РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.05.2021Справа № 910/2661/21
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УБМ - Груп»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ЗЗБК №1»

про стягнення 804488,89 грн.

Суддя Усатенко І.В.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «УБМ - Груп» з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ЗЗБК №1» про стягнення 804488,89 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором від 26.10.2018 № 35/18.

Ухвалою суду від 01.03.2021 відкрито провадження у справі № 910/2661/21, постановлено, розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику учасників справи, надано відповідачу строк у 15 днів з дати отримання ухвали на подання відзиву.

09.04.2021 через канцелярію суду, від відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності. За твердженнями відповідача, викладеними в заяві, відповідачем заявлено до стягнення пеню та штраф з порушенням приписів ст. ст. 253, 256, 257, 258 ЦК України.

19.04.2021 через канцелярію суду, від позивача надійшло заперечення проти заяви про застосування строків позовної давності. Відповідно до заперечення, позивач стверджує, що відповідачем заява про застосування строків позовної давності була подана з порушенням строків встановлених ст. ст. 169, 182, 207, 252 ГПК України, а тому така заява, за переконанням позивача, має бути залишена без розгляду.

З приводу заяви позивача про залишення без розгляду заяви відповідача про застосування строку позовної давності.

Нормативним актом, яким унормовано інститут "позовної давності" є Цивільний Кодекс України, і саме цей нормативний акт підлягає застосуванню при вирішенні питання про застосування позовної давності до позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Отже обмеження щодо строків подання заяв та клопотань, передбачені ст. ГПК України не застосовуються до заяв про застосування строків позовної давності, і відповідні заяви можуть подаватись до суду на будь-якій стадії судового розгляду до ухвалення рішення у справі.

Суд відмовляє позивачу у задоволенні заяви про залишення без розгляду заяви відповідача про застосування строків позовної давності.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

26.10.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ЗЗБК №1» (генпідрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «УБМ - Груп» (субпідрядник) укладено договір № 35/18 на надання послуг баштовими кранами типу КБ - 674 на об`єкті «Будівництво житлового будинку № 1 в 20 - м мікрорайоні ж/м Вигурівщина - Троєщина у Деснянському районі м. Києва».

Відповідно до п. 1.1. - 1.2. договору, предметом даного договору є надання субпідрядником послуг по виконанню будівельно - монтажних робіт на будівельному об`єкті за адресою: «будівництво житлового будинку № 1 в 20 - м мікрорайоні ж/м Вигурівщина - Троєщина у Деснянському районі м. Києва». Субпідрядник надає послуги на будівельному об`єкті баштовими кранами модифікації КБ - 674, а генпідрядник організовує надання послуг БК на об`єкті та проводить оплати наданих «Субпідрядником» послуг.

Згідно п. 2.10 договору генпідрядник зобов`язується щомісячно підписувати документи за виконані роботи та проводить оплату в терміни, вказані в розділі 5 даного договору.

Відповідно до п. 3.1., 3.8 договору, субпідрядник зобов`язаний надавати послуги БК на об`єкті генпідрядника, згідно з погодженим з субпідрядником ПВР; щомісячно надавати генпідряднику для оформлення документи за виконані роботи в терміни вказані в розділі 5 договору.

Відповідно до п. 5.1. - 5.2. договору, субпідрядник щомісячно не пізніше останнього дня звітного місяця надає генпідряднику довідки про виконанні роботи та витрати, та акти приймання - передачі виконаних робіт. Генпідрядник підписує довідки та акти протягом 3 - х днів з дня отримання та повертає їх субпідряднику. При наявності зауважень, генпідрядник в триденний термін повертає субпідряднику довідки і акти, разом зі своїми письмовими зауваженнями для виправлення, субпідрядник коригує довідки та акти або обгрунтовує перед генпідрядником свій варіант оформлення протягом двох робочих днів. У випадку якщо, генпідрядник не повернув субпідряднику довідки та акти в триденний термін та не надав жодних письмових зауважень щодо отриманих довідок та актів, виконані роботи ( надані послуги) вважаються такими, що виконані належним чином та прийняті генпідрядником, у зв`язку з чим підлягають оплаті відповідно до п. 5.3. договору.

Відповідно до п. 5.3. договору, генпідрядник щомісячно в термін до 10 числа, проводить оплату наданих субпідрядником послуг за попередній місяць. Оплата наданих субпідрядником послуг проводиться на підставі довідок або актів. При несплаті послуг до 10 числа субпідрядник має право в односторонньому порядку зупинити роботи БК до повного розрахунку за надані субпідрядником послуги.

Відповідно до п. п. 6.1., 6.5. договору, за невиконання або неналежне виконання своїх обов`язків за даним договором, сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України. В разі порушення Генпідрядником строків оплати за договором більше, ніж на один місяць, останній сплачує на користь субпідрядника неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного зобов`язання за кожний прострочений день оплати та штраф у розмірі 10% від суми невиконаних грошових зобов`язань.

Відповідно до п. 7.1. договору, термін дії даного договору - з моменту його підписання до повного виконання сторонами умов та обов`язків по даному договору.

На підтвердження обставин щодо виконання робіт та їх вартості до матеріалів справи додано акти здачі - приймання робіт (надання послуг): № 1120 від 30.11.2018 на суму 460339,80 грн.; № 1226 від 31.12.2018 на суму 84193,20 грн.; № 46 від 31.01.2019 на суму 193314,00 грн.; № 126 від 28.02.2019 на суму 173316,00 грн.; № 210 від 31.03.2019 на суму 173316,00 грн.; № 329 від 30.04.2019 на суму 173316,00 грн.; №395 від 31.05.2019 на суму 173316,00 грн.; № 485 від 30.06.2019 на суму 173316,00 грн.; № 576 від 31.07.2019 на суму 173316,00 грн.; № 677 від 31.08.2019 на суму 173316,00 грн.; № 662 від 31.07.2019 на суму 50400,00 грн.; № 761 від 30.09.2019 на суму 173316,00 грн.; № 837 від 31.10.2019 на суму 173316,00 грн.; № 937 від 30.11.2019 на суму 173316,00 грн.; № 978 від 31.12.2019 на суму 502560,00 грн.; № 1019 від 31.12.2019 на суму 19998,00 грн. Акти містять підписи та печатки обох контрагентів. Загалом за даними актами позивачем було надано, а відповідачем прийнято послуг вартістю 3043965,00 грн.

Відповідач частково оплатив вартість робіт, що підтверджується долученими до матеріалів справи платіжними дорученнями: № 303 від 25.02.2019 на суму 100000,00 грн.; № 2023 від 24.05.2019 на суму 300000,00 грн.; № 2130 від 31.05.2019 на суму 200000,00 грн.; № 2223 від 04.06.2019 на суму 200000,00 грн.; № 2580 від 01.07.2019 на суму 300000,00 грн.; № 3323 від 30.08.2019 на суму 100000,00 грн.; № 22404 від 30.08.2019 на суму 100000,00 грн.; № 22405 від 30.08.2019 на суму 100000,00 грн.; № 3984 від 15.10.2019 на суму 200000,00 грн.; № 4171 від 30.10.2019 на суму 200000,00 грн.; № 5301 від 06.02.2020 на суму 150000,00 грн.; № 5839 від 20.03.2020 на суму 100000,00 грн.; № 6049 від 08.04.2020 на суму 100000,00 грн.; № 6092 від 13.05.2020 на суму 100000,00 грн.; № 7149 від 24.07.2020 на суму 100000,00 грн.; № 8399 від 14.12.2020 на суму 100000,00 грн. Загалом відповідачем на рахунок позивача було перераховано грошові кошти в розмірі 2450000,00 грн.

Отже, не оплаченими залишились послуги на загальну суму 593965,00 грн.

Відповідно до ч. 1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ст. ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією із підстав виникнення зобов`язань та обов`язковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором послуг.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як встановлено вище, на підставі Договору позивачем було надано відповідачу послуги на загальну суму в розмірі 3043965,00 грн., що підтверджується зазначеними вище актами.

Відповідачем, в свою чергу, проведено розрахунок з позивачем на загальну суму 2450000,00 грн, що підтверджується зазначеними вище платіжними дорученнями.

Отже вартість не оплачених послуг становить 593965,00 грн.

Відповідач не заперечив та не спростував будь-якими доказами розмір наявної заборгованості на суму 593965,00 грн.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Пунктом 5.3. Договору, сторони погодили, що замовник щомісячно в термін до 10 числа, проводить оплату наданих виконавцем послуг за попередній місяць.

Таким чином, за вказаним вище пунктом Договору, враховуючи, що акти сторонами підписані з обох сторін, оплата вартості послуг повинна була бути здійснена відповідачем не пізніше зазначеного строку. Тобто за кожним актом вартість послуг мала бути оплачена не пізніше 10 числа наступного за місяцем, в якому надавались послуги.

Оскільки, останній акт датований 31.12.2019, то послуги у повному обсязі мали бути оплачені не пізніше 10.01.2020, а з 11.01.2020 відповідач є таким, що прострочив оплату наданих послуг за всіма актами.

Отже, згідно встановлених строків, відповідач є таким, що прострочив виконання свого грошового зобов`язання з оплати вартості наданих позивачем послуг за Договором на загальну суму в розмірі 593965,00 грн.

Відповідач не скористався своїм правом на подання доказів у спростування обставин, якими позивач обгрунтовує позовні вимоги натомість подав заяву про застосування строків позовної давності до вимог про стягнення пені та штрафу. Крім того, у поданій заяві, відповідач фактично не заперечив існування у нього основної заборгованості у розмірі 593965,00 грн та не заперечив обгрунтованості розрахованих 3% річних та втрат від інфляції.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Обставини щодо наявності основної заборгованості за Договором в розмірі 593965,00 грн. у відповідача перед позивачем належним чином доведені, документально підтверджені і відповідачем належними доказами не спростовані та не заперечені, тому позовні вимоги позивача визнаються судом обґрунтованими на вказану суму.

Також, позивачем заявлено до стягнення штраф у розмірі 59396,50 грн та пеню у розмірі 101276,12 грн., за період з 11.01.2020 по 28.02.2021, передбачені п. 6.5. договору, 3% річних у розмірі 20212,42 грн. за період з 11.01.2020 по 28.02.2021, та втрати від інфляції у розмірі 29638,85 грн. за період січень - грудень 2020 року.

Частиною 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. (ст. 549 Цивільного кодексу України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

Згідно пункту 6.5. Договору в разі порушення Генпідрядником строків оплати за договором більше, ніж на один місяць, останній сплачує на користь субпідрядника неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного зобов`язання за кожний прострочений день оплати та штраф у розмірі 10% від суми невиконаних грошових зобов`язань.

Суд перевірив розрахунок штрафу, здійснений позивачем, на суму 59396,50 грн та вважає його обгрунтованим та арифметично вірним. Отже, з моменту виникнення прострочення з боку відповідача позивач мав право нарахувати штраф.

09.04.2021 через канцелярію суду, від відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності до заявленої вимоги про стягнення штрафу.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: 1) про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Оскільки, на борг за останнім актом позивач мав право нарахувати штраф з 11.02.2020, то річний строк позовної давності за вимогою про сплату штрафу сплинув 11.02.2021. З позовної заявою позивач звернувся до суду 19.02.2021, а тому строк позовної давності позивачем по вимозі про сплату штрафу у розмірі 59396,50 грн був пропущений позивачем у повному обсязі.

Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Позивачем не зазначено будь-яких причин пропуску позовної давності, в зв`язку з чим, суд вважає обгрунтованою заяву відповідача про застосування строків позовної давності та відповідно відмовляє у позові в частині стягнення штрафу у розмірі 59396,50 грн, в зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Щодо вимоги про стягнення пені, суд відзначає, що заявлена відповідачем заява про застосування строків позовної давності, в тому числі стосується і вимог про стягнення пені, однак, суд не погоджується, що позовна давність має бути застосована до вимог про стягнення пені у повному обсязі, оскільки, пеня нараховується за пів року з моменту виникнення права на її нарахування. Як вбачається з поданих до матеріалів справи документів, за відповідачем обліковується заборгованість за послуги, надані у листопаді та грудні 2019, надання яких підтверджується актами № 937 від 30.11.2019 залишок боргу - 71407,00 грн, № 978 від 31.12.2019 на суму 522558,00 грн, № 1019 від 31.12.2019 на суму 19998,00 грн. За актом № 937 право на нарахування пені у позивача виникло з 11.01.2020 та існувало до 11.07.2020, отже річний строк позовної давності не сплинув на стягнення пені, нарахованої за період з 19.02.2020 по 11.07.2020. За актами № 978, 1019 право на нарахування пені у позивача виникло з 11.02.2020 та існувало до 11.08.2020, отже річний строк позовної давності не сплинув на стягнення пені, нарахованої за період з 19.02.2020 по 11.08.2020. Суд наголошує, що позивач помилково визначив період нарахування пені на загальну суму заборгованості з 11.01.2020, оскільки, право на нарахування пені на суму 522558,00 грн (послуги за грудень) виникло лише з 11.02.2020. Крім того, позивачем не враховано шестимісячне обмеження, передбачене ст. 232 ГК України для нарахування пені.

Судом було здійснено перерахунок пені за вищезазначені періоди, з урахуванням обмежень, передбачених ст. 232 ГК України та застосовано строк позовної давності до суми пені, нарахованої позивачем в період з 11.01.2020 по 18.02.2020. Згідно перерахунку суду, сума пені, що підлягає стягненню з відповідача, в тому числі строк позовної давності за якою не пропущено становить 45720,34 грн.

Щодо стягнення 3% річних та втрат від інфляції.

За змістом частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 ЦК і статті 230 Господарського кодексу України.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд перевірив розрахунок 3% річних , здійснений позивачем та вважає його обгрунтованим та арифметично вірним, а суму 3% річних у розмірі 20212,42 грн такою, що підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі.

Згідно перерахунку Суду, сума втрат від інфляції за період з січня 2020 (лютого 2020) по грудень 2020 року на суму заборгованості 593965,00 грн. є більшою ніж визначено позивачем до стягнення. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України). Отже, розмір втрат від інфляції, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 29638,85 грн., тобто у розмірі визначеному позивачем до стягнення.

Відповідно до ст. 74, 75 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Відповідно до ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, в тому числі в зв`язку з застосуванням строку позовної давності до частини позовних вимог.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, ст.ст. 74, 76, 77, 123, 129, 237, 238, 239, 240, 241 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ЗЗБК №1» (01013, м. Київ, вул. Будіндустрії, буд. 5, ідентифікаційний код: 38979107) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УБМ - Груп» (04209, м. Київ, вул. Лебединська, буд. 2, літ. А, ідентифікаційний код: 39907319) заборгованість у розмірі 593965 (п`ятсот дев`яносто три тисячі дев`ятсот шістдесят п`ять) грн. 00 коп., втрати від інфляції у розмірі 29638 ( двадцять дев`ять тисяч шістсот тридцять вісім) грн. 85 коп., 3% річних у розмірі 20212 ( двадцять тисяч двісті дванадцять) грн. 42 коп., пеню у розмірі 45720 ( сорок п`ять тисяч сімсот двадцять) грн. 34 коп.,. та судовий збір у розмірі 10343 ( десять тисяч триста сорок три) грн. 05 коп.

3. В частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ЗЗБК №1» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УБМ - Груп» пені у розмірі 55555,78 грн, штрафу у розмірі 59396,50 грн - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя І.В.Усатенко