`ютора) передбачений Специфікацією товар на суму 571000,41 грн., в тому числі ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № 107 від 20.12.2016.

Як зазначив позивач, у період з 07.12.2016 по 26.10.2017 частину товару на суму 25822,04 грн. повернуто.

Відповідач в повному обсязі своїх грошових зобов`язань перед позивачем не виконав.

Згідно додатку до довідки АБ «Укргазбанк» № 15932/5204/2021 від 17.02.2021 за спірною поставкою відповідачем перераховано на розрахунковий рахунок позивача в період з 20.12.2016 по 14.08.2018 кошти на загальну суму 395178,37 грн.

Станом на дату подачі позову заборгованість Генерального дистриб`ютора перед Постачальником за Договором поставки становить 150000,00 грн., що обчислюється як різниця між загальною сумою грошового зобов`язання Генерального дистриб`ютора перед Постачальником (545178,37 грн.) та сумою коштів, сплачених Генеральним дистриб`ютором Постачальнику за Договором (395178,37 грн.).

У зв`язку з наявністю заборгованості позивачем 11.01.2021 на адресу відповідача направлено претензію № 11/01-01 від 11.01.2021 щодо сплати 150000,00 грн. боргу. Згідно витягу з сайту Укрпошти зазначене відправлення вручене відповідачу 29.01.2021.

Неналежне виконання відповідачем зобов`язання щодо оплати отриманого товару у визначений договором строк стало підставою для звернення позивача до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши докази, суд визнав позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини… Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Аналогічні положення містить ст. 174 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 662 ЦК України унормовано, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

За приписами частини першої статті 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Згідно зі статтею 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

При цьому, підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, ст. 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Долучена до матеріалів справи видаткова накладна, на підставі якої виникла заборгованість відповідача у спірний період, підписана з боку відповідача без зауважень.

Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить ст. 193 Господарського кодексу України.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Виходячи з умов п. 3.2 Договору оплата за отриманий товар 45 календарних днів з дня поставки товару. Поставка товару здійснена 20.12.2016, отже строк виконання зобов`язання по оплаті 03.02.2017.

Відповідач, в порушення умов договору та чинного законодавства, оплату вартості отриманого товару у визначений у Договорі строк не здійснив. Факт отримання від позивача товару на суму 545178,37 грн. та не сплата його вартості на суму 150000,00 грн. відповідачем не заперечується.

Доводи відповідача про ненадання позивачем до матеріалів справи товарно-транспортної накладної, як документа, що підтверджує факт поставки товару, суд визнав необґрунтованими, оскільки таким документом з огляду на приписи Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є саме видаткова накладна.

В свою чергу, товарно-транспортна накладна підтверджує факт надання послуг з перевезення товару та може бути одним із додаткових доказів здійснення господарської операції з поставки товару.

Посилання відповідача на ненадання позивачем до матеріалах позовної заяви довіреності на отримання товару суд відхиляє та зауважує, що на видатковій накладній міститься підпис отримувача та відбиток печатки підприємства відповідача, а відсутність довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей не спростовує факту поставки.

Крім того, своїми діями по здійсненню часткової оплати товару відповідач фактично визнав отримання товару за спірною видатковою накладною.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Факт порушення відповідачем умов, визначених змістом зобов`язання, та факт несплати відповідачем вартості отриманого товару у повному обсязі у визначений Договором строк є доведеним. Доказів погашення суми боргу відповідачем суду не надано.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За таких обставин, матеріалами справи доведено, що відповідач не виконав умови Договору в частині оплати вартості отриманого товару у визначений строк, що призвело до виникнення у відповідача заборгованості перед позивачем за отриманий товар в сумі 150000,00 грн.

Також суд визнав за необхідне зауважити, що внаслідок здійснення відповідачем періодичного добровільного погашення заборгованості за договором у період до 14.08.2018 відбулося переривання строку позовної давності відповідно до частини 1 статті 264 ЦК України.

Враховуючи викладене, суд визнав, що позовна вимога про стягнення з відповідача 150000,00 грн. основного боргу за отриманий за Договором товар заявлена обґрунтовано і підлягає задоволенню.

За порушення грошового зобов`язання позивач нарахував відповідачу 1397,04 грн. 3% річних та 27951,87 грн. інфляційних втрат.

Відповідно ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд звертає увагу, що позивачем наведено розрахунки 3% річних та інфляційних втрат з урахуванням часткових оплат за Договором і визначено період прострочення з 27.02.2018 по 31.01.2021. Зважаючи на відсутність у суду повноважень виходити за межі заявлених позовних вимог, розрахунки позивача суд приймає.

Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних за період з 27.02.2018 по 31.01.2021 з урахуванням часткових оплат заборгованості за отриманий товар за Договором, за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи Законодавство, суд встановив, що розрахунки позивача є правильними. Вимога про стягнення з відповідача 3% річних задовольняється судом в заявленій сумі 13997,04 грн.

При перевірці розрахунку позивача за вимогою про стягнення втрат від інфляції суд виходив з наступного:

Індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому, в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України Про індексацію грошових доходів населення у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Перевіривши наведені позивачем розрахунки інфляційних втрат за визначений позивачем період: березень 2018 року січень 2021 року за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи Законодавство, суд визнав його правильним, до стягнення підлягає сума 27951,87 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ст.ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст. 75 ГПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

У відзиві на позов відповідач не заперечив ані факт поставки, ані наявність заборгованості у визначеному позивачем розмірі. Не надано також відповідачем жодних заперечень відносно наданих позивачем розрахунків 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідач не надав до суду доказів, які могли б свідчити про належне виконання зобов`язань за договором щодо оплати в повному обсязі вартості отриманого товару у визначений договором строк.

Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до пункту 2 частини 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 25000,00 грн. та доводів відповідача про їх недоведеність та неспівмірність заявленим вимогам суд зазначає наступне.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат та пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, відповідно до приписів ч. 5 ст. 129 ГПК України, суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Виходячи з аналізу вказаних статей, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу суд повинен виходити з критеріїв складності справи, кваліфікації і досвіду адвоката, фінансового стану клієнта, а також виходити з принципів розумності з врахуванням витраченого адвокатом часу за для надання такої допомоги.

Відшкодування витрат, пов`язаних з оплатою послуг адвоката з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Правову допомогу позивачу надавав адвокат Семенко Б.М. згідно договору про надання професійної правничої допомоги від 10.02.2021, укладеного з ДП «АГРОФОНД-ЗЕРНО».

Як вбачається з матеріалів справи, 10.02.2021 адвокатом Семенко Борисом Миколайовичем (Адвокат) та дочірнім підприємством «АГРОФОНД-ЗЕРНО» (Клієнт) укладений договір № б/н про надання професійної правничої допомоги, відповідно до п. 1.1 якого Клієнт доручає, а Адвокат приймає на себе зобов`язання надавати адвокатські послуги (професійну правничу допомогу) за замовленням Клієнта, щодо захисту його прав та інтересів, пов`язаних з участю;: у адміністративних, господарських судах; судах загальної юрисдикції під час розгляду цивільних справ або справ про адміністративні правопорушення; у кримінальному провадженні, досудове слідство у якому здійснюється відповідним органами досудового розслідування згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України, під час проведення слідчих (розшукових) або процесуальних дій відносно Клієнта, його майна, у т.ч. захист прав та інтересів Клієнта у якості потерпілого, свідка, підозрюваного, обвинуваченого.

До зазначеного договору адвокат Семенко Борис Миколайович та ДП «АГРОФОНД-ЗЕРНО» підписали додаткову угоду від 10.02.2021, пунктом 1 якої сторони визначили, що в рамках договору про надання професійної правничої допомоги Клієнт доручає, а Адвокат приймає на себе зобов`язання надати правничу допомогу в частині стягнення в судовому порядку заборгованості з ТОВ «УКР-АГРО-ПРОДУКТ».

Пунктом 3 вказаної додаткової угоди передбачено, що обсяг професійної правничої допомоги адвоката за договором складає 8 годин:

1. Опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні відносини 1 година;

2. Формування правової позиції, консультування щодо необхідності отримання додаткових матеріалів (доказів) та їх отримання для справи 2 години;

3. Підготовки процесуальних документів по справі (позовна заява, клопотання, письмові пояснення, виготовлення копій позовних матеріалів тощо 2 години;

4. Приїзд адвоката до позивача, підготовка документів, направлення поштової кореспонденції 2 години.

В пункті 4 додаткової угоди сторони домовились, що вартість однієї години роботи адвоката складає 3125,00 грн.

Відповідно до п. 5 додаткової угоди гонорар Адвоката за надання професійної правничої допомоги в частині стягнення в судовому порядку заборгованості з ТОВ «УКР-АГРО-ПРОДУКТ» складає 25000,00 грн.

ОСОБА_2 та ДП «АГРОФОНД-ЗЕРНО» 22.03.2021 підписали акт надання послуг, згідно з яким сторонами узгоджено надання професійної правничої допомоги (стягнення у судовому порядку заборгованості з ТОВ «УКР-АГРО-ПРОДУКТ») на суму 25000,00 грн.

Сплата позивачем за надання послуг адвоката підтверджується платіжним дорученням № 198 від 31.03.2021 на суму 25000,00 грн.

Абзацами 1, 2 ч. 8 ст. 129 ГПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015, п.п. 34-36 рішення у справі Гімайдуліна і інших проти України від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування названих витрат, крім судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним. У зв`язку з цим суд з урахуванням обставин конкретної справи, зокрема, ціни позову може обмежити цей розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначав про завищений розмір заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката, проте клопотання про їх зменшення не надав.

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Відповідно до предмету позову в даній справі позивачем при поданні позову заявлено до стягнення з відповідача заборгованість за договором, яка складається з 150000,00 грн. основного боргу за догвором, 13997,04 грн. 3% річних та 27951,87 грн. інфляційних втрат. Розрахунки заявлених до стягнення сум не є складними і не потребують значного часу. Також не обтяжена справа кількістю доказів, які б потребували вивчення.

З огляду на обставини справи, справа є нескладною і підготовка до її розгляду не потребує аналізу великої кількості доказів, законодавства, значних затрат часу та зусиль. Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що заявлені витрати позивача на професійну правничу допомогу порівняно з ціною позову та складністю справи є неспіврозмірними та достатньо завищеними.

Приписами ч. 1 ст. 2 ГПК України визначено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ч. 3 ст. 236 ГПК України судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене та заперечення відповідача щодо розміру заявлених витрат, суд вважає за необхідне обмежити розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають сплаті за послуги адвоката, та визнати обґрунтованим при розподілі судових витрат розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката для даної справи в сумі 12000,00 грн.

Згідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд визнає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 12000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язаних з розглядом справи № 908/440/21.

Керуючись ст.ст. 46, 74, 76-80, 129, 236-242, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю УКР-АГРО-ПРОДУКТ (69035, місто Запоріжжя, проспект Соборний, буд. 137; ідентифікаційний код 35105397) на користь дочірнього підприємства АГРОФОНД-ЗЕРНО (03151, місто Київ, вулиця Очаківська/провулок Очаківський, 5/6, кабінет 111; ідентифікаційний код 39079722) 150000,00 грн. (сто п`ятдесят тисяч грн. 00 коп.) основного боргу, 13997,04 грн. (тринадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто сім грн. 04 коп.) 3 % річних, 27951,87 грн. (двадцять сім тисяч дев`ятсот п`ятдесят одну грн. 87 коп.) інфляційних втрат, 2879,23 грн. (дві тисячі вісімсот сімдесят дев`ять грн. 23 коп.) судового збору та 12000,00 грн. (дванадцять тисяч грн. 00 коп.) витрат на професійну правничу допомогу адвоката. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено, оформлено і підписано у відповідності до вимог ст.ст. 240, 241 ГПК України 13.05.2021.

Суддя В.В. Левкут