РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.04.2021Справа № 910/9/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., за участі секретаря судового засідання Єременок О.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження матеріали справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Весттек" до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна", за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: фізичної особи - підприємця Щербіни Ярослава Олеговича та фізичної особи - підприємця Снігура Юрія Михайловича, про стягнення 373 060,27 грн.,

за участі представників:

позивача: Тришака О.Г. за ордером від 28 грудня 2020 року серії ВО № 1011910;

відповідача: Залевської Н.С. за довіреністю від 4 лютого 2021 року № 1775;

ФОП Щербини Я.О.: не з`явився;

ФОП Снігура Ю.М.: не з`явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У грудні 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю "Весттек" (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (далі - Компанія) заборгованості в розмірі 373 060,27 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем не виконано своїх зобов`язань за договором добровільного страхування відповідальності експедитора від 3 лютого 2020 року № 312.994180415.2011 з виплати страхового відшкодування позивачу в розмірі 373 060,27 грн. у зв`язку з настанням страхового випадку - зникнення (втрата) вантажу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11 січня 2021 року відкрито провадження у справі № 910/9/21, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін.

3 лютого 2021 року через відділ діловодства суду надійшов відзив Компанії на позовну заяву від 2 лютого 2021 року № 135/13, в якому остання заперечила проти задоволення позовних вимог Товариства, посилаючись на те, що в діях відповідача відсутній факт порушення прав позивача. Також Компанія зазначила, що Товариство не виконало умов договору страхування щодо негайного повідомлення страховика про істоту зміну предмета цього правочину та ступеня ризику з дня такої зміни, а також щодо надання документів, які підтверджують факт та обставини настання події, що має ознаки страхового випадку. У зв`язку з цим позивачу було відмовлено у виплаті страхового відшкодування. Крім того, відповідач вказував на те, що факт настання подій, передбачених розділом 5 договору страхування, є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування згідно з пунктом 12.1.10 цієї угоди.

Разом із відзивом відповідачем було подано клопотання від 2 лютого 2021 року № 136/13, в якому відповідач просив суд розглядати дану справу за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 4 лютого 2021 року вищенаведене клопотання відповідача задоволено, розгляд справи № 910/9/21 вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 4 березня 2021 року.

У засіданні 4 березня 2021 року судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 1 квітня 2021 року.

У засіданні 1 квітня 2021 року судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 1 квітня 2021 року підготовче засідання відкладено на 15 квітня 2021 року. Крім того, цією ухвалою залучено до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: фізичну особу - підприємця Щербіну Ярослава Олеговича (далі - ФОП Щербіна Я.О.) та фізичну особу - підприємця Снігура Юрія Михайловича (далі - ФОП Снігур Ю.М.).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14 січня 2021 року підготовче провадження у даній справі було закрито та призначено її до судового розгляду по суті на 29 квітня 2021 року.

У судовому засіданні 29 квітня 2021 року представник позивача підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Треті особи про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином та у встановленому законом порядку, проте явку своїх уповноважених представників у призначене судове засідання не забезпечили, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не направили.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

3 лютого 2020 року між Компанією та Товариством було укладено договір добровільного страхування відповідальності експедитора № 312.994180415.2011.

Зазначений договір підписаний уповноваженими представниками його сторін, а також скріплений печатками цих суб`єктів господарювання.

Пунктом 3.1 договору страхування (загальні умови страхування) передбачено, що цей правочин є письмовою угодою між страховиком та страхувальником, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику, а страховик - сплатити страхові платежі (премію) в розмірі та у строки, зазначені в особливих умовах страхування (далі - ОУС) цього договору, і виконувати інші умови договору.

Відповідно до пункту 3.2 договору його предметом є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України і пов`язані з відшкодуванням страхувальником шкоди, заподіяної третім особам або їхньому майну, а також шкоди, заподіяної юридичним особам у зв`язку з наданням послуг по перевезенню вантажів.

Згідно з пунктом 4.1.1 цієї угоди визначено, що страхуванню на її умовах підлягають ризики, що зазначені в ОУС цього договору. Таким ризиком може бути відповідальність за вантаж, прийнятий до перевезення - настання відповідальності страхувальника за втрату, недостачу, пошкодження або псування вантажу під час доставки.

Відповідно до пункту 5.1 договору страховик не відшкодовує збитки, які виникли в результаті, зокрема, змови або умисних дій страхувальника або його співробітників та/або субконтрактора, спрямованих на заподіяння збитку, а також зникнення транспортного засобу безвісти.

У пункті 9.1 договору визначено, що страхувальник зобов`язаний з моменту настання події, що має ознаки страхового випадку, зокрема, надати страховику всі документи і письмові матеріали, що стосуються події, яка має ознаки страхового випадку; сприяти страховику в розслідуванні обставин події, що має ознаки страхового випадку; виконувати розпорядження і рекомендації страховика або його уповноважених представників.

Пунктом 10.2 договору встановлено, що страховик може вимагати інші документи, які він вважає необхідними для розслідування обставин події і ухвалення рішення щодо виплати страхового відшкодування (зокрема, у разі втрати вантажу/зникнення транспортного засобу/викрадення вантажу або заволодінням вантажем третіми особами, страховик буде вимагати у страхувальника отримати від органу досудового розслідування та надати страховику розширену інформацію у письмовій формі про стан або результати (висновки) досудового розслідування злочину, після спливу 2-х місячного строку від дати початку кримінального провадження).

Згідно з пунктом 11.1 цього правочину страховик відшкодовує збитки страхувальника після фактичної оплати страхувальником або його представником претензій, отриманих від третіх осіб.

Відповідно до пункту 11.2 даної угоди в разі втрати вантажу/зникнення транспортного засобу/викрадення вантажу або заволодінням вантажем третіми особами, рішення про виплату страхового відшкодування приймається страховиком лише після надання страхувальником розширеної інформації у письмовій формі від органу досудового слідства про стан або результати (висновки) досудового розслідування злочину, після спливу 2-х місячного строку від дати початку кримінального провадження.

Згідно з пунктом 11.3 договору після одержання повідомлення про настання події, що має ознаки страхового випадку, страховик зобов`язаний: розслідувати обставини події і визначити розмір страхового відшкодування у відповідності з положеннями пункту 10 договору; після одержання всіх необхідних документів по події, що має ознаки страхового випадку, протягом десяти робочих днів прийняти рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування; якщо було прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, у письмовій формі повідомити про це страхувальнику з обґрунтуванням причин відмови протягом 5 робочих днів з моменту прийняття такого рішення; виплатити страхове відшкодування протягом 5 робочих днів після ухвалення рішення по виплату.

Пунктом 12.1.13 договору визначено, що страховик може повністю або частково відмовити у виплаті страхового відшкодування у разі ненадання страхувальником інформації у письмовій формі від органу досудового слідства про стан або результати (висновки) досудового розслідування злочину, після спливу 2-х місячного строку від дати початку кримінального провадження впродовж 90 календарних днів від дати звернення страхувальника до страховика про настання випадку, що має ознаки страхового.

Згідно з розділом 1 договору ОУС до страхових ризиків з відповідальності експедитора за надання послуг по перевезенню/експедирування вантажів на умовах міжнародних транспортних конвенцій, що застосовуються в обов`язковому порядку чи в силу умов договору перевезення, віднесені: відповідальність за майно, відповідальність за запізнення доставки; відповідальність по відношенню витрат тощо.

Розділом 2 договору ОУС передбачено, що загальна страхова сума (ліміт відповідальності) по будь-якій претензії по кожному страховому випадку встановлений у розмірі 1 000 000,00 грн.; загальна страхова сума (ліміт відповідальності) по договору в цілому встановлена в розмірі 2 500 000,00 грн.

Загальна франшиза по кожному страховому випадку - 1 000 USD (розділ 3 договору ОУС).

Розділом 6 договору ОУС передбачено строк його дії: з 00 год. 00 хв. 7 лютого 2020 року по 24 год. 00 хв. 6 лютого 2021 року. Порядок сплати страхової премії у розмірі 52 638,00 грн. - до 6 лютого 2020 року.

На виконання умов договору добровільного страхування відповідальності експедитора від 3 лютого 2020 року № 312.994180415.2011 Товариство перерахувало на рахунок Компанії суму в розмірі 52 638,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 5 лютого 2020 року № 139, належним чином засвідчена копія якого наявна у матеріалах справи.

1 березня 2020 року між приватним акціонерним товариством "Карлсберг Україна" (далі - ПрАТ "Карлсберг Україна") та Товариством було укладено договір про надання послуг з організації перевезень та послуг перевезень № 0124/20.TrLv, за умовами якого позивач зобов`язався надати послуги з перевезення вантажів тарним та безтарним способом по території України відповідно до заявок ПрАТ "Карлсберг Україна" на перевезення в порядку та на умовах, передбачених цією угодою, а останнє - забезпечити приймання і відпуск вантажів згідно зі своїм графіком роботи та оплатити ці послуги після їх надання Товариством в повному обсязі.

На виконання вказаного договору позивач шляхом укладення заяви-приєднання від 19 червня 2020 року № ТОВ014930 до договору про надання послуг з перевезення вантажу № 24/07 залучив перевізника - ФОП Щербіну Я.О., який зобов`язався здійснити перевезення вантажу автомобільним транспортом на умовах, визначених у вищезазначеному договорі та заяві-приєднання. Згідно з додатком № 1 до заяви-приєднання перевізник зобов`язався виконати перевезення вантажу автомобілем DAF, державний номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

Також ФОП Щербіна Я.О. повідомив позивача, що залучений ним для даного перевезення автомобіль перебуває у користуванні ФОП Снігура Ю.М., однак між ними укладений договір на перевезення вантажу від 16 червня 2020 року. Відтак, дане перевезення буде виконувати ФОП Снігур Ю.М. за його дорученням у межах укладеного з Товариством договору.

З матеріалів справи вбачається, що 19 червня 2020 року вантажовідправником ПрАТ "Карлсберг Україна" здійснено завантаження товару в автомобіль DAF, державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , державний номерний знак напівпричепа - НОМЕР_2 , водій - ОСОБА_1 , що підтверджується товарно-транспортними накладними від цієї ж дати № 02212620, № 02212820, № б/н та № б/н, в яких зазначено, що замовником є ПрАТ "Карлсберг Україна", автомобільним перевізником - ФОП Снігур Ю.М.

Листом від 22 червня 2020 року № 12/06-0292 ПрАТ "Карлсберг Україна" звернулось до Товариства з претензією, в якій повідомило, що передану замовником до перевезення продукцію, виконавець не доставив вантажоодержувачу, а тому просило перерахувати вартість непоставленого вантажу в розмірі 373 060,27 грн. на його рахунок.

Товариство перерахувало на рахунок ПрАТ "Карлсберг Україна" грошові кошти в загальному розмірі 373 060,27 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень від 25 червня 2020 року № 502 на суму 100 000,00 грн. та від 26 червня 2020 року № 504 на суму 273 060,27 грн. із зазначенням призначення платежу: "часткова оплата претензії № 12/06-0292 від 22.06.2020р., без ПДВ".

8 липня 2020 року Чайківським відділом поліції Києво-Святошинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області за заявою працівника Товариства ОСОБА_2 по вказаному факту внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000177 відомості про вчинення кримінального правопорушення за частиною 1 статті 190 Кримінального кодексу України.

23 червня 2020 року Товариство звернулося до Компанії із заявою про настання збитку на підставі договору добровільного страхування відповідальності експедитора від 3 лютого 2020 року № 312.994180415.2011, у зв`язку з настанням страхового випадку 20 червня 2020 року в місті Запоріжжя, причина настання події - автомобіль не доставив товар у місце призначення.

8 липня 2020 року на адресу позивача надійшов запит Компанії від цієї ж дати № 1004/19 про надання інформації, пов`язаної зі страховим випадком за спірним договором страхування.

На виконання вимог даного запиту 15 липня 2020 року на адресу відповідача позивачем направлено відповідь, в якій містилася розгорнута інформації про обставини настання страхового випадку.

Компанія листом від 30 листопада 2020 року № 6684-31 відмовила Товариству у виплаті страхового відшкодування на підставі підпунктів 5.1.h, 5.1.t, 12.1.5, 12.1.8, 12.1.10 у зв`язку з порушенням страхувальником пунктів 10.1.1 та 10.2 договору.

Не погоджуючись з відмовою відповідача у виплаті страхового відшкодування, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 ГК України).

Згідно зі статтею 354 ЦК України за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній страхувальником у договорі страхування, а страхувальник - сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Статтею 979 ЦК України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до частини 1 статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Статтею 4 Закону України "Про страхування" визначено, що майнові інтереси, які пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням майном, а також інтереси, пов`язані з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності), віднесені до об`єктів страхування.

Згідно з частиною 2 статті 8 та частиною 2 статті 9 Закону України "Про страхування" страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Страхова виплата - це грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Пунктом 3 частини 1 статті 20 Закону України "Про страхування" встановлено, що страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Згідно з частиною 1 статті 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Згідно з пунктом 10 договору страхування (загальні умови страхування) для підтвердження факту та обставин настання події, що має ознаки страхового випадку, та визначення розміру страхового відшкодування страхувальник, в залежності від характеру і обставин події, надає наступні документи: письмові вимоги про відшкодування заподіяного збитку; отримані від третіх осіб: транспортні накладні, коносаменти; фактури і рахунки (інвойси), пакувальні відомості; акти огляду вантажу (аварійні сертифікати); акт експертизи вантажу, складений незалежним експертом - працівником спеціалізованої організації (торгово-промислової палати; сюрвеєрської компанії); письмові пояснення водія про подію; протокол митних органів; протокол органів дорожньої міліції (поліції); довідку органів міліції (поліції), що підтверджує факт звернення в ці органи страхувальника; документальне підтвердження слідчих органів про порушення кримінальної справи або витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

На підтвердження обставин щодо завантаження автомобіля позивач надав до матеріалів справи товарно-транспортні накладні від 19 червня 2020 року № 02212620, № 02212820, № б/н та № б/н, - в яких зазначено, що замовником є ПрАТ "Карлсберг Україна", автомобільним перевізником - ФОП Снігур Ю.М.

Відповідно до частини 1 статті 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з частиною 1 статті 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Статтею 919 ЦК України визначено, що перевізник зобов`язаний доставити вантаж до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.

Згідно зі статтею 929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Статтею 316 ГК України визначено, що за договором транспортного експедирування може бути встановлений обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, укладати від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечувати відправку і одержання вантажу, а також виконання інших зобов`язань, пов`язаних із перевезенням.

Отже, транспортне експедирування є видом господарської діяльності, спрямованої на організацію процесу перевезення вантажів. Експедитор є таким суб`єктом господарювання, функціональне призначення якого полягає в організації та сприянні здійсненню процесу вантажів. Експедитором може бути, як суб`єкт господарювання (транспортно-експедиційна організація), так і безпосередньо перевізник. Транспортне експедирування - це комплекс заходів, які супроводжують процес перевезення вантажів на всіх його стадіях.

Основні умови здійснення транспортно-експедиційного обслуговування зовнішньоторговельних і транзитних вантажів визначено у Законі України "Про транспортно-експедиторську діяльність".

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" транспортно-експедиторська діяльність - це підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів. Транспортно-експедиторська послуга - це робота, що безпосередньо пов`язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування.

Транспортне експедирування як вид господарської діяльності не може розглядатися окремо від перевезення, це комплекс заходів, які супроводжують процес перевезення вантажів на всіх його стадіях (сортування вантажів під час їх прийняття до перевезення, перевалка вантажів у процесі їх перевезення, облік надходження вантажів під час видачі вантажу тощо), і саме це дає підстави розглядати її допоміжним щодо перевезення видом діяльності.

Відносини учасників транспортно-експедиторської діяльності встановлюються на основі договорів. Учасники цієї діяльності вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов взаємовідносин, що не суперечать чинному законодавству.

Таким чином, суд зазначає, що в даному випадку, шляхом залучення до перевезення ФОП Щербіни Я.О. позивач виступив як експедитор за договором про надання послуг з організації перевезень та послуг перевезень від 1 березня 2020 року № 0124/20.Tr.Lv.

Водночас пунктом 5.3 зазначеного договору встановлено, що покладання виконавцем виконання своїх, передбачених даною угодою, зобов`язань на перевізників і (або) третіх осіб не звільняє виконавця від відповідальності перед замовником за неналежне виконання даного договору, включаючи, але не обмежуючись цим, відповідальність за втрату, нестачу, пошкодження (псування) вантажу.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про страхування" підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є: навмисні дії страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на дії, пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації. Кваліфікація дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, встановлюється відповідно до чинного законодавства України; вчинення страхувальником - фізичною особою або іншою особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного кримінального правопорушення, що призвів до страхового випадку; подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку; отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням від особи, винної у їх заподіянні; несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; інші випадки, передбачені законом.

Умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить закону.

Рішення про відмову в страховій виплаті приймається страховиком у строк не більший передбаченого правилами страхування та повідомляється страхувальнику в письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови.

Відмову страховика у страховій виплаті може бути оскаржено страхувальником у судовому порядку.

Відповідно до 5.1 договору страхування (загальні умови страхування) страховик не відшкодовує збитки, які виникли в результаті, зокрема, змови або умисних дій страхувальника або його співробітників та/або субконтрактора, спрямованих на заподіяння збитку (підпункт h), зникнення транспортного засобу безвісти (підпункт t).

Пунктом 12.1.3 договору страхування (загальні умови страхування) визначено, що страховик може повністю або частково відмовити у виплаті страхового відшкодування у разі ненадання страхувальником інформації у письмовій формі від органу досудового слідства про стан або результати (висновки) досудового розслідування злочину, після спливу 2-х місячного строку від дати початку кримінального провадження впродовж 90 календарних днів від дати звернення страхувальника до страховика про настання випадку, що має ознаки страхового.

Згідно з пунктом 12.1.5 договору страхування (загальні умови страхування) страховик може повністю або частково відмовити у виплаті страхового відшкодування при наданні будь-якої претензії, фальшивої в будь-якій її частині, або використання будь-яких шахрайських засобів страхувальником або іншою особою, що діє на його користь, з метою одержання страхового відшкодування.

Як встановлено судом, 8 липня 2020 року Чайківським відділом поліції Києво-Святошинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, за заявою працівника Товариства ОСОБА_2 по даному факту внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000177 відомості про вчинення кримінального правопорушення за частиною 1 статті 190 Кримінального кодексу України.

Проте, у порушення умов договору добровільного страхування відповідальності експедитора від 3 лютого 2020 року № 312.994180415.2011, Товариство не надало відповідачу жодної інформації у письмовій формі від органу досудового слідства про стан або результати (висновки) досудового розслідування злочину, після спливу 2-х місячного строку від дати початку кримінального провадження впродовж 90 календарних днів від дати звернення страхувальника до страховика про настання випадку, що має ознаки страхового.

Судом розглянуті та відхилені доводи позивача про те, що Компанія може самостійно витребувати інформацію про хід кримінального провадження, а право страхової компанії самостійно з`ясовувати причини та обставини страхового випадку не кореспондується з обов`язком страхувальника надавати вказану інформацію, оскільки обов`язок позивача надати таку інформацію, чітко визначений умовами договору добровільного страхування відповідальності експедитора від 3 лютого 2020 року № 312.994180415.2011, який є чинним та недійсним не визнавався.

Що стосується доводів Товариства в частині неправомірної відмови у виплаті страхового відшкодування на підставі пункту 5.1.t договору страхування (загальні умови страхування), суд зазначає, що відповідно до умов цього пункту страховик не відшкодовує збитки, які виникли в результаті, зокрема, зникнення транспортного засобу безвісти.

Зникнення транспортного засобу безвісти - це тривала безвісна відсутність транспортного засобу.

Судом встановлено, що з моменту зникнення 20 червня 2020 року та на час розгляду даної справи, тобто понад 10 місяців, місцезнаходження автомобіля DAF, державний номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом, державний номерний знак НОМЕР_2 , не встановлено, що може свідчити про тривалу безвісну відсутність вказаного транспортного засобу.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що Компанія правомірно відмовила Товариству у виплаті страхового відшкодування на підставі пунктів 5.1.t, 12.1.3 договору добровільного страхування відповідальності експедитора від 3 лютого 2020 року № 312.994180415.2011 в результаті зникнення (втрати) вантажу, який перевозився на підставі заяви-приєднання № ТОВ014930 до договору про надання послуг з перевезення вантажу № 24/07.

Що стосується відмови Компанії у виплаті страхового відшкодування на підставі пункту 5.1.h вищевказаного договору страхування, а саме: змови або умисних дій страхувальника або його співробітників та/або субконтрактора, спрямованих на заподіяння збитку, суд зазначає, що факт змови або умисних дій може бути встановлений вироком суду загальної юрисдикції, який набрав законної сили, щодо встановлення наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення та притягнення винної особи до відповідальності, який в матеріалах справи відсутній. За таких підстав, відмова відповідача у виплаті страхового відшкодування на підставі вищевказаного пункту договору страхування є необґрунтованою.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на встановлені судом обставини, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що відповідач правомірно відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, у зв`язку з чим позовна вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування в розмірі 373 060,27 грн. є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Інші доводи, на які посилалося сторони під час розгляду даної справи, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду щодо відмови задоволенні позову.

За таких обставин у задоволенні позову Товариства слід відмовити.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати залишаються за позивачем та відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва (пункт 17.5 частини 1 Перехідних положень ГПК України) протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 11 травня 2021 року.

Суддя Є.В. Павленко