УХВАЛА

м. Київ

14.05.2021Справа № 910/7635/21

За заявою Автокооперативної стоянки «Вимпел»

Про забезпечення позову

Особи, які можуть отримати статус учасника справи:

Комунальне підприємство «Київтранспарксервіс»

Київська міська рада

Фізична особа-підприємець Кулик Андрій Анатолійович

Суддя Ващенко Т.М.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Автокооперативною стоянкою «Вимпел» (далі - заявник) подано заяву про забезпечення позову (до подачі позовної заяви) шляхом:

- заборони Комунальному підприємству «Київтранспарксервіс» та іншим особам, які можуть діяти від імені відповідача, в тому числі, але не виключно, Фізичній особі-підприємцю Кулик А.А., вчиняти будь-які дії, направлені на оформлення документів щодо земельних ділянок та майна позивача, в тому числі реєстрація договорів, недопуск членів заявника на територію кооперативу за адресою: м. Київ, вул. Августина Волошина, 30, перешкоджання в користуванні майном позивача до набрання законної сили рішенням по суті спору.

Заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Заява про забезпечення позову у вигляді арешту на морське судно розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження після її подання без повідомлення особи, яка подала заяву, та особи, яка є відповідальною за морською вимогою. Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, що подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін (частини 1-4 статті 140 ГПК України).

За викладеного суд не вбачає підстав для розгляду заяви за участю представника позивача.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, проаналізувавши норми господарського процесуального законодавства України, суд встановив наступне.

Заяву обґрунтовано тим, що заявник має намір звернутись до суду з позовом про визнання недійсним договору та зобов`язання усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою.

Заявник вказує на те, що земельні ділянки з кадастровими номерами: :69:176:0028, :69:179:0032, :69:182:0028, :69:183:0024, за адресою: м. Київ, вул. А.Волошина, 30 обліковуються за Автокооперативною стоянкою «Вимпел», якою там було облаштовано стоянку для автомобілів, однак, 17.03.21. між Комунальним підприємством «Київтранспарксервіс» та Фізичною особою-підприємцем Кулик Андрієм Анатолійовичем було укладено договір № ДНП-2021-03/12 про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування, за умовами якого одна сторона передала іншій стороні для експлуатації, утримання та облаштування майданчика для паркування транспортних засобів за адресою: м. Київ, вул. А.Волошина (вул. Я.Галана), 30 в межах ІІІ територіальної зони паркування м. Києва (майданчик для паркування).

Заявник стверджує, що 12.05.21. Фізичною особою-підприємцем Кулик Андрієм Анатолійовичем з приватною охороною було заблоковано заявнику та членам кооперативу в`їзд та територію автокооперативної стоянки; було викликано співробітників поліції, подано відповідну заяву, однак враховуючи той факт, що з квітня 2021 року вже чотири рази викликались правоохоронні органи, були направлені неодноразові звернення до посадових осіб, які наразі не розглянуті, - до набрання рішенням суду законної сили у даній справі існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника, до складу якої входять більше 300 членів кооперативу, які не мають змоги повноцінно користуватися своїм майном, яке перебуває на земельній ділянці.

Автокооперативна стоянка «Вимпел» вважає, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до неможливості поновлення оспорюваних прав позивача та завдання матеріальної та моральної шкоди. Якщо позов не буде забезпечено, результати розгляду справи по суті, не матимуть ніякого сенсу і права вищезазначених осіб не будуть захищені, що є одним із завдань судочинства.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як передбачено в ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується зокрема забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

За приписами чинного процесуального кодексу особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою та подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Питання задоволення заяви сторони у справі про застосування заходів до забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити висновок щодо утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

Системний аналіз положень частини 1 статті 136 і 137 Господарського процесуального кодексу України дає підстави дійти висновку, що під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені у частинах 2, 5, 6, 7 статті 137 Господарського процесуального кодексу України).

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Оскільки в даному випадку предметом спору є немайнові позовні вимоги, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку має застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому, в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Так, згідно зі статтями 73, 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В порядку, передбаченому ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Заявником не подано документів на підтвердження наявності у нього права постійного користування земельною ділянкою/земельними ділянками за адресою: м. Київ, вул. А.Волошина, 30, з тому числі, з кадастровими номерами: :69:176:0028, :69:179:0032, :69:182:0028, :69:183:0024.

В той же час, з наданого Договору № ДНП-2021-03/12 від 17.03.21. не вбачається земельну ділянку з яким кадастровим номером передано за плату для експлуатації, утримання та облаштування майданчику для паркування.

Заявником не подано доказів на підтвердження блокування йому в`їзду та територію автокооперативної стоянки та доступу до незазначеного заявником майна.

Також Автокооперативною стоянкою «Вимпел» не вказано, щодо яких земельних ділянок та якого майна він просить суд заборонити невстановленому колу осіб вчиняти дії.

За вказаних підстав, дослідивши збалансованість інтересів сторін, судом не встановлено зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову, а заявником не доведено, що вжиття заявлених заходів забезпечення позову про заборону вчиняти дії ускладнить чи унеможливить захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду, а саме його вимог про визнання недійсним договору та зобов`язання усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою.

За вказаного в сукупності заява позивача про забезпечення позову є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

За приписами ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Оскільки заяву про забезпечення позову судом розглянуто, тому витрати Автокооперативної стоянки «Вимпел» по сплаті судового збору за розгляд заяви про забезпечення позову, відшкодуванню та поверненню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 123, 136-140, 234, 235 ГПК України Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

Відмовити Автокооперативній стоянці «Вимпел» в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили 14.05.21. та може бути оскаржена в порядку та строк, встановлені ст. ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Т.М. Ващенко