РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.04.2021Справа № 910/19423/20

Суддя Господарського суду міста Києва Данилова М.В. при секретарі судового засідання Тарасюку А.Ю., розглянувши матеріали справи в порядку загального позовного провадження за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КВАС БЕВЕРИДЖИЗ» (01042, м. Київ, пров. Новопечерський, 5, )

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо - комерційної фірми «ТЕПЛОБУД» (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 3А, );

2. Акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ» в особі Філії «Оператор газотранспортної системи України» Акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ» (01021, м. Київ, Кловський узвіз, 9/1, 2 поверх, );

3. Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «ЗАПОРІЖГАЗ» (69035, м. Запоріжжя, вул. Заводська,7, )

про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, інфляційних втрат та зобов`язання вчинити певні дії

Представники сторін:

від позивачів: Коломієць Д.О., Білик Д.А. - адвокати;

від відповідача-1: Євтєхова С.І. - адвокат;

від відповідача-2: Роєнко Є.В. - адвокат;

від відповідача-3: Волощук П.Ю. - адвокат

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

08 грудня 2020 року до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю «КВАС БЕВЕРИДЖИЗ» (позивач) надійшла позовна заява №07/12-20 від 07.12.2020 року до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо - комерційної фірми «ТЕПЛОБУД»; 2. Акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ» в особі Філії «Оператор газотранспортної системи України» Акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ»; 3. Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «ЗАПОРІЖГАЗ» (відповідачі) про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, інфляційних втрат та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що кошти, які були сплачені на підставі рішення господарського суду Запорізької області від 03.03.2020 року підлягають поверненню позивачу у зв`язку з визнанням недійсним рішення ПАТ "«ЗАПОРІЖГАЗ» щодо донарахування позивачу не облікованого об`єму природного газу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи № 910/19423/20 ухвалено здійснювати у порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі № 910/19423/20 призначено на 20.01.2021 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.01.2021 року відкладено підготовче засідання на 10.02.2021 року.

02 лютого 2021 року через відділ діловодства суду від відповідача-3 надійшов відзив на позовну заяву.

08 лютого 2021 року через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача-3.

09 лютого 2021 року через відділ діловодства суду від відповідача-3 надійшли письмові пояснення по справі.

10 лютого 2021 року через відділ діловодства суду від позивача надійшли письмові пояснення по справі.

У підготовчому засіданні 10.02.2021 року оголошено перерву на 10.03.2021 року.

10 березня 2021 року через відділ діловодства суду від відповідача-1 надійшли письмові пояснення по справі.

10 березня 2021 року судом закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 01.04.2021 року.

01 квітня 2021 року через відділ діловодства суду від позивача надійшли письмові заперечення на пояснення відповідача-1.

В судовому засіданні 01.04.2021 року судом оголошено перерву на 07.04.2021 року.

В судове засідання 07.04.2021 року з`явилися представники сторін.

Представник позивача наполягав на задоволенні позову, просив його задовольнити.

Представник відповідача-1 проти позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні.

Представник відповідача-2 проти позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні.

Представник відповідача-3 проти позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Предметом спору в цій справі є вимога ТОВ «КВАС БЕВЕРИДЖИЗ» про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, інфляційних втрат та зобов`язання здійснити розрахунок розподіленого природного газу у липні 2018 року згідно Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2498 від 30.09.2015 року, укладеного між сторонами в порядку ст. 634 Цивільного кодексу України шляхом приєднання до нього позивача згідно заявки про приєднання до типового договору № 0942101Т74АР016.

Як встановлено судом, та не заперечувалося сторонами, між позивачем та відповідачем-1 було укладено Договір постачання природного газу № 53/17Г від 20 грудня 2017 року (Договір постачання газу).

Відповідно до п. 1.1 розділу 1 Договору постачання газу постачальник зобов`язується поставляти споживачеві природний газ (газ) в належній якості та необхідних обсягах у порядку, передбаченому Договором, а споживач зобов`язується оплачувати вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених цим Договором.

В абз. 2 п. 2.6 розділу 2 Договору постачання газу визначено, що за підсумками розрахункового періоду споживач до 05 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов`язаний надати постачальнику копію відповідного акта про фактичний об`єм (обсяг) розподіленого природного газу споживачу за розрахунковий період, що складений між оператором ГРМ та споживачем, відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем.

На виконання умов Договору постачання газу, враховуючи Акт-розрахунок від 31 липня 2018 року, між відповідачем-1 та позивачем було складено Акт приймання-передачі природного газу від 31 липня 2018 року, згідно якого позивачу було пред`явлено до оплати природний газ за липень 2018 року загальною вартістю 1 519 073, 15 грн. з ПДВ.

У межах Договору постачання газу між позивачем та відповідачем-1 у 2018 році було складено акти приймання-передачі природного газу за січень, березень, квітень, липень, серпень місяці, згідно яких позивачем було сплачено вартість природного газу на загальну суму 2 804 470,32 грн., що підтверджується випискою по рахунку № НОМЕР_1 з 01.01.2018 року до 31.12.2018 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 13.11.2020 року щодо розрахунків з кореспондентом ТОВ «ВКФ «Теплобуд», рахунок 525, код банку 320478.

Таким чином позивачем було сплачено вартість природного газу у 2018 році за січень, березень, квітень, серпень місяці на загальну суму 1 285 397, 17 грн.

При цьому позивач посилається на відсутність підстав для оплати вартості спожитого ним природного газу за липень 2018 року.

Позивач зазначає, що відповідачем-1, без достатньої на те підстави, набуто у володіння грошові кошти позивача у загальному розмірі 1 519 073, 15 грн., що, як наслідок, зменшило розмір майна, яке перебуває у володінні позивача.

У зв`язку з викладеним вище суд зауважує наступне.

Відповідно до умов п. 3.1. укладеного Договору, загальна вартість 1000 куб.м, газу встановлюється у гривнях України і визначається у Додаткових угодах до Договору.

Відповідно до п. 1 та п. 2 Додаткової угоди № 4 від 26.06.2018 року до Договору, сторони встановили, що договірний місячний обсяг постачання природного газу Споживачеві у липні 2018 року становить 140 000 (сто сорок тисяч) кубічних метрів, вартість договірного обсягу газу,що постачається у липні 2018 року складає 9 490,00 грн., разом з ПДВ за 1000,0куб.м,без урахування вартості транспортування газу.

Відповідно до п. 3 Додаткової угоди № 4 від 26.06.2018 року до Договору, сторони дійшли згоди, що оплата за природний газ, що постачається у липні 2018 року, здійснюється у наступному порядку:

- 30 (тридцять) % від вартості запланованих місячних обсягів - до 10 липня 2018р.;

- 30 (тридцять) % від вартості запланованих місячних обсягів - до 20 липня 2018р.;

- 30 (тридцять) % від вартості запланованих місячних обсягів - до 30 липня 2018р.;

- 10 (десять) % від вартості запланованих місячних обсягів - до 05 серпня 2018р.

Пунктом 3.5. Договору постачання природного газу встановлено, що остаточний розрахунок здійснюється на підставі відповідного Акту до 5 (п`ятого) числа місяця, наступного за місяцем поставки.

Відповідно до п. 2.6. Договору постачання природного газу, обсяг спожитого газу за розрахунковий період, що підлягає оплаті Споживачем, визначається за підсумками розрахункового періоду за даними комерційних вузлів/вузлів обліку Споживача згідно діючого законодавства України.

Відповідно до п. 12 Розділу II Правил постачання природного газу, за підсумками розрахункового періоду споживач до 05 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов`язаний надати діючому постачальнику копію відповідного акта про фактичний об`єм (обсяг) розподіленого (протранспортованого) природного газу споживачу за розрахунковий період, що складений між Оператором ГРМ/ГТС та споживачем, відповідно до вимог Кодексу газотранспортної системи / Кодексу газорозподільних систем. На підставі отриманих від споживача даних та/ або даних Оператора ГТС постачальник протягом трьох робочих днів готує та надає споживачу два примірники акта приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписані уповноваженим представником постачальника. Споживач протягом двох днів з дати одержання акта приймання-передачі природного газу зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акта приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта приймання-передачі природного газу.

За даними Операторів ГТС та ГРМ за підсумками липня 2018 року фактичне споживання ТОВ «КВАС БЕВЕРИДЖИЗ» природного газу становило 160 071 кубічних метрів.

На виконання вищевказаних норм законодавства та на підставі даних Оператора ГТС та Оператора ГРМ, відповідач-1 надав позивачу на підпис комерційний Акт приймання - передачі 53/17Г-07 від 31.07.2018 року на загальну суму 1 519 073,15 грн. з ПДВ (обсяг поставленого газу у липні 2018 року - 160,071 тис. м. куб.).

На підставі вказаного акту, позивачем було сплачено відповідачу-1 вартість поставленого природного газу у липні 2018 року в повному обсязі у сумі 1 519 073,15 грн. з ПДВ.

Вказана обставина свідчить про те, що у липні 2018 року відповідачем-1 було виділено для потреб позивача обсяги в розмірі 140 000 кубічних метрів природного газу, проте за даними Оператора ГРМ за підсумками періоду фактичне споживання Позивача становило 160 071 кубічних метрів, що свідчить про перевищення ТОВ «КВАС БЕВЕРИДЖИЗ» підтвердженим обсягів, у зв`язку з цим обсяг - 160 071 кубічних метрів був викуплений відповідачем-1 та поставлені згідно Газовому балансу України для потреб ТОВ «КВАС БЕВЕРИДЖИЗ», в силу п.8 глави 3 розділу XII Кодексу ГТС.

Відповідно до п.8 глави 3 розділу XII Кодексу ГТС алокація фактичних обсягів газу споживача можлива тільки на постачальника, зазначеного у відповідній підтвердженій номінації/реномінації (6 редакції Кодексу ГТС від 15.06.2018 року).

За підсумками розрахункового періоду (місяця) Оператор ГРМ формує за кожним споживачем данні про його (їх) фактичне споживання природного газу (алокацію) та у порядку, визначеному Кодексом ГТС, передає її до Оператора ГТС. Визначені Оператором ГРМ об`єми (обсяги) споживання природного газу по об`єктах споживача є обов`язковими у відносинах між постачальником та Оператором ГТС при наданні послуг з балансування та співставлення підтвердженого обсягу природного газу по об`єктах споживачів (затвердження номінації) та його фактичного споживання (алокації), (п.2 глави 2 розділу XII Кодексу ГРС).

Виходячи з того, що позивач фізично приєднаний до газорозподільної системи AT «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ «ЗАПОРІЖГАЗ» та відбір природного газу здійснює через таку газорозподільну мережу, то саме до компетенції AT «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ «ЗАПОРІЖГАЗ» входить зняття даних з приладів обліку та саме Оператор ГРМ є джерелом формування даних про фактичні обсяги споживання, які є обов`язковими для ТОВ «ВКФ «ТЕПЛОБУД», як постачальника природного газу, та Оператора ГТС.

Передані Оператором ГРМ дані про обсяги фактичного споживання ТОВ «КВАС БЕВЕРИДЖИЗ» у липні 2018 року, в обсязі 160 071 куб.метрів природного газу відображені в обліку Оператора ГТС та Газовому балансі України, який на цей час є закритим і внесення коригування в нього минулими періодами діючим законодавством України не передбачено, та в силу п.8 глави 3 розділу XII Кодексу ГТС віднесені на ТОВ «ВКФ «ТЕПЛОБУД», в результаті чого відповідач-1, незалежно від його волі, вважається особою, за рахунок якої відбулося споживання 160 071 кубічних метрів.

З урахуванням того, що отримані від Оператора ГРМ дані про фактичні обсяги розподілу є обов`язковими для Постачальника, ТОВ «ВКФ «ТЕПЛОБУД» не впливає на виникнення обставин щодо перевищення обсягів споживання, від нього залежить лише подальше врегулювання утвореного небалансу або за рахунок власного ресурсу або за рахунок отримання послуг балансування.

Враховуючи викладене вище, у липні 2018 року фактично спожитий позивачем обсяг природного газу - 160 071 кубічних метрів закритий за рахунок придбання відповідачем-1 вказаного обсягу газу на віртуальній торговій точці (ВТП).

Отже, у зв`язку з прийнятим Господарським судом Запорізької області рішення у справі від 30.03.2020 року у справі № 908/2313/18, яке залишене без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 28.09.2020 року, яким визнано недійсним рішення Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «ЗАПОРІЖГАЗ» про донарахування позивачу не облікованого об`єму природного газу у липні 2018 року в кількості 160 0063 куб.метрів ТОВ «КВАС БЕВЕРИДЖИЗ» повинно в першу чергу врегулювати питання по обсягам спожитого природного газу у липні 2018 року з відповідачем-3, оскільки у відповідач-1 відсутні підстави вважати дійсними інші обсяги постачання природного газу у липні 2018 року ТОВ «КВАС БЕВЕРИДЖИЗ» ніж ті, що наразі обліковуються у Оператора ГТС в Газовому балансі України.

Викладене вище свідчить про відсутність правових підстав для повернення безпідставно набутих грошових коштів позивача на суму в розмірі 1 519 073, 15 грн. з ПДВ.

Заявлені позовні вимоги до відповідача-2 позивач обґрунтовує укладеним 30.12.2011 року між ними Договором № 6767/ЗП-12 на транспортування природного газу магістральними трубопроводами (Договір транспортування природного газу), на виконання умов якого між сторонами було складено акт № 7-10267 від 31 липня 2018 року, згідно якого позивачу було пред`явлено до оплати послуги з транспортування магістральними трубопроводами 160.071 м3 природного газу на суму 58 105, 78 грн. з ПДВ.

У процесі виконання Договору транспортування природного газу між позивачем та відповідачем-2 були складені акти наданих послуг за січень-грудень 2018 року на загальну суму 195 338,31 грн.

Як підтверджується випискою по рахунку № НОМЕР_1 з 01.01.2018 року до 31.12.2018 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 13.11.2020 року щодо розрахунків з кореспондентом Філія «Оператор газотр. системи України», рахунок НОМЕР_2 , код банку 320478, за вказаний період позивачем було перераховано на рахунок відповідача-2 грошові кошти на загальну суму 179 272,65 грн.

При цьому, грошові кошти у сумі 31 245,59 грн. були сплачені відповідачу до моменту його перейменування (за січень, лютий 2018 року на рахунок Філія «УМГ «ХАРКІВТРАНСГАЗ» ПАТ «УКРТРАНСГАЗ»).

Таким чином, загальна сума коштів, сплачених відповідачу-2 за транспортування природного газу у 2018 році становить 210 518,24 грн. При цьому, підстави для оплати вартості транспортованого позивачу природного газу за липень 2018 року на даний момент відсутні.

У зв`язку з викладеним ТОВ «КВАС БЕВЕРИДЖИЗ» вважає, що відповідач-2, без достатньої на те підстави, набув у володіння грошові кошти позивача у загальному розмірі 58 105,78 грн., що, як наслідок, зменшило розмір майна, яке перебуває у володінні позивача.

Враховую викладене суд зауважує наступне.

На виконання умов Договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № 6767/ЗП-12 від 30.12.201 року Акціонерне товариство «УКРТРАНСГАЗ» надавало позивачу у період з січня по грудень 2018 року послуги по транспортуванню магістральними трубопроводами природного газу в обсязі 538,122 тис.куб. метрів на суму 195 338,31 грн., які були оплачені ТОВ «КВАС БЕВЕРИДЖИС» у повному обсязі.

У липня 2018 року відповідачем-2 було надано позивачу послуги з транспортування магістральним трубопроводами в обсязі 160,071 тис.куб.м. природного газу на суму 58 105, 78 грн. відповідно акту № 7-10267 від 31.07.2018 року. Послуги з розподілу природного газу позивачу надавалися відповідачем-3.

Відповідно до п. 3.1 Договору послуги з транспортування газу оформляються газотранспортним підприємством і замовником актами наданих послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами.

Якщо замовник та/або його споживачі отримують газ з мережі газорозподільного підприємства, даними для складання актів наданих послуг є дані газорозподільного підприємства про обсяги протранспортованого ним газу замовнику та/або його споживачам.

На підставі даних звітів про поділ фактичних обсягів природного газу, відібраного з точок виходу AT «ЗАПОРІЖГАЗ» за липень 2018 року, сторонами у встановленому Договором порядку було складено та підписано акт наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами № 7-10267 від 31.07.2018 року.

Суд зауважує, що посилання позивача на те, що обставина не надання послуг з транспортування вказаного обсягу природного газу, в обсягах які були отримані з газотранспортної системи у липні 2018 року, є нібито встановленою згідно з рішенням Господарського суду Запорізької області від 03.03.2020, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 28.09.2020 у справі № 908/2313/18, оскільки, відповідно до змісту судових рішень зі справи № 908/2313/18 судами не досліджувалися обставини надання/ненадання AT «УКРТРАНСГАЗ» безпосередньо на користь ТОВ «КВАС БЕВЕРИДЖИЗ» у спірний період (липень 2018 року) послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами в обсязі 160,071 тис. куб. м.

Викладене вище свідчить про безпідставність вимог позивача до відповідача-2.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги до відповідача-3 позивач посилається на наступне.

Відповідач-3, надає позивачу послуги з розподілу природного газу згідно Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року № 2498, укладеного між сторонами в порядку ст. 634 ЦК України шляхом приєднання до нього позивача, згідно Заявки позивача про приєднання до Типового договору № 0942101Т74АР016 (Договір розподілу природного газу).

Згідно п. 2.1 розділу II Договору розподілу природного газу, за цим договором оператором ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплати її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором. Пунктом 5.4. розділу V Договору розподілу природного газу встановлено, що порядок визначення об`єму розподіленого споживачу і спожитого ним природного газу визначається відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем та з урахуванням вимог договору.

Відповідно до абз. 3 п. 5.6 Договору розподілу природного газу, оператор ГРМ зобов`язується в установленому порядку передавати інформацію про загальний об`єм та обсяг розподіленого споживачу (спожитого ним) природного газу за відповідний період оператору ГТС для можливості її використання суб`єктами ринку природного газу, у тому числі постачальником споживача. Споживач (крім побутового) зобов`язується довести інформацію про загальний об`єм та обсяг розподіленого та спожитого природного газу за відповідний період своєму постачальнику.

Керуючись вказаними вище пунктами, на підставі акту № ЗП000008610 наданих послуг з розподілу природного газу від 31 липня 2018 року, з метою недопущення припинення газопостачання, Позивачем було здійснено оплату за розподіл природного газу на загальну суму 82 635,05 грн. (вісімдесят дві тисячі шістсот тридцять п`ять гривень п`ять копійок) з ПДВ. При цьому надані послуги з розподілу природного газу не були прийняті Позивачем, а вказаний акт був підписаний із зауваженням про невизнання факту прийняття та розподілу Відповідачем 3 природного газу у заявленому обсязі. Мотивована відмова № 311 від 20 вересня 2018 року була надіслана на адресу Відповідача 3.

У процесі виконання Договору розподілу природного газу між позивачем та відповідачем-3 було складено акти наданих послуг з розподілу природного газу за січень-грудень 2018 року, згідно яких позивачу було надано послуг на загальну суму 277 800,11 грн. Як підтверджується випискою по рахунку № НОМЕР_1 з 01.01.2018 року до 31.12.2018 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 13.11.2020 року щодо розрахунків з кореспондентом ПАТ «ЗАПОРІЖГАЗ», рахунок НОМЕР_3 , код банку 300647, за вказаний період позивачем було сплачено відповідачу-3 грошові кошти у сумі 278 283,82 гри., зокрема 275073,84 саме за розподіл природного газу 275 073,84 грн.

У зв`язку з викладеним, позивач посилається на те, що відповідач-3, без достатньої на те підстави, набув у володіння грошові кошти позивача у загальному розмірі 82 635,05 грн., що, як наслідок, зменшило розмір майна, яке перебуває у володінні позивача.

Вказаними вище обставинами підтверджується та не заперечується сторонами наявність між ними правовідносин щодо розподілу природного газу, які врегульовані Типовим договором розподілу природного газу.

У відповідності до п. 2.1 укладеного між сторонами Договору визначено, що за цим Договором Оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку визначені цим Договором.

Суд вважає, що укладений між позивачем та відповідачем-3 Договір є достатньою та належною набуття відповідачем-3 грошових коштів позивача, оскільки набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

У своючергу під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не грунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту.

З урахуванням викладеного, вимоги позивача до відповідача-3 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів на суму в розмірі 82 635, 05 грн. є безпідставними.

Також позивачем заявлено вимоги до кожного з відповідачів про стягнення інфляційних втрат, у зв`язку наявністю у них простроченої заборгованості.

Щодо вказаних позовних вимог, суд зауважує наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Враховуючи, що у відповідачів відсутні перед позивачем прострочена заборгованість, у суду відсутні підстави для задоволення вимог щодо стягнення інфляційних втрат з відповідачів.

Щодо вимоги ТОВ «КВАС БЕВЕРИДЖИЗ» про зобов`язати Акціонерне товариство «Оператор Газорозподільної системи «ЗАПОРІЖГАЗ» здійснити розрахунок розподіленого позивачу природного газу у липні 2018 року згідно Типового договору розподілу природного газу, затвердженого поставною Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року, суд зазначає наступне.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 03.03.2020 року у справі № 908/2313/18, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 28.09.2020 року, було визнано недійсним рішення Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «ЗАПОРІЖГАЗ» щодо донарахування Товариству з обмеженою відповідальністю «КВАС БЕВЕРИДЖИЗ» необлікованого об`єму природного газу, розподіленого в липні 2018 року, в кількості 160062,00 м3, оформленого Актом-розрахунком.

У свою чергу ненадання відповідачем-3 розрахунку за розподілений газ, свідчить про порушення ним абз. 3 п. 5.6 Договору розподілу природного газу в частині зобов`язання передавати інформацію про загальний об`єм та обсяг розподіленого споживачу (спожитого ним) природного газу за відповідний період оператору ГТС для можливості її використання суб`єктами ринку природного газу, у тому числі постачальником споживача.

Згідно п. 7 глави 6 розділу VI Кодексу газорозподільних систем, оплата вартості послуг за договором розподілу природного газу здійснюється споживачем на підставі відповідного рахунка Оператора ГРМ на умовах договору розподілу природного газу з моменту його укладання.

В порушення вказаних вимог Відповідачем-3, як оператором ГРМ, не надано позивачу рахунка за липень 2018 року.

Викладене вище свідчить про обґрунтованість вказаної вимоги позивача до відповідача-3, отже вона підлягає задоволенню.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) від 9 грудня 1994 року, серія A, 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen.), 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 78 ГПК України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З системного аналізу вищевикладених норм права, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 73 , 74, 86, 98, 104, 129, 165, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Зобов`язати Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «ЗАПОРІЖГАЗ» (69035, м. Запоріжжя, вул. Заводська, буд. 7; ) здійснити розрахунок розподіленого Товариству з обмеженою відповідальністю «КВАС БЕВЕРИДЖИС» (01042, м. Київ, провулок Новопечерський, буд. 5; ідентифікаційний код 36065256) природного газу у липні 2018 року згідно Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року № 2498.

3. Стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «ЗАПОРІЖГАЗ» (69035, м. Запоріжжя, вул. Заводська, буд. 7; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КВАС БЕВЕРИДЖИС» (01042, м. Київ, провулок Новопечерський, буд. 5; ідентифікаційний код 36065256) судовий збір у розмірі 2 102, 00 грн.

4. В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 12.05.2021 р. (у зв`язку з перебуванням судді Данилової М.В. у відпустці).

Суддя М.В. Данилова