ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2021 р. Справа №926/1957/20

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

Желіка М.Б.

секретар судового засідання Федорів Н.В.

розглянув апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Мальва і Ко від 11.01.2021

на рішення Господарського суду Чернівецької області від 10.12.2020 (повний текст рішення складено 21.12.2020, суддя Ніколаєв М.І)

у справі № 926/1957/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мальва і Ко", м.Чернівці

до Товариство з обмеженою відповідальністю "Чернівці поліхімбуд", м.Чернівці

про визнання права власності на нерухоме майно

представники сторін:

від позивача Ленько Б.М., Капуловський А.В.,

від відповідача Герегова Н.І.

31.08.2020 до Господарського суду Чернівецької області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю (надалі ТзОВ) "Мальва і Ко" із позовом до відповідача ТзОВ "Чернівці поліхімбуд" про:

- визнання права власності на нерухоме майно будівлю фарбувально-оздоблювального цеху, літ.Т, що знаходиться за адресою: м.Чернівці, вул.Севастопольська, 36, загальною площею 6529,60 кв.м.; (реєстраційний номер майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 1549334).

- скасування державної реєстрації права власності на вказане нерухоме майно за відповідачем.

Позовні вимоги мотивовано тим, що на підставі рішення загальних зборів від 07.02.2008 позивач, як учасник товариства, вніс у статутний фонд відповідача та передав на його баланс спірне нерухоме майно. Відповідач, незважаючи на відсутність волевиявлення позивача на перехід права власності на спірний об`єкт, оформив за собою право власності на нього, про що 21.03.2008 було внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Позивач зазначив, що перебування майна на балансі товариства не є безспірною ознакою його права власності, при цьому сторони мали намір встановити різний правовий режим для майна, переданого як внесок до статутного фонду товариства. За твердженням позивача, спірне майно передано товариству не у власність, а лише в користування, тож відповідач незаконно зареєстрував право власності на спірне майно.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 10.12.2020 в позові у даній справі відмовлено.

Ухвалюючи рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що:

1) виходячи зі змісту п. 7.2 та 7.3 статуту товариства, рішення зборів засновників ТзОВ Мальва і Ко, оформленого протоколом №24 від 07.02.2008 та акта здавання-приймання від 08.02.2008, суд дійшов висновку, що спірне нерухоме майно передано до статутного фонду відповідача як вклад (внесок), у зв`язку з чим відповідач на законних підставах є власником спірної будівлі фарбувально-оздоблювального цеху, що узгоджується з нормами ст. 115 ЦК України, ст. 85 ГК України та ст. 12 Закону України Про господарські товариства. При цьому, рішення зборів засновників ТзОВ Мальва і Ко, оформлене протоколом №24 від 07.02.2008, є рішенням учасника про склад та порядок передачі матеріальних цінностей в розумінні п. 8.1.2 статуту ТзОВ «Чернівці поліхімбуд», оскільки до передбаченої п.9.5 вказаного статуту виключної компетенції загальних зборів не віднесено ухвалення рішення про склад та порядок передачі внесків. Подібна компетенція загальних зборів товариства передбачена лише щодо встановлення розмірів, форми і порядку внесення учасниками додаткових вкладів (п.9.5.7 статуту);

2) з матеріалів справи вбачається, що позивач не вніс до статутного фонду відповідача первинно обумовлений грошовий внесок в сумі 12000 грн., натомість в подальшому вніс до статутного фонду як вклад спірне нерухоме майно, що у т.ч. підтверджується листом позивача від 20.10.2010, в якому останній повідомляє про бажання вийти зі складу учасників товариства та просить повернути його вклад в натуральній формі (спірну будівлю) чи в грошовому еквіваленті згідно оціночної вартості майна;

3) передачу рухомого та нерухомого майна в рахунок своїх часток у статутному фонді на баланс товариства (п.8.1.2 статуту) не слід ототожнювати з передачею учасником майна товариству тільки в користування, що передбачено п.7.5 статуту. В матеріалах справи немає доказів того, що спірне нерухоме майно було передано саме у користування товариству (зокрема, рішення загальних зборів позивача чи товариства, акта приймання-передачі майна у користування). Також в матеріалах справи відсутні докази погодження товариством чи його учасниками розміру внеску позивача виходячи з орендної плати за користування майном, яке позивач планував передати товариству у користування на підставі п.7.5 статуту. Крім того, протягом 2008-2020 років позивач не звертався до товариства з вимогами про визначення розміру його внеску виходячи з розміру орендної плати за користування майном.

Водночас, вирішуючи спір у даній справі, суд першої інстанції відхилив клопотання відповідача про застосування до спірних правовідносин позовної давності. Суд зазначив, що у зв`язку з тим, що позови про визнання права власності, що пред`явлені на підставі статті 392 ЦК України, пов`язані з невизначеністю відносин права власності позивача щодо свого майна, то на ці позови не поширюються правила про позовну давність, з огляду на що позивач не пропустив строк позовної давності, тож, в разі наявності порушеного права, воно підлягає захисту.

Позивач, не погодившись з вказаним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій послався на те, що вирішуючи спір, місцевий господарський суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, дійшов висновків, що не відповідають обставинам справи, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, у зв`язку з чим просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

У своїй апеляційній скарзі скаржник зазначив наступне:

1) відповідно до положень ст. 133, 139, 140 ГК України та ч.2 ст. 115 ЦК України, здійснення діяльності суб`єктом господарювання може базуватись на різних правових режимах майна, що визначають відповідні його правомочності, з обов`язковим відображенням їх в балансі або інших формах обліку; вкладом до статутного (складеного) капіталу господарського товариства можуть бути гроші, цінні папери, інші речі або майнові чи інші відчужувані права, що мають грошову оцінку. Отже, на думку позивача, набуття товариством права власності на майно, передане учасниками та засновниками до його статутного фонду, відбувається лише у разі волевиявлення останніх на передачу цього майна саме у власність. Однак, у протоколі загальних зборів засновників ТзОВ «Мальва і Ко» № 24 від 07.02.2008 та акті здавання-приймання майна від 08.02.2008 не зазначено жодного слова, яке могло б свідчити про пряме волевиявлення позивача на передачу спірного нерухомого майна у власність відповідачу. Про відсутність волевиявлення ТзОВ «Мальва і Ко» саме на перехід права власності на спірний об`єкт нерухомого майна до ТзОВ «Чернівці поліхімбуд» свідчить і та обставина, що вказане майно відображено як вклад АТЗВ «ВТФ «Мальва» у пункті 6.4.4 статуту ТзОВ «Мальва і Ко»;

2) посилання суду першої інстанції на лист позивача від 20.10.2010 є безпідставним з огляду на те, що ч. 2 ст. 148 ЦК України передбачає необхідність повернення учасникові майна без виплати винагороди у тому випадку, якщо вклад до статутного фонду товариства був здійснений шляхом передання права користування майном;

3) статут відповідача передбачає порядок передачі учасниками матеріальних внесків до статутного фонду товариства, відповідно до якого відповідне рішення учасників про склад та порядок передачі матеріальних внесків оформлюється протоколом (п. 8.1.2), а грошова оцінка вкладу учасника здійснюється за взаємною згодою учасників (п.8.1.3). Жодного із вказаних рішень зі сторони ТзОВ «Чернівці поліхімбуд» не приймалось. Водночас, суд першої інстанції, ухвалюючи спірне рішення, надав неправильну оцінку вказаним положенням статуту відповідача, зокрема, дійшов безпідставного висновку про те, що позивач самостійно визначив вартість складу за залишковою балансовою вартістю та погодив її з уповноваженим представником відповідача під час підписання акту здавання-передачі від 08.02.2008 (рішення загальних зборів ТзОВ «Мальва і Ко» від 07.02.2008 та акт приймання-передачі від 08.02.2008 не можуть трактуватись як відповідні рішення учасників ТзОВ «Чернівці поліхімбуд» в розумінні п. 8.1.2, 8.1.3 статуту останнього);

4) при передачі майна товариству у користування, в силу положень п.7.5 статуту, не передбачена грошова оцінка вкладу учасника за згодою інших учасників, оскільки при передачі учасником майна товариству тільки у користування (формування вкладу у вигляді майнових прав), розмір внеску і частка учасника визначається виходячи з орендної плати за користування цим майном. Зважаючи на те, що визначити вартість орендних платежів та перелік приміщень, які підлягають здачі в оренду та будуть використовуватись товариством самостійно, станом на 08.02.2008, було неможливо в силу відсутності укладених на той час договорів оренди, було прийнято рішення про передачу нерухомого майна в користування з відображенням при цьому саме балансової вартості з подальшим обліком орендованого майна та орендних платежів і внесенням змін до балансу відповідача. В контексті таких доводів позивача, суд безпідставно не надав оцінки листам позивача від 11.07.2017, від 22.08.2018 та від 24.02.2020 про приведення майнових вкладів учасників товариства у відповідність до справедливої теперішньої вартості майна основних фондів товариства із внесенням відповідних змін до балансу товариства;

5) станом на момент ухвалення загальними зборами ТзОВ «Мальва і Ко» рішення від 07.02.2008, статутом ТзОВ «Чернівці поліхімбуд» було визначено розмір внеску ТзОВ «Мальва і Ко» у статутному капіталі ТзОВ «Чернівці поліхімбуд» у розмірі 12000 грн. В той же час, залишкова балансова вартість спірного майна становила 520586,77 грн., а реальна ринкова вартість 9925318 грн. Суд першої інстанції, всупереч вимогам ст. 86 ГПК України, ухилився від дослідження цих обставин та шляхом перекручення доводів позивача зазначив про визначальну роль грошової оцінки вкладу учасника за взаємною згодою учасників, однак, як неодноразово зазначав позивач, така оцінка здійснюється лише у формі рішення загальних зборів учасників на підставі п. 8.1.2, 8.1.3 статуту.

Відповідач подав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив доводи та вимоги апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Стосовно доводів скаржника зазначив наступне:

1) посилання позивача на те, що його волевиявлення було спрямоване на передачу майна лише у користування є необґрунтованим, оскільки ним не надано доказів на обґрунтування такого доводу. Положеннями статей 133, 139, 140 ГК України, на які посилається позивач, дійсно визначено різні правові режими майна (як право власності, так і право користування). У той же час, позивач не проводить системний аналіз норм законодавства у їх сукупності, а саме, свідомо не бере до уваги норми ст.ст.12, 13 Закону України «Про господарські товариства», ст. 115 ЦК України, які регулюють питання внесків та джерел формування майна товариства. Так, передача майна у користування та умови такого користування (права та обов`язки щодо майна з боку позивача, строк користування майном тощо) повинні бути чітко обумовлені у відповідних документах (протокол, договір тощо), однак у матеріалах справи відсутні такі докази. Наведене свідчить, що позивач, як учасник ТзОВ «Чернівці поліхімбуд» не визначав правовий режим спірного майна саме передачею у користування, а мав намір передати та передав його у власність відповідачу;

2) позивачу з самого початку внесення до статутного капіталу відповідача вкладу у формі будівлі було достеменно відомо про те, що вказане майно перейшло у власність відповідача. Жодних зауважень з даного приводу з боку позивача не надходило, хоча протягом 2008-2020 років позивач був активним учасником у ході здійснення господарсько-фінансової діяльності відповідача. Про вказане свідчать наступні обставини:

- у зв`язку із внесенням спірної будівлі до статутного капіталу відповідача, представник позивача Шутак Г.Д. на загальних зборах засновників 15.02.2008 запропоновав збільшити розмір статутного капіталу відповідача. Вказана пропозиція одноголосно була підтримана всіма учасниками, внаслідок чого було затверджено нову редакцію статуту товариства;

- листом від 29.10.2010 позивач повідомив відповідача про намір вийти зі складу учасників товариства та просив повернути його вклад спірне нерухоме майно, у відповідь на що листом від 03.11.2010 позивачу було роз`яснено порядок виходу із складу учасників відповідача;

- питання господарської діяльності відповідача неодноразово було предметом розгляду на зборах учасників. До прикладу, на загальних зборах учасників відповідача 20.01.2011 розглянуто результати господарсько-фінансової діяльності відповідача за період 2007-2010 роки, де було надано та обговорено всі необхідні документи бухгалтерської та податкової звітності, серед яких і інформацію щодо власності відповідача на нерухоме майно. Результати діяльності визнані задовільними; рішення прийнято одноголосно; у зборах брав участь представник позивача Шутак Г.Д.;

- 22.04.2013 відповідач надав на запит позивача ряд документів, серед яких баланс на 31 грудня 2012 року, звіт про фінансові результати за 2012 рік, оборотно-сальдову відомість по рахунку №46 за 2012 рік, що підтверджує внесок до статутного фонду кожного із учасників відповідача. У вказаних документах відображена і спірна будівля;

3) безпідставними є твердження позивача про те, що суд першої інстанції неправильно тлумачить положення статуту ТОВ «Чернівці поліхімбуд». Так, суд правильно вказав, що рішення зборів засновників ТзОВ «Мальва і Ко» від 07.02.2008, є рішенням учасника про склад та порядок передачі матеріальних цінностей згідно п. 8.1.2 статуту, оскільки до виключної компетенції загальних зборів товариства не віднесено питання про склад та порядок передачі внесків (п.9.5 статуту); подібна компетенція передбачена лише щодо встановлення розмірів, форми і порядку внесення учасниками додаткових вкладів (п.9.5.7 статуту). Таким чином, спірне майно є первинним вкладом, а отже на нього не можуть поширюватись положення статуту, які регулюють порядок внесення додаткового вкладу. Скаржник також необґрунтовано вказує на неправильне розуміння судом положень п.7.5 статуту, відповідно до якого при передачі учасником майна товариству в користування, розмір внеску і відповідно доля учасника визначається виходячи з орендної плати за користування цим майном. Суд правильно взяв до уваги, що у матеріалах справи відсутні докази погодження товариством чи його учасниками розміру внеску позивача, виходячи з орендної плати за користування майном. Твердження скаржника щодо значної різниці між балансовою та дійсною ринковою вартістю майна також не підлягають врахуванню, оскільки статут передбачає, що грошова оцінка вкладу учасника здійснюється за взаємною згодою учасників, тобто на підставі їх вільного волевиявлення.

22.03.2021 до суду надійшли також додаткові пояснення позивача щодо ефективності обраного ним способу захисту його порушеного права, у яких позивач додатково послався на наступне:

1) при вирішенні питання обґрунтованості позову у даній справі, враховуючи положення ст. 328 ЦК України та факт державної реєстрації за відповідачем права власності на спірне нерухоме майно, суд повинен дослідити питання наявності підстав для спростування презумпції права власності відповідача на спірне нерухоме майно. У цій частині позовні вимоги обґрунтовуються тим, що: - позивач не приймав жодного рішення про передачу спірного нерухомого майна у власність відповідача, як і не укладав жодних правочинів з цього приводу; - позивач не вчиняв будь-яких інших дій, які б вказували на передачу спірного майна відповідачу саме у власність; - відповідач також не приймав рішень (дій), які відповідно до положень його статуту, були необхідними для прийняття спірного нерухомого майна саме у власність;

2) відсутність спрямованого волевиявлення позивача на відчуження спірного нерухомого майна означає, що він як власник не виявив волі на відчуження спірного майна, тому ТзОВ «Чернівці поліхімбуд» незаконно здійснило державну реєстрацію права власності. Водночас, позивач не заперечує проти правомірності користування та володіння відповідачем спірним нерухомим майном, оскільки він здійснив волевиявлення саме на передачу його у користування на баланс відповідача, про що власне і свідчать рішення від 07.02.2008 та акт здавання-приймання від 08.02.2008 у сукупності із дійсними намірами сторін, які вони виражали при передачі спірного майна;

3) позовні вимоги ТОВ «Мальва і Ко» спрямованні на підтвердження наявності у нього права власності на спірне нерухоме майно, відсутності його волевиявлення на передачу цього майна у власність ТзОВ «Чернігівці поліхімбуд» і, як наслідок, скасування незаконно здійсненої державної реєстрації права власності за відповідачем. Тобто, у спірному випадку характер порушення права власності ТзОВ «Мальва і Ко» зумовлений не фактом незаконного володіння відповідачем спірним нерухомим майном, а наявністю незаконної державної реєстрації права власності на відповідне майно та невизнанням відповідачем права власності позивача. За таких обставин обраний позивачем спосіб захисту у даній справі у повній мірі відповідає характеру його порушеного права та є ефективним.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, з огляду на наступне:

На підставі рішення загальних зборів засновників ТзОВ Чернівці поліхімбуд від 01.03.2007 було ухвалено:

1) створити ТзОВ Чернівці поліхімбуд зі статутним фондом 40000 грн. з наступним розподілом між учасниками: ОСОБА_1 6800 грн., що складає 17,5% статутного фонду; ОСОБА_2 , 6800 грн., що складає 17,5% статутного фонду; ОСОБА_3 6800 грн., що складає 17,5% статутного фонду; ОСОБА_4 6800 грн., що складає 17,5% статутного фонду; ТзОВ Мальва і Ко 12000 грн., що складає 30% статутного фонду;

2) затвердити статут товариства;

3) призначити ОСОБА_2 на посаду генерального директора товариства.

20.03.2007 було проведено державну реєстрацію ТзОВ Чернівці поліхімбуд.

Відповідно до п.3.1 статуту вказаного товариства (а.с. 9-14, т.1), воно є юридичною особою, має своє відокремлене майно та самостійний баланс.

Пунктом 8.1.1 статуту передбачено, що для забезпечення діяльності товариства за рахунок вкладів учасників утворюється статутний фонд в розмірі 40000 грн. Частки учасників у статутному фонді товариства становлять: - ОСОБА_1 6800 грн., що складає 17,5% статутного фонду; - ОСОБА_2 , 6800 грн., що складає 17,5% статутного фонду; - ОСОБА_3 6800 грн., що складає 17,5% статутного фонду; - ОСОБА_4 6800 грн., що складає 17,5% статутного фонду; - ТзОВ Мальва і Ко 12000 грн., що складає 30% статутного фонду.

Відповідно до балансу товариства станом на 31.12.2007 розмір неоплаченого капіталу становив 12000 грн. Вказана обставина пов`язана із тим, що позивач не вніс до статутного фонду товариства свій вклад в розмірі 12000 грн. і що не заперечується позивачем.

Відповідно до свідоцтва про право власності від 15.06.2006 серії НОМЕР_1 , ТзОВ Мальва і Ко було власником будівлі фарбувально-оздоблювального цеху, літ.Т, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 6529,60 кв.м. (а.с. 17, т.1).

Відповідно до п. 6.4.4 статуту ТзОВ Мальва і Ко, вказане нерухоме майно обліковується як внесок до статутного капіталу учасника АТЗВ ВТФ Мальва (а.с. 18-22, т.1). Вказане майно було фактично передано ТзОВ Мальва і Ко 19.08.2004 (а.с. 23-24, т.1).

Відповідно до звіту про незалежну оцінку ринкової вартості будівель і споруд по АДРЕСА_1 від 18.07.2006, рекомендована ринкова вартість вказаного нерухомого майна станом на 12.07.2006 становила 9925318 грн. (а.с. 84-217, т.1).

Рішенням зборів засновників ТзОВ Мальва і Ко, оформленим протоколом №24 від 07.02.2008 (а.с. 15-16, т.1), було ухвалено:

- внести в статутний фонд ТзОВ Чернівці поліхімбуд і передати на його баланс будівлю фарбувально-оздоблювального цеху, літ.Т, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за залишковою балансовою вартістю 520586,77 грн.

- передачу оформити актом здавання-приймання;

- надати ОСОБА_5 довіреність на право представляти інтереси товариства у цивільно-правових відносинах з ТзОВ Чернівці поліхімбуд.

На підставі акта здавання-приймання від 08.02.2008 (а.с. 25, т.1) представник ТзОВ Мальва і Ко ОСОБА_5 передав як внесок у статутний фонд ТзОВ Чернівці поліхімбуд, а представник ТзОВ Чернівці поліхімбуд Ковардаков О.В. прийняв внесок у статутний фонд ТзОВ Чернівці поліхімбуд будівлю фарбувально-оздоблювального цеху, літ.Т, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 6529,60 кв.м., залишкова балансова вартість станом на 01.01.2008 становить 520586,77 грн.

Відповідно до відомостей, що зазначені у самому акті, його було складено у 4 оригінальних примірниках, один з яких для органу державної реєстрації прав на майно, а ще один для збереження у справах нотаріальної контори.

Рішенням загальних зборів учасників ТзОВ Чернівці поліхімбуд, що оформлено протоколом від 15.02.2008 (а.с. 62, т.1), вирішено:

- здійснити зміни у складі учасників товариства (питання №1);

- збільшити статутний фонд товариства до 28685004 грн. з наступним розподілом: - ОСОБА_1 5019875,7 грн., що складає 17,5% статутного фонду; - ОСОБА_2 , 10039751,4 грн., що складає 35 статутного фонду; - ОСОБА_3 5019875,7 грн., що складає 17,5% статутного фонду; - ТзОВ Мальва і Ко 8605501,20 грн., що складає 30% статутного фонду (питання №2);

- затвердити нову редакцію статуту товариства (питання №3).

Відповідно до нової редакції статуту п. 6.2, 7.1, 7.2, 7.5, 8.1.2, 8.1.3,8.2, 9.5.7 залишені в первинній редакції (а.с. 46-50, т.1).

Відповідно до п.8.1 нової редакції статуту для забезпечення діяльності товариства за рахунок вкладів учасників утворюється статутний фонд в розмірі 28685004 грн. Частки учасників у статутному фонді товариства становлять: - ОСОБА_1 5019875,7 грн., що складає 17,5% статутного фонду; - ОСОБА_2 , 10039751,4 грн., що складає 35 статутного фонду; - ОСОБА_3 5019875,7 грн., що складає 17,5% статутного фонду; - ТзОВ Мальва і Ко 8605501,20 грн., що складає 30% статутного фонду.

Рішенням Виконавчого комітету Чернівецької міської ради №123/4 від 26.02.2008 оформлено право приватної власності ТзОВ Чернівці поліхімбуд на спірне нерухоме майно (а.с. 45, т.1).

21.03.2008 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності ТзОВ Чернівці поліхімбуд на спірне нерухоме майно. Підставою виникнення права власності зазначено свідоцтво про право власності САВ №541491 від 03.03.2008 та рішення Виконавчого комітету Чернівецької міської ради №123/4 від 26.02.2008 (а.с. 26-27, т.1).

Листом від 20.10.2010 (а.с. 63, т.1) позивач звернувся до ТзОВ Чернівці поліхімбуд із вимогою про повернення свого вкладу спірного нерухомого майна (в тому ж стані, в якому воно було надано в статутний фонд, або ж в грошовому еквіваленті згідно оціночної вартості майна).

Листом №39 від 03.11.2010 ТзОВ Чернівці поліхімбуд повідомило позивача про порядок виходу зі складу товариства (а.с. 64, т.1).

В матеріалах справи відсутні докази, які би підтверджували подальший факт виходу ТзОВ «Мальви і Ко» зі складу учасників ТзОВ Чернівці поліхімбуд. Натомість, матеріали справи свідчать, що: - на початку 2011 року відбулися загальні збори учасників ТзОВ Чернівці поліхімбуд, на порядок денний яких було винесено питання поточної господарської діяльності, у яких брав участь позивач (а.с. 65-69, т.1); - у 2013 році на запит позивача, відповідач надав йому низку документів, що стосується фінансово-господарської діяльності товариства (а.с. 70, т.1); - у 2020 році на пропозицію позивача було уточнено порядок денний, який виносився на розгляд загальних зборів учасників ТзОВ Чернівці поліхімбуд (а.с. 223, 224, 225, 226-229, т.1).

З листа ТзОВ «Мальви і Ко» від 20.10.2010, а також з листа №2 від 07.04.2011 (а.с. 222, т.1) вбачається, що станом на цей час між позивачем і відповідачем вже існував спір, пов`язаний із тим, що після передачі спірного нерухомого майна до статутного капіталу ТзОВ Чернівці поліхімбуд, ТзОВ «Мальви і Ко» не отримувало жодних доходів.

У матеріалах справи наявна також вимога ТзОВ «Мальва і Ко» №4 від 19.08.2020 (а.с. 28, т.1), адресована ТзОВ Чернівці поліхімбуд, у якій зазначено про те, що ТзОВ «Мальва і Ко» стало відомо про те, що спірне нерухоме майно, яке належить позивачу і було передано у користування відповідачу, було перереєстровано останнім у 2008 році за собою. У зв`язку з цим ТзОВ «Мальва і Ко» просило відповідача звернутись до державного реєстратора та здійснити відповідні реєстраційні дії для приведення відомостей у реєстрі у відповідність до реальних обставин.

Згідно звіту про незалежну оцінку майна нежитлової будівлі (літ. Т), загальною площею 6529,60 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 Ї від 15.10.2020 ринкова вартість об`єкта оцінки становить 17760643 грн. (а.с. 236-267, т.1).

Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України).

Як зазначалося вище, позов у даній справі пов`язаний із тим, що, за твердженнями позивача, відповідач незаконно зареєстрував за собою право власності на нерухоме майно, яке позивач передав при формуванні статутного фонду відповідача. За твердженнями позивача, він передав до статутного фонду відповідача не нерухоме майно, а майнове право на користування ним; відповідач же стверджує про те, що до його статутного фонду було передано саме майно, у зв`язку з чим він і зареєстрував право власності на нього.

Відповідно до ч.1 ст. 113 ЦК України, господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками.

До господарських товариств належать: акціонерні товариства, товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю, повні товариства, командитні товариства (ч.3 ст.1 Закону України Про господарські товариства в редакції, що діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ст. 115 ЦК України господарське товариство є власником: 1) майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу; 2) продукції, виробленої товариством у результаті господарської діяльності; 3) одержаних доходів; 4) іншого майна, набутого на підставах, що не заборонені законом.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що вкладом до статутного (складеного) капіталу господарського товариства можуть бути гроші, цінні папери, інші речі або майнові чи інші відчужувані права, що мають грошову оцінку, якщо інше не встановлено законом. Грошова оцінка вкладу учасника господарського товариства здійснюється за згодою учасників товариства, а у випадках, встановлених законом, вона підлягає незалежній експертній перевірці.

Аналогічні положення містяться у ст. 12 та ст. 13 Закону України Про господарські товариства, а також у ст. 85 та 86 ГК України (тут і надалі в редакціях, що діяли станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Установчим документом товариства з обмеженою відповідальністю є статут (ч.1 ст.143 ЦК України).

Відповідно до п. 7.1 статуту ТзОВ Чернівці поліхімбуд, товариство є власником майна, грошових коштів, цінних паперів, нематеріальних активів, переданих йому учасниками у власність.

Майно та кошти товариства складають основні фонди, оборотні кошти, інші матеріальні та нематеріальні цінності та фінансові ресурси, вартість яких відображається у самостійному балансі (п.7.2 статуту).

Одним із джерел формування майна та коштів товариства є внески учасників (п.7.3 статуту).

В рахунок своїх часток у статутному фонді учасники товариства можуть передавати на баланс товариства рухоме та нерухоме майно, в т.ч. обладнання, матеріальні цінності, грошові кошти. Рішення учасників про склад та порядок передачі матеріальних цінностей оформляється протоколом (п.8.1.2 статуту).

Вклад, оцінений у національній валюті, складає частку учасника у статутному капіталі товариства. Грошова оцінка вкладу учасника здійснюється за взаємною згодою учасників, а у випадках, встановлених законом, вона підлягає незалежній експертній оцінці (п.8.1.3 статуту).

Учасники товариства не мають відособлених прав на окремі об`єкти та майно, яке вони внесли як вклади до статутного фонду товариства (п.6.2 статуту).

При передачі учасником майна товариству тільки в користування, розмір внеску і відповідно доля учасника визначається виходячи з орендної плати за користування цим майном (п.7.5 статуту).

Колегія суддів констатує, що у рішенні зборів засновників ТзОВ Мальва і Ко, оформленому протоколом №24 від 07.02.2008 та акті здавання-приймання від 08.02.2008 відсутнє чітке формулювання щодо того, чи спірне майно передається у власність чи користування відповідача. Як було зазначено вище, у вказаних документах йдеться про «внесення спірного майна у статутний фонд і передачу на його баланс» ТзОВ «Чернівці поліхімбуд».

Водночас, суд звертає увагу на те, що спірні правовідносини між сторонами стосуються не правочинів з купівлі-продажу чи оренди відповідного майна, а формування статутного фонду товариства. З огляду на це, до спірних правовідносин слід застосовувати вищезазначені положення ст. 115 ЦК України, ст. 12 та ст. 13 Закону України Про господарські товариства, а також ст. 85 та 86 ГК України, а також статуту товариства.

В розумінні вказаних законодавчих норм та в розрізі спірних правовідносин, при формуванні статутного фонду товариства внеском учасника може вважатись: 1) майно, передане учасником товариства у власність товариства; 2) майнові чи інші відчужувані права, що мають грошову оцінку.

Питання передачі майнових прав як внеску до статутного фонду ТзОВ «Чернівці поліхімбуд» визначене лише у пункті 7.5 статуту (відповідно до якого розмір внеску до статутного фонду учасника при передачі учасником майна товариству в користування визначається виходячи з орендної плати за користування цим майном) та пункті 8.1.3 (відповідно до якого, грошова оцінка вкладу учасника здійснюється за взаємною згодою учасників).

З безпосереднього формулювання, яке міститься у рішенні зборів засновників ТзОВ Мальва і Ко, оформленому протоколом №24 від 07.02.2008 та акті здавання-приймання від 08.02.2008, випливає, що позивач передавав у статутний фонд відповідача саме майно, а не окремі майнові права на нього (в т.ч. право користування). Окрім того, ні з вказаного рішення чи акта здавання-передачі, ні з наявних у матеріалах справи копій рішень загальних зборів учасників ТзОВ «Чернівці поліхімбуд», ні з інших документів, не випливає умов користування нерухомим майном позивача (розмір орендної плати), які би дозволяли зробити висновок про грошову оцінку вкладу позивача у випадку, якби такий передавався до статутного фонду відповідача у формі майнових прав на користування спірним майном. В матеріалах справи відсутні докази звернення позивача протягом 2008-2020 років до товариства з вимогами про визначення розміру його внеску виходячи з розміру орендної плати за користування майном.

Вказаний висновок вбачається і з подальших правовідносин, які складались між сторонами, а саме, з: подальшого збільшення розміру статутного капіталу товариства до 28685004 грн., а також розміру внеску позивача до статутного капіталу до 8605501,20 грн. (рішення зборів від 15.02.2008), державної реєстрації відповідних змін (20.02.2008), оформлення права приватної власності відповідача на спірне майно на підставі рішення Виконавчого комітету Чернівецької міської ради №123/4 від 26.02.2008, державної реєстрації відповідного права за відповідачем у Державному реєстрі речових прав на рухоме майно (21.03.2008), регулярної участі позивача у діяльності ТзОВ «Чернівці поліхімбуд» як учасника товариства, претензійного листування між сторонами, яке відбувалось у 2010-2011 роках. Крім того, обидві сторони визнають той факт, що спірне приміщення з 2008 року фактично використовується у господарській діяльності відповідача.

Таким чином, на думку апеляційного господарського суду, місцевий господарський суд на підставі вищезазначеного дійшов правильного висновку про те, що спірне нерухоме майно було передано до статутного фонду товариства як вклад (внесок), у зв`язку з чим відповідач на законних підставах став власником спірної будівлі фарбувально-оздоблювального цеху. З огляду на це, суд вважає недостатніми та невірогідними доводи скаржника, які ґрунтуються лише на тій обставині, що у протоколі зборів засновників ТзОВ Мальва і Ко №24 від 07.02.2008 та акті здавання-приймання від 08.02.2008 відсутня вказівка про характер передачі спірного майна «у власність» чи «в користування». При цьому, з огляду на те, що при формуванні статутного фонду відповідача позивач передав до його складу майно, а не окремі майнові права, а також на сукупні обставини даної справи, вказівка в протоколі зборів засновників №24 від 07.02.2008 про передачу майна «на баланс» товариства не є визначальною.

Суд відхиляє посилання позивача на відсутність рішення загальних зборів товариства про затвердження грошової оцінки його вкладу, оскільки позивач, як учасник товариства, самостійно визначив вартість вкладу залишковою балансовою вартістю, що погоджено з уповноваженим представником товариства під час підписання акта здавання-передачі від 08.02.2008.

Статутом не передбачено ухвалення загальними зборами товариства рішення про затвердження грошової оцінки вкладу учасників, оскільки відповідно до п.9.5.7 статуту ТзОВ «Чернівці поліхімбуд», до виключної компетенції загальних зборів учасників віднесено встановлення розмірів, форми і порядку внесення учасниками додаткових вкладів. Таким чином, рішення зборів засновників ТзОВ Мальва і Ко, оформлене протоколом №24 від 07.02.2008, є рішенням учасника про склад та порядок передачі матеріальних цінностей, що відповідає п. 8.1.2 статуту, оскільки до передбаченої п.9.5 виключної компетенції загальних зборів товариства не віднесено ухвалення рішення про склад та порядок передачі внесків.

На переконання колегії суддів, місцевий господарський суд дійшов також правильного висновку про те, що невідповідність самостійно визначеної позивачем вартості його внеску в статутний фонд товариства реальній ринковій вартості майна не спростовує факт правомірності набуття товариством права власності на спірне майно.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Пунктом 1 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України, серед способів захисту цивільних прав та інтересів судом є визнання права.

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Враховуючи встановлені судом обставини та наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач не довів наявність правових підстав для позбавлення відповідача права володіти майном, переданим йому у власність як внеску в статутний фонд, у зв`язку з чим у задоволенні позов було правомірно відмовлено.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, як такого, що ухвалено відповідно до обставин та матеріалів справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 129, 269, 271, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Мальва і Ко.

Рішення Господарського суду Чернівецької області від 10.12.2020 у справі №926/1957/20 залишити без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20-ти днів відповідно до ст. 287, 288 ГПК України.

Справу повернути в Господарський суд Чернівецької області.

Повний текст постанови складено 05.05.2021.

Головуюча суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік