ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" квітня 2021 р. Справа№ 911/1041/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Буравльова С.І.

Мартюк А.І.

секретар судового засідання: Пастернак О.С.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 20.04.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги

Приватного акціонерного товариства "Енергія" та Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Київської області

від 05.11.2020 (повний текст складено - 24.11.2020)

у справі №911/1041/20 (суддя - Сокуренко Л.В.)

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія

"Нафтогаз України"

до Приватного акціонерного товариства "Енергія"

про стягнення 6 793 088, 73 грн

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі - позивач, АТ "НАК "Нафтогаз України") звернулося до Господарського суду Київської області із позовними вимогами (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог) до Приватного акціонерного товариства "Енергія" (надалі - відповідач, ПрАТ "Енергія") про стягнення суми основного боргу у розмірі 1 247 834, 04 грн, пені у розмірі 526 352, 30 грн, 3% річних у розмірі 288 715, 69 грн, а також інфляційних втрат у розмірі 1 118 789, 51 грн.

Позовні вимоги обгрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо оплати поставленого природного газу.

При розгляді спору в суді першої інстанції позивачем було заявлено клопотання про закриття провадження у справі в частині основного боргу, у зв`язку із відсутністю в цій частині заборгованості.

Місцевим господарським судом, з урахуванням погашення відповідачем суми заборгованості в частині заявленої до стягнення суми основного боргу у розмірі 1 247 834, 04 грн, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, закрито провадження у справі №911/1041/20 у відповідній частині.

Відповідач в свою чергу проти задоволення позовних вимог щодо нарахування штрафних санкцій заперечував, посилаючись на те, що Законом України "Про теплопостачання", а також, з урахуванням Постанови КМУ №217 від 18.06.2014, державою визначено спеціальний режим проведення взаєморозрахунків між позивачем та відповідачем, що, по суті, усуває Приватне акціонерне товариство "Енергія" від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає у автоматичному перерахуванні зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки позивача за визначеними нормативами. Отже, на думку відповідача, в діях Приватного акціонерного товариства "Енергія" відсутня вина в несвоєчасному проведенні розрахунків за отриманий природний газ. Вина є невід`ємним елементом будь-якого складу правопорушення. Відсутність вини є підставою, що виключає притягнення особи до відповідальності у вигляді стягнення заборгованості у судовому порядку.

Відповідач стверджував, що частина боргу за поставлений газ по договору №1241/16-БО-17 була сплачена за рахунок коштів державного бюджету, шляхом виділення субвенції на погашення різниці в тарифах за природний газ у сумі 7 805 096, 08 грн, яка частково погасила заборгованість. З урахуванням вищенаведеного, відповідач вважає, що здійснене позивачем нарахування штрафних санкцій безпідставне.

Рішенням Господарського суду Київської області від 05.11.2020 у справі №911/1041/20 позовні вимоги задоволено частково.

Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 526 352, 30 грн пені, 288 715, 69 грн 3% річних, 1 056 503, 57 грн інфляційних втрат та 28 073,57 грн судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Повернуто позивачу з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 54 170, 93 грн, сплачений на підставі платіжного доручення № від 16.04.2020.

Судове рішення мотивоване тим, що позивачем доведено належними та допустимии доказами виконання свого зобов`язання за договором №1227/16-БО-17 постачання природного газу. Проте, відповідачем свої обов`язки в частині оплати за поставлений природний газ у строки, які визначено умовами договору, належним чином виконано не було.

Разом з цим, після відкриття провадження у даній справі, відповідачем сплачено позивачу основний борг, у зв`язку із чим, ухвалою суду від 05.11.2020 було закрито провадження в частині позовних вимог про стягнення основного боргу в сумі 1 247 834, 04 грн на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Відтак, позивач за прострочення строків оплати поставленого природного газу, нарахував відповідачу до стягнення пеню, 3% річних та інфляційні втрати.

Здійснивши перерахунок пені, 3% річних в межах розрахунку позивача, з урахуванням умов договору, здійснених поставок природного газу, а також порядку розрахунків погодженого сторонами та дат прострочення, встановлених судом, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені, 3% річних підлягають задоволенню повністю, а інфляційні втрати підлягають задоволенню частково, за розрахунком суду.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 05.11.2020 у справі №911/1041/20 в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 526 352, 30 грн, 3% річних в розмірі 288 715, 69 грн та інфляційних втрат в розмірі 1 056 503, 57 грн скасувати, прийнявши в цій частині нове рішення про залишення позовних вимог без задоволення. Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покласти на позивача.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду в оскаржуваній частині прийняте при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також наявна невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Відтак, судове рішення у цій частині ухвалене із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом проведено аналогію та взято до уваги судову практику, яка не застосовується до спірних правовідносин.

Для застосування штрафних санкцій та відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання необхідною умовою є факт невиконання або прострочення виконання зобов`язання. Перерахування коштів із рахунку із спеціальним режимом використання здійснювалося шляхом щоденного перерахування коштів на рахунок позивача відповідно до алгоритму розподілу коштів, який встановлений постановами НКРЕКП, тобто відповідач не порушував вимоги чинного законодавства в цій частині.

Відповідач наголошує, що керуючись ст. 193 Господарського кодексу України, вживав усіх заходів, необхідних для належного виконання свого зобов`язання, у зв`язку з чим підстави для стягнення пені, 3% річних, інфляційних втрат відсутні.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.12.2020 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Енергія" передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючої судді (судді-доповідача) - Зубець Л.П., суддів: Мартюк А.І., Владимиренко С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2020 відкрито апеляційне провадження у справі №911/1041/20 за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Енергія" на рішення Господарського суду Київської області від 05.11.2020 та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 16.02.2021.

Роз`яснено учасникам справи право та встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, заяв та клопотань до суду апеляційної інстанції.

Разом з тим, не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 05.11.2020 у справі №911/1041/20 в частині відмови у стягненні інфляційних втрат у сумі 62 285, 94 грн, прийняти в цій частині нове рішення про стягнення зазначеної суми з відповідача на користь позивача.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на те, що рішення суду в оскаржуваній частині є необґрунтованим та винесено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом неправомірно відмовлено у стягненні інфляційних втрат в частині. Позивач зазначає, що судом першої інстанції здійснено самостійно перерахунок інфляційних втрат, проте в чому полягає неправомірність розрахунку позовних вимог інфляційних втрат позивача, на яку суму боргу судом було здійснено перерахунок, чи врахував суд суму боргу з урахуванням збільшення на інфляційну складову попереднього місяця, за який період прострочення здійснювався перерахунок, які індекси інфляції було застосовано, судом у мотивувальній частині не зазначено.

Окрім того, позивачем у тексті апеляційної скарги викладено клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, з обґрунтуванням причин такого пропуску.

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 28.12.2020 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуюча суддя (суддя-доповідач) - Зубець Л.П., судді: Владимиренко С.В., Мартюк А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.12.2020 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 05.11.2020 у справі №911/1041/20 залишено без руху, надано скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

06.01.2021 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшло клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги, до якого останнім долучено докази сплати судового збору у розмірі 3 153, 00 грн (платіжне доручення № від 24.12.2020).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.01.2021 клопотання Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 05.11.2020 у справі №911/1041/20 задоволено, поновлено зазначений строк.

Відкрито апеляційне провадження у справі №911/1041/20 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вирішено здійснювати розгляд даної справи за апеляційними скаргами Приватного акціонерного товариства "Енергія" та Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 05.11.2020 в одному об`єднаному апеляційному провадженні, у раніше призначені дату та час.

Роз`яснено учасникам справи право та встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, заяв та клопотань до суду апеляційної інстанції.

Водночас зазначеною вище ухвалою, зупинено дію оскаржуваного рішення до винесення судом апеляційної інстанції судового акта за результатами розгляду цієї справи.

Позивач у порядку ст. 263 Господарського процесуального кодексу України скориставшись своїм правом, подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, у якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, залишивши судове рішення в оскаржуваній частині без змін.

20.01.2021 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшли заперечення на відзив на апеляційну скаргу позивача.

01.02.2021 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про повернення надмірно сплаченого судового збору.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.02.2021 клопотання відповідача про повернення надмірно сплаченого судового збору задоволено, вирішено повернути Приватному акціонерному товариству "Енергія" надмірно сплачений судовий збір у розмірі 110 734, 13 грн.

16.02.2021 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі повноважного представника останнього.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.02.2021 оголошено перерву в судовому засіданні до 23.03.2021.

11.03.2021 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру неустойки

22.03.2021 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшли заперечення на клопотання про зменшення пені.

У зв`язку з перебуванням судді Владимиренко С.В., яка входить до складу колегії суддів та не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), на лікарняному, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.03.2021 для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуюча суддя - Зубець Л.П. (суддя - доповідач), судді: Мартюк А.І., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.03.2021 прийнято справу №911/1041/20 за апеляційними скаргами Приватного акціонерного товариства "Енергія" та Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 05.11.2020 до провадження у визначеному вище складі колегії суддів, апеляційні скарги у даній справі призначено до розгляду в судовому засіданні на 20.04.2021.

01.04.2021 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшла заява про зміну вимог апеляційної скарги.

19.04.2021 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі повноважного представника останнього.

У судове засідання 20.04.2021 з`явилися представники відповідача, позивач представників не направив, однак судом апеляційної інстанції враховано клопотання позивача про розгляд справи без участі повноважного представника останнього.

Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційних скарг, явка учасників справи не визнавалась судом обов`язковою, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника позивача.

Водночас, колегія суддів дослідивши заяви відповідача щодо зменшення пені та зміну вимог апеляційної скарги вирішила залишити їх без розгляду на підставі ч. 2 ст. 118 Господарського процесуального кодексу України як таких, що подані після закінчення процесуального строку, встановленого судом.

Так, у судовому засіданні 20.04.2021 представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги позивача заперечував, водночас підтримав доводи апеляційної скарги відповідача, просив суд апеляційної інстанції зменшити розмір пені на 70 %, відмовити у стягненні інфляційних втрат.

Згідно із ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У судовому засіданні 20.04.2021 оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, відзиву на апеляційну скаргу відповідача, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено місцевим господарським судом та перевірено судом апеляційної інстанції, 15.12.2015 між Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та Приватним акціонерним товариством "Енергія" (споживач) укладено договір №1227/16-БО-17 постачання природного газу (надалі - Договір). В подальшому, сторонами підписано ряд додаткових угод, копії яких долучені до матеріалів справи.

Пунктами 1.1- 1.4 Договору (з урахуванням додаткової угоди №1) сторони узгодили, що постачальник зобов`язується передати у власність споживачу у 2016 році природний газ (надалі - газ), а споживач зобов`язується прийняти та оплатити цей газ, на умовах цього договору. Газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетним установам/організаціям та іншим споживачам. За цим договором постачається імпортований газ (за кодом згідно з УКТЗЕД 2711 21 00 00, ввезений ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на митну територію України).

Відповідно до п. 2.1 Договору (з урахуванням додаткової угоди №4), постачальник передає споживачу з 01 січня 2016 року по 31 березня 2016 року (включно) газ обсягом до 2400,0 тис.куб.м. (два мільйони чотириста тисяч куб.м.). Постачальник передає споживачу з 01 квітня 2016 року по 30 квітня 2016 року (включно) газ обсягом до 20 тис. куб.м. (двадцять тисяч куб.м.).

Згідно з п. 3.1 Договору, постачальник передає споживачу газ у пунктах приймання-передачі газу на газовимірювальних станціях, які знаходяться на кордоні України, та в пунктах приймання - передачі газу з ПСГ в газотранспортну систему.

Право власності на газ переходить від постачальника до споживача в пунктах приймання - передачі. Після переходу права власності на газ споживач несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов`язану з правом власності на газ.

Відповідно до п. 3.1 Договору, з урахуванням додаткової угоди №4, постачальник передає споживачу у загальному потоці імпортований газ (за кодом, згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України") - у пунктах приймання-передачі газу на газовимірювальних станціях, які находяться на кордоні України, та/або в пунктах приймання - передачі газу з ПСГ в газотранспортну систему.

Право власності на газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на газ споживач несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов`язану з правом власності на газ.

Відповідно до п. п. 3.4 - 3.5 Договору, приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу споживачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, споживач зобов`язується надати постачальнику: - завірену копію акта про фактичний обсяг розподіленого/про-транспортованого за цим договором природного газу за розрахунковий місяць, складеного між Споживачем та оператором ГРМ/ПГС; у разі надання технічного акту на загальний обсяг розподіленого/протранспортованого природного газу, споживач надає детальну розбивку газу за категоріями (в т.ч. за цим договором) за власним підписом; - підписані та скріплені печатками споживача два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу в розрахунковому місяці, його фактична ціна та вартість. Постачальник не пізніше 8-го числа повертає споживачу один примірник оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надає в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Згідно з п. п. 3.5-3.6 Договору, з урахуванням додаткової угоди №4, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, споживач зобов`язується надати постачальнику: - завірену копію акта про фактичний обсяг розподіленого/про-транспортованого за цим договором природного газу за розрахунковий місяць, складеного між Споживачем та оператором ГРМ/ПГС; у разі надання технічного акту на загальний обсяг розподіленого/протранспортованого природного газу, споживач надає детальну розбивку газу за категоріями (в т.ч. за цим договором) за власним підписом; - підписані та скріплені печатками споживача два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу в розрахунковому місяці, його фактична ціна та вартість. Постачальник не пізніше 8-го числа повертає споживачу один примірник оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою. У разі не підписання постачальником акту приймання-передачі газу, постачальник письмово повідомляє споживача про причини такого непідписання акта.

Позивачем поставлено відповідачу природний газ за період з січня 2016 року по квітень 2016 року включно на загальну суму 20 251 272, 05 грн, що підтверджується:

- актом приймання-передачі природного газу №б/н від 31.01.2016 на суму 9 339 805, 76 грн;

- актом приймання-передачі природного газу №б/н від 29.02.2016 на суму 6 590 031, 12 грн;

- актом приймання-передачі природного газу №б/н від 31.03.2016 на суму 4 240 910, 80 грн;

- актом приймання-передачі природного газу №б/н від 30.04.2016 на суму 80 524, 37 грн.

Зазначені акти приймання-передачі природного газу з боку відповідача підписано директором підприємства та скріплено печаткою підприємства без будь-яких зауважень та заперечень, копії яких містяться у матеріалах справи.

Відповідно до п. 6.1 Договору, оплата за природний газ проводиться споживачем виключно грошовими коштами відповідно до цін, умов і порядку зарахування коштів, визначених у п. 5.2 цього договору або у відповідних додаткових угодах (п. 5.1 даного договору). Датою оплати вважається дата зарахування коштів на рахунок постачальника. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п. 6.1 Договору, в редакції додаткової угоди №4, оплата планових обсягів газу здійснюється споживачем виключної грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Як встановлено з матеріалів справи, на момент розгляду справи в суді першої інстанції, відповідачем здійснено повну оплату поставленого природного газу на суму 20 251 272, 05 грн, що підтверджується копіями банківських виписок, долучених до матеріалів справи.

Відповідно до п. 12.1 Договору (з урахуванням додаткової угоди №4), договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу з 01 січня 2016 року до 30 квітня 2016 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, місцевий господарський суд обгрунтовано прийняв до уваги договір №1227/16-БО-17 постачання природного газу від 15.12.2015 та додаткові угоди до нього, як належні підстави, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

Так, за правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

За приписами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами передбачено та закріплено строк оплати за переданий газ умовами п. 6.1 договору, а саме: остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (за період з 01.01.2016 по 31.03.2016) та до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (за період з 01.04.2016 по 30.04.2016).

Виходячи з наведених вище вимог чинного законодавства та умов Договору, суд першої інстанції правомірного дійшов висновку, що за прийнятий природний газ за період з 01 січня 2016 року до 31 березня 2016 року відповідач повинен був розраховуватися до 14-го числа(включно) кожного місяця, наступного за місяцем поставки газу( за січень 2016 року - до 15.02.2016 включно, з урахуванням того, що 14.02.2016 - це був вихідний день; за лютий 2016 року - до 14.03.2016 включно та за березень 2016 року - до 14.04.2016 включно); а за період з 01.04.2016 по 30.04.2016, відповідач повинен був розрахуватися до 25.05.2016 включно.

Проте, відповідачем свої обов`язки в частині оплати за поставлений природний газ у строки, які визначено умовами договору, належним чином виконано не було, що підтверджується довідкою позивача, копія якої міститься у матеріалах справи. Заборгованість у розмірі 1 247 834, 04 грн відповідачем не сплачено.

При цьому, після відкриття провадження у даній справі, 25.05.2020 відповідачем, на підставі листа вих. № 494 від 25.05.2020, сплачено позивачу основний борг у сумі 1 247 834, 04 грн, шляхом перенесення переплати з договору № 2493/18-БО-17 в рахунок погашення заборгованості за договором №1227/16-БО-17 (копія листа та розрахунків коригування кількісних і вартісних показників до податкових накладних долучені до матеріалів справи).

У зв`язку із зазначеним, ухвалою суду першої інстанції від 05.11.2020 було закрито провадження у справі № 911/1041/20 в частині позовних вимог Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Приватного акціонерного товариства "ЕНЕРГІЯ" про стягнення основного боргу в сумі 1 247 834, 04 грн на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, апеляційний господарський суд встановив, що відповідачем здійснено оплати по Договору з простроченням строків, визначених умовами Договору.

Водночас, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними твердження відповідача про те, що:

- оскільки всі кошти, які надходять на спеціальний рахунок відповідача, розподіляються уповноваженим банком самостійно, згідно з затвердженим постановами НКРЕП алгоритму та перераховуються на рахунок позивача, тому, на думку відповідача, у останнього була відсутня можливість впливати на порядок, строки та розмір розрахунків з позивачем за природний газ, що виключає можливість застосовування до нього відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання;

- частина боргу за поставлений газ по договору №1227/16-БО-17 була сплачена за рахунок коштів державного бюджету, шляхом отримання фінансової підтримки у вигляді виділення субвенції на погашення різниці в тарифах за природний газ у сумі 7 805 096, 08 грн, яка частково погасила заборгованість.

Так, частиною 6 ст. 11 Закону України "Про ринок природного газу" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що для проведення розрахунків за спожитий природний газ постачальники природного газу, на яких покладені спеціальні обов`язки для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, їх структурні підрозділи, а також оптові продавці, що здійснюють продаж природного газу таким постачальникам на виконання спеціальних обов`язків, покладених на таких продавців, відкривають в установах уповноважених банків поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять як плата за спожитий природний газ від споживачів.

Порядок відкриття (закриття) поточних рахунків із спеціальним режимом використання та порядок проведення розрахунків за спожитий природний газ затверджуються Кабінетом Міністрів України. Забороняється зарахування на інші рахунки коштів за спожитий природний газ, який постачається постачальниками природного газу на виконання спеціальних обов`язків, покладених на них Кабінетом Міністрів України. Споживачі оплачують вартість спожитого ними природного газу шляхом перерахування коштів виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ, відкритий в установах уповноваженого банку постачальниками природного газу, на яких покладені спеціальні обов`язки, та їх структурними підрозділами.

Постановою Кабінету Міністрів України №217 від 18.06.2014 затверджений "Порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки" (надалі - Порядок №217 від 18.06.2014), яким визначено механізм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу (далі - спеціальні рахунки).

Дія цього Порядку №217 від 18.06.2014 не поширюється на розрахунки, що здійснюються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим, бюджетам, на надання, пільг, субсидій та компенсацій" та інших нормативно- /правових актів щодо погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію. Відповідно до п. З Порядку №217 від 18.06.2014 теплопостачальні організації, що здійснюють продаж теплової енергії та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, для виробництва яких повністю або частково використовується природний газ, куплений у постачальника природного газу із спеціальними обов`язками такими теплопостачальними організаціями або теплогенеруючими організаціями, в яких теплопостачальні організації купують теплову енергію, та їх структурні підрозділи відкривають у місячний строк з дня набрання чинності постановою, якою затверджено цей Порядок, в уповноваженому банку поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, шо надходять за спожиту теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води за категоріями споживачів "населення", "релігійні організації", "бюджетні установи", "інші споживачі" (далі - спеціальні рахунки, відкриті теплопостачальними організаціями).

Згідно з п. 7 Порядку №217 від 18.06.2014, теплопостачальні і теплогенеруючі організації та їх структурні підрозділи інформують споживачів про відкриті в уповноваженому банку спеціальні рахунки для оплати спожитої теплової енергії та наданих комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води.

За змістом п. 8 Порядку №217 від 18.06.2014, усі категорії споживачів, яким здійснюється продаж теплової енергії та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, сплачують іх вартість шляхом перерахування коштів виключно на спеціальні рахунки, відкриті теплопостачальними і теплогенеруючими організаціями та їх структурними підрозділами в уповноваженому банку для відповідної категорії споживачів.

У разі коли у платіжному дорученні (касовому документі) споживача теплової енергії або комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води реквізити рахунка одержувача коштів за теплову енергію та/або комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води не відповідають реквізитам спеціального рахунка, відкритого теплопостачальною або теплогенеруючою організацією, банк (підприємство поштового зв`язку або орган Казначейства), що приймає платіжний документ, повертає його без виконання з надісланням відповідного повідомлення споживачеві.

Згідно з п. 9 Порядку №217 від 18.06.2014, уповноважений банк здійснює перерахування коштів, що надходять на спеціальні рахунки, відкриті теплопостачальними і теплогенеруючими організаціями, згідно з реєстром нормативів перерахування коштів, що надходять як плата за теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води від усіх категорій споживачів та як плата теплопостачальних організацій за вироблену теплогенеруючими організаціями теплову енергію (далі - реєстр нормативів), що затверджується Комісією.

Відповідно до п. 10 Порядку №217 від 18.06.2014, теплопостачальні та теплогенеруючі організації, що не є ліцензіатами Комісії, подають до 25 грудня 2015 року до Комісії за встановленими нею формами структуру тарифів на теплову енергію та/або надання послуг з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води, для виробництва яких повністю або частково використовується природний газ, засвідчену органом, що їх затвердив. У разі зміни тарифів на теплову енергію та/або надання послуг з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води, для виробництва яких повністю або частково використовується природний газ, теплопостачальні і теплогенеруючі організації, що не є ліцензіатами Комісії, у триденний строк з дати зміни тарифів подають до Комісії нову структуру тарифів, засвідчену органом, що їх затвердив. Для розрахунку нормативів перерахування коштів теплопостачальні і теплогенеруючі організації подають щомісяця до 17 числа місяця, що передує розрахунковому, до Комісії за встановленими нею формами інформацію щодо укладених договорів з оператором газотранспортної системи про надання послуг з транспортування природного газу чи оператором газорозподільної системи про надання послуг з розподілу природного газу. Відповідальність за достовірність зазначеної у цьому пункті інформації покладається на керівника теплопостачальної і теплогенеруючої організації та орган, що засвідчив інформацію.

Відповідно до п. 12 Порядку №217 від 18.06.2014, Комісія на підставі даних, визначених у пунктах 10 і 11 цього Порядку, щомісяця: 1) розраховує для кожної категорії споживачів теплопостачальної і теплогенеруючої організації нормативи перерахування коштів: на поточний рахунок теплопостачальної і теплогенеруючої організації; на рахунок постачальника природного газу із спеціальними обов`язками, зазначений у договорі купівлі-продажу (постачання) природного газу (далі - рахунок постачальника природного газу із спеціальними обов`язками); на рахунок оператора газотранспортної системи, зазначений у договорі на транспортування природного газу (якщо теплопостачальна або теплогенеруюча організація має чинний договір на транспортування природного газу з оператором газотранспортної системи) (далі - рахунок оператора газотранспортної системи); на рахунок оператора газорозподільної системи, зазначений у договорі на розподіл природного газу (якщо теплопостачальна або теплогенеруюча організація має чинний договір на розподіл природного газу з оператором газорозподільної системи) (далі - рахунок оператора газорозподільної системи); на спеціальні рахунки, відкриті теплогенеруючими організаціями; 2) затверджує реєстр нормативів; 3) доводить реєстр нормативів до відома уповноваженого банку для виконання не пізніше ніж за один робочий день до початку місяця, в якому застосовуватимуться нормативи; 4) розміщує реєстр нормативів на своєму офіційному веб-сайті.

На підставі п. 13 Порядку №217 від 18.06.2014, уповноважений банк згідно з умовами договору банківського рахунка здійснює перерахування коштів за спожиту теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води із спеціальних рахунків, відкритих структурними підрозділами теплопостачальних і теплогенеруючих організацій, на спеціальні рахунки теплопостачальних і теплогенеруючих організацій двічі на день, а саме: до 10-Ї години - залишок коштів на початок операційного дня; до 17-ї години - кошти, що надійшли протягом операційного дня на спеціальні рахунки, відкриті структурними підрозділами теплопостачальних і теплогенеруючих організацій. Уповноважений банк до 12-ї години операційного дня здійснює відповідно до реєстру нормативів розподіл коштів, що надійшли за попередній день від структурних підрозділів теплопостачальних і теплогенеруючих організацій та споживачів, і перерахування коштів на рахунки з урахуванням вимог пунктів 14-26 цього Порядку.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, частину коштів з оплати отриманого відповідачем природного газу було перераховано постачальнику (позивачу) на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання з посиланням у призначенні платежу на постанову Кабінету Міністрів України №217 від 18.06.2014, про що свідчать наявні в матеріалах справи банківські виписки із призначенням платежу "Розподіл коштів за теплову енергію на вик. п. КМУ №217 від 18.06.2014".

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний господарський суд зазначає, що у відповідності до статті 1 Порядку №217 від 18 червня 2014, цей Порядок визначає механізм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки. Вказаним Порядком встановлений конкретний механізм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки зі спеціальним режимом використання. Зазначений Порядок не стосується договірних зобов`язань сторін в частині порядку та строків розрахунків між сторонами та не впливає на них.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 21.02.2018 у справі № 910/16072/16.

Окрім того, слід звернути увагу, що хоча Постановою Кабінету Міністрів України №217 від 18.06.2014 визначено спеціальний механізм проведення розрахунків, який усуває газопостачальні підприємства від розподілу коштів, сплачених споживачами за спожитий ними природний газ на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, однак положення Постанови № 217 не обмежують газопостачальні підприємства у можливості виконати свої обов`язки з оплати отриманого газу за договорами, укладеними з оптовими продавцями, шляхом здійснення розрахунків у інший спосіб, ніж з поточних рахунків із спеціальним режимом використання; не ставлять повноту та своєчасність виконання газопостачальними підприємствами договірних обов`язків з оплати отриманого газу на користь оптових продавців в залежність від оплати газу споживачами; не скасовують і не обмежують відповідальність споживачів перед газопостачальними підприємствами за невиконання обов`язків з оплати за спожитий газ; не змінюють строків здійснення розрахунків за договорами, укладеними між газопостачальними підприємствами та оптовими продавцями, що відповідно не виключає відповідальності, передбаченої умовами таких договорів, зокрема, у вигляді пені за прострочення оплати та виникнення зобов`язань, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, з оплати боргу з урахуванням 3 % річних та встановленого індексу інфляції.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Об`єднаної палати Верховного суду у справі № 904/1210/18 від 26.06.2020.

Одночасно, статтею 7 Господарського кодексу України визначено, що відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами Президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.

Згідно з положеннями частин першої-третьої статті 12 Господарського кодексу України, держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб`єктів господарювання є: державне замовлення; ліцензування, патентування і квотування; технічне регулювання; застосування нормативів та лімітів; регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб`єктів господарювання здійснюються відповідно до цього Кодексу та інших законів.

З матеріалів справи вбачається, що 08.11.2017 між Головним управлінням Державної казначейської служби у Київській області, Департаментом фінансів Київської облдержадміністрації, Фінансовим управлінням виконавчого комітету Обухівської міської ради міської, ПАТ "Укргазвидобування", Приватним акціонерним товариством "Енергія" та ПАТ "НАК "Нафтогаз України" підписано договір № 117/332-в про організацію взаєморозрахунків.

Предметом даного договору є організація проведення сторонами взаєморозрахунків за субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам (надалі - субвенція), передбаченою статтею 31 Закону України "Про державний бюджет України на 2017 рік" (надалі - Закон), відповідно до Порядку та умов надання у 2017 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення різниці між фактичною вартістю теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню такі послуги, та тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 травня 2017 року № 332 (із змінами ).

Відповідно до п. 8 Договору №117/332-в від 08.11.2017, відповідач перераховує на рахунок НАК "Нафтогаз України" 7 805 096, 08 грн для погашення заборгованості за спожитий природний газ 2016 року згідно з договором від 15.12.2015 №1227/16-БО-17.

Відповідно до п. 17 Договору 82/110 від 22.10.2018, сторони засвідчують, що після виконання договору вони не мають один до одної претензій стосовно предмета договору.

При дослідженні поданого позивачем розрахунку (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог), суд апеляційної інстанції встановив, що при здійсненні позивачем нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат, останнім враховано наявність укладеного між сторонами договору, і, відповідно, позивачем не здійснено нарахування на суму заборгованості, яка включає 7 805 096,08 грн.

Крім того, апеляційний господарський суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Відповідно до п. 17 Положення "Про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)", затвердженого постановою КМУ №758 від 01.10.2015, яке було чинним на момент виникнення спірних правовідносин, обов`язок, передбачений підпунктом 4 пункту 3 цього Положення (обов`язок НАК "Нафтогаз України" постачати природний газ виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії), покладається на НАК "Нафтогаз України" на період до 1 квітня 2017 року, в тому числі, за такої умови: надання НАК "Нафтогаз України" та виконання виробником теплової енергії погодженого виконавчим органом ради графіка погашення заборгованості (рівними частинами до 1 січня 2021 року з розбивкою за всіма договорами з НАК "Нафтогаз України"), складеного на підставі довідки щодо заборгованості, наданої НАК "Нафтогаз України", а також здійснення поточних розрахунків за використаний природний газ. Наявність графіка погашення заборгованості не змінює порядок розрахунків, установлений між постачальником та виробником теплової енергії у договорах постачання природного газу (купівлі-продажу, про закупівлю, відступлення права вимоги тощо).

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що у разі наявності графіку погашення заборгованості (на неукладеність якого посилається відповідач), не змінює умови та порядок розрахунку за договором, констатуючи, що аналогічний припис міститься і у постанові КМУ №867 від 19.10.2018 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу", яка є чинною на теперішній час.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові ВС КГСУ від 26.02.2020 по справі №905/755/19.

Відтак, враховуючи все вищенаведене, господарський суд першої інстанції обгрунтованого дійшов висновку, що відповідачем здійснено оплати по Договору з простроченням строків, визначених умовами Договору.

Відповідно зі ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов`язань.

Відповідно до частин 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до підпункту 8.2 Договору, у разі невиконання споживачем умов пункту 6.1. цього договору постачальник має право не здійснювати поставку газу споживачу або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання споживачем пункту 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Позивач за прострочення строків оплати поставленого природного газу, керуючись п. 8.2 Договору, нарахував та просив стягнути з відповідача пеню в сумі 526 352,30 грн.

Апеляційний господарський суд перевіривши здійснений перерахунок пені, 3 % річних, в межах розрахунку позивача, з урахуванням умов Договору, здійснених поставок природного газу, а також порядку розрахунків погодженого сторонами та дат прострочення, встановлених судом першої інстанції, дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені, 3 % річних правомірно задоволено повністю в розмірі 526 352, 30 грн та, відповідно в розмірі 288 715, 69 грн, а в частині стягнення інфляційних втрат, у розмірі 1 056 506, 57 грн.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Підсумовуючи все вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи заявників апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, а тому скарги Приватного акціонерного товариства "Енергія" та Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 05.11.2020 у справі №911/1041/20 задоволенню не підлягають.

Наведені в апеляційній скарзі аргументи вичерпно спростовуються матеріалами справи.

Згідно статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судові витрати (судовий збір) на підставі ст. 129 ГПК України покладаються на скаржників.

Керуючись ст.ст. 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства "Енергія" та Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 05.11.2020 у справі №911/1041/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 05.11.2020 у справі №911/1041/20 залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційних скарг залишити відповідно, за Приватним акціонерним товариством "Енергія" та Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

4. Поновити дію рішення Господарського суду Київської області від 05.11.2020 у справі №911/1041/20, зупинену ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.01.2021.

5. Матеріали справи №911/1041/20 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення, відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 17.05.2021.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді С.І. Буравльов

А.І. Мартюк