ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2021 року Справа № 915/221/21

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складi головуючого суддi Мавродієвої М.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу

за позовом: Державного підприємства "Миколаївський морський торгівельний порт" (юридична адреса: 54020, м.Миколаїв, вул.Заводська, буд.23/14, ; електронна адреса: dp.mmtp@gmail.сom),

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТАЛ СТИВІДОРІНГ КОМПАНІ" (юридична адреса: 54002, м.Миколаїв, вул.Заводська, буд.23/26, )

про: стягнення заборгованості у розмірі 1959,55 грн, -

в с т а н о в и в:

22.02.2021 Державне підприємство "Миколаївський морський торгівельний порт" звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою №06/279 від 17.02.2021 (вх.№2741/21), в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТАЛ СТИВІДОРІНГ КОМПАНІ" заборгованість у розмірі 1959,55 грн, з яких: 1815,54 грн -заборгованість за Договором №1-Р від 12.01.2015; 87,07 грн інфляційних втрат та 56,94 грн - 3% річних.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.02.2021, головуючим у даній справі визначено суддю Мавродієву М.В.

Ухвалою суду від 01.03.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у судове засідання. Запропоновано відповідачу, у разі наявності заперечень проти розгляду даної справи за правилами спрощеного позовного провадження, подати суду заяву у відповідності до ч.4 ст.176 ГПК України. Запропоновано відповідачу в строк, визначений п.4 розділу Х "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України (зі змінами внесеними Законом України №540-ІХ від 30.03.2020) надати суду відзив з посиланням на номер справи, оформлений у відповідності до вимог ст.165 ГПК України, з доданням до нього: доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем; документів, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи. Запропоновано позивачу в 5-денний строк від дня отримання відзиву подати до суду відповідь на відзив з дотриманням правил, встановлених ст.166, ч.ч.3-6 ст.165 ГПК України. Запропоновано відповідачу в 5-денний строк від дня отримання відповіді на відзив подати до суду заперечення з дотриманням правил, встановлених ст.167, ч.ч.3-6 ст.165 ГПК України.

Копія ухвали суду від 01.03.2021 була надіслана 02.03.2021 на адресу відповідача, яка вказана позивачем та зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як місцезнаходження відповідача: 54002, м.Миколаїв, вул.Заводська, буд.23/26 та 09.03.2021 була отримана відповідачем, про що свідчить відмітка на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення №604.

Згідно із ч.6 ст.242 ГПК України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

За таких обставин враховуючі приписи п.3) ч.6 ст.242 ГПК України суд вважає, що відповідач належним чином був повідомлений про розгляд даної справи судом.

Відповідачем не подавалось до суду заперечень проти розгляду даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач не скористалися наданим йому ч.ч.1, 2, 4 ст.161 ГПК України правом на подання відзиву на позовну заяву, вимоги та доводи позивача не спростував.

Відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

12.01.2015 між Державним підприємством "Миколаївський морський торговельний порт" (балансоутримувач, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "НОВА ЄВРОПЕЙСЬКА КОМПАНІЯ" (орендар) був укладений Договір №1-Р (далі - Договір), відповідно до п.1., предметом цього Договору є взаємовідносини сторін щодо відшкодування (компенсації) орендарем балансоутримувачу сплати податку за земельну ділянку під об`єктом оренди (надалі - майно) за Договором оренди державного нерухомого майна від 26.12.2014 №РОФ-1314 (надалі - Договір оренди), укладений між орендарем та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області. Підставою для укладення цього Договору є п.5.11 вищезазначеного Договору оренди.

28.07.2016 Додатковою угодою №1 до Договору №1-Р від 12.01.2015 сторонами було враховано, що відповідно до Статуту орендаря, він утворений шляхом виділу з Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВА ЄВРОПЕЙСЬКА КОМПАНІЯ", і є правонаступником останнього щодо прав та обов`язків, передбачених Договором №1-Р від 12.01.2015, п.1, якої в преамбулі договору слова "НОВА ЄВРОПЕЙСЬКА КОМПАНІЯ" замінено на "МЕТАЛ СТИВІДОРІНГ КОМПАНІ" (орендар, відповідач у справі).

Згідно п.2.1. Договору балансоутримувач зобов`язується щорічно до 31-го грудня поточного календарного року виставляти орендарю рахунок на відшкодування (компенсацію) сплати податку за земельну ділянку під об`єктом оренди.

Рахунок виставляється у розмірі податку на земельну ділянку, розрахованого згідно із Розділом ХІІІ "Плата за землю" Податкового кодексу України. Розрахунок розміру відшкодування (компенсації), що підлягає сплаті орендарем, здійснюється балансоутримувачем за земельну ділянку під орендованим майном.

Відповідно до п.2.2. Договору, орендар зобов`язується оплачувати рахунки виставлені балансоутримувачем згідно п.2.1. Договору протягом 5-ти банківських днів з дати отримання рахунку.

У відповідності до п.4.1. Договору, цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє протягом строку дії Договору оренди, а в частині розрахунків - до повного їх завершення орендарем. Сторони домовилися, що умови цього Договору розповсюджуються на відносини між ними, які виникли з 26.12.2014.

Відповідно до умов Договору позивачем виставлялися відповідачу рахунки:

- №24728331 від 31.12.2019 на суму 1739,39 грн, який був надісланий листом від 13.01.2020 №03/51 та вручений (згідно інформації з сайту експрес-доставки "Меркурій") 16.01.2020;

- №02078331 від 31.01.2020 на суму 76,15 грн, який був надісланий листом від 13.02.2020 №03/182 та отриманий відповідачем 20.02.2020 (згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення та фіскального чеку від 14.02.2020).

Також, позивачем разом із зазначеними вище рахунками були виставлені та надіслані відповідачу відповідні акти наданих послуг (виконаних робіт): №24728331 від 31.12.2019 на суму 1739,39 грн та №02078331 від 31.01.2020 на суму 76,15 грн.

Вказані акти не були повернуті позивачу з підписом та печаткою відповідача, проте щодо них не було заявлено письмових зауважень, що дає підстави вважати їх безспірними.

У зазначених вище листах позивач просив відповідача сплатити рахунки, підписати акти виконаних робіт, завірити їх печаткою та повернути по одному примірнику.

Позивач стверджує, а відповідачем не заперечено, що останній не сплатив 1815,54 грн заборгованість по рахункам за грудень 2019 року - січень 2020 року включно по Договору, внаслідок чого позивачем було нараховано та заявлено до стягнення в судовому порядку разом з сумою основного боргу 87,07 грн інфляційних втрат, 56,94 грн - 3% річних.

На підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених дослідженими судом доказами, суд дійшов наступних висновків.

У відповідності до ст.193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до приписів статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що позивачем було виставлено відповідачу 2 рахунки на загальну суму 1815,54 грн.

За твердженням позивача вказані рахунки відповідачем оплачені не були, що і стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ч.2 ст.614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

За таких обставин обов`язок доведення факту належної сплати відшкодування (компенсації) сплати податку за земельну ділянку під об`єктом оренди закон покладає на орендаря.

Відповідач доказів належного виконання своїх зобов`язань за Договором щодо відшкодування (компенсації) сплати податку за земельну ділянку під об`єктом оренди не представив, не надав суду належні докази, які свідчать про відсутність заборгованості перед кредитором за договірними зобов`язаннями, відповідно доводи позивача не спростував.

Судом перевірено розрахунок основної заборгованості та встановлено, що позивачем суму заборгованості в розмірі 1815,54 грн визначено вірно.

За такого, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, матеріалами справи підтверджені та підлягають задоволенню.

Щодо заявлених до стягнення 87,07 грн інфляційних втрат та 56,94 грн - 3% річних, суд зазначає наступне.

За приписами ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні та проценти, що сплачуються відповідно до ст.625 ЦК України, складають зміст додаткових вимог, оскільки законодавець опосередковано визнає їх мірами відповідальності (відповідальність за порушення грошового зобов`язання).

Як інфляційні нарахування на суму боргу, так і сплата трьох відсотків річних від простроченої суми, не мають характеру штрафних санкцій, а виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора у зв`язку зі знеціненням коштів внаслідок інфляційних процесів та компенсації користування цими коштами.

Стаття 625 ЦК України застосовується до всіх грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов`язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов`язання.

На підставі ст.625 ЦК України позивач правомірно нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних.

За перевіркою суду нарахування інфляційних втрат та 3% річних позивачем проведено вірно, а отже позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно ст.ст.73, 74 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Будь-яких доказів того, що відповідач своєчасно і в повному обсязі виконав свої зобов`язання за Договором, останній, у порушення приписів ст.ст.73, 74 ГПК України, суду не надав, тобто не довів безпідставність позовних вимог, тоді як надані позивачем докази, як зазначалось вище, навпаки, підтверджують наявність підстав для стягнення основної суми заборгованості та нарахування інфляційних втрат та 3% річних, тобто обґрунтованість позовних вимог.

За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання про судові витрати у справі, суд виходить з того що, згідно ст.129 ГПК України, у разі задоволення позову, судовий збір покладається на відповідача.

У зв`язку з перебуванням судді у щорічній додатковій відпустці з 26.04.2021 по 30.04.2021 включно на підставі наказу №88-б від 22.04.2021 повне судове рішення складається та підписується 05.05.2021.

Керуючись ст.ст.73, 74, 76-79, 91, 129, 210, 220, 232, 233, 238, 240, 241, 248, 252 ГПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТАЛ СТИВІДОРІНГ КОМПАНІ" (54002, м.Миколаїв, вул.Заводська, буд.23/26, ) на користь Державного підприємства "Миколаївський морський торгівельний порт" (54020, м.Миколаїв, вул.Заводська, буд.23/14, ) 1815,54 грн заборгованість за Договором №1-Р від 12.01.2015, 87,07 грн інфляційних втрат, 56,94 грн - 3% річних та 2270,0 грн судового збору.

Рішення суду, у відповідності до ст.241 ГПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч.1 ст.254 ГПК України, учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до пп.17.5) п.17) ч.1 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне судове рішення складено 05.05.2021 року.

Суддя М.В.Мавродієва