РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.05.2021Справа № 910/3032/21
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Полісан"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Інженерна компанія "Укрбуденергосервіс"

про стягнення 56 323,71 грн.

Представники сторін: не викликалися.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Полісан" до товариства з обмеженою відповідальністю "Інженерна компанія "Укрбуденергосервіс" про стягнення 56 323,71 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення умов договорів поставки ЛФМ № 3/1207 та ВДМ №2/1207 від 12.07.2019 відповідачем в частині оплати поставленого товару, внаслідок чого позивач просить стягнути з відповідача основний борг в розмірі 41 004,60 грн., пеню у розмірі 6 297,62 грн., суму річних в розмірі 1 292,76 грн., інфляційні збитки в розмірі 1 578,04 грн. та штраф в розмірі 6 150,69 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.03.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Надано відповідачу строк у 15 днів з дати отримання ухвали на подання відзиву.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення за №010 на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 02.03.2021 року, а саме: 02152, м. Київ, проспект Павла Тичини, будинок 1.

Вищезазначена ухвала господарського суду м. Києва від 02.03.2021 р. повернута до суду у зв`язку з: «адресат відсутній за адресою».

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського суду міста Києва, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвал суду.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами у справі № 910/3032/21 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідач не скористався наданим йому законом правом подати письмові заперечення проти позову.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010, «Смірнова проти України» від 08.11.2005, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004 та інші).

З огляду на зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, а також виконання завдання розгляду справи по суті, розгляд справи здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

12.07.2019 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Полісан" (постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Інженерна компанія "Укрбуденергосервіс" (покупець) укладено договори поставки: ВДМ №2/1207 та ЛКМ №3/1207.

Відповідно до п.1.1 договору поставки ВДМ №2/1207 постачальник зобов`язується в порядку та на умовах визначених цим договором передати у власність покупця водно-дисперсійну лакофарбову продукцію за ДК 012:2015-44800000-8 «Фарби, лаки, друкарська фарба та мастика», а покупець зобов`язується в порядку та на умовах визначених цим договором прийняти товар та оплатити його вартість.

Згідно п.1.1 договору поставки ЛКМ №3/1207 постачальник зобов`язується в порядку та на умовах визначених цим договором передати у власність покупця алкідну лакофарбову продукцію за ДК 012:2015-44800000-8 «Фарби, лаки, друкарська фарба та мастика», а покупець зобов`язується в порядку та на умовах визначених цим договором прийняти товар та оплатити його вартість.

Пунктом 1.2 договорів передбачено, що постачальник зобов`язується передати у власність покупцю товар за видатковою накладною, в асортименті, в строки та в кількості згідно заявки останнього, а також в момент передачі товару покупцю - документацію на цей товар, що оформлена у встановленому законодавством України порядку. Видаткова накладна є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктами 1, 2 статті 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із п. 6 статті 265 ГК України, до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Положеннями ч. 1 статті 656 ЦК України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

На виконання умов договорів позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 41 007,60 грн., що підтверджується видатковими накладними, а саме:

- №1412179 від 13.01.2020 року на суму 25 895,40 грн. (договір №2/1207 від 12.07.2019),

- №1414159 від 13.01.2020 року на суму 632,40 грн. (договір №3/1207 від 12.07.2019),

- №1418966 від 22.01.2020 року на суму 13 602,60 грн. (договір №2/1207 від 12.07.2019),

- №141451 від 13.01.2020 року на суму 877,20 грн. (договір №2/1207 від 12.07.2019).

Судом враховано, що позивачем зазначено, що сума основного боргу становить 41 004,60 грн.

Також, в матеріалах справи наявні товарно-транспортні накладні.

Відповідно до п. 5.1 договорів вартість кожної партії товару, що постачається покупцю, за цим договором, визначається видатковими накладними та вказується у рахунках-фактурах постачальника.

Частинами 1-2 статті 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до п.5.2 договорів сторони домовились встановити наступний строк оплати товару: за умови, якщо сумарна вартість поставлених та неоплачених партій товару не перевищує 100 000,00 грн. (ВДМ №2/1207) та 50 000,00 грн. (ЛКМ №3/1207), покупець зобов`язаний оплатити товар протягом 14 календарних днів за дати поставки кожної такої партії товару. Повна або часткова попередня оплата товару допускається.

Якщо останній день відстрочення припадає на вихідний (неробочий день), погашення заборгованості повинно бути здійснено напередодні в останній робочий день.

При здійсненні поставки наступної партії товару, у випадку, якщо сумарна вартість поставленого та неоплаченого товару, перевищить встановлений у даному пункті ліміт, покупець зобов`язаний погасити перевищення ліміту до дня поставки цієї партії.

Таким чином, останнім днем розрахунку по накладним за 13.01.2020 року є 27.01.2020 року, за 22.01.2020 - 05.02.2020 року, а першим днем прострочення 28.01.2020 та 06.02.2020 відповідно.

Доказів оплати заборгованості матеріали справи не містять.

31.07.2020 року позивач звернувся до відповідача з претензією на суму 52 104,32 грн. №30-07-1 від 30.07.2020, в якій вимагав в 7-деннний строк з моменту отримання цієї претензії перерахувати заборгованість в сумі 52 104,32 грн. на банківський рахунок ТОВ «ВП «Полісан» (борг в сумі 41 007,60 грн., пеня в розмірі 3 597,82 грн., 3% річних в розмірі 608,99 грн., інфляційні збитки в розмірі 738,77 грн., штраф в розмірі 6 151,14 грн.).

Листом вих. №09-12 від 09.12.2020 відповідач підтвердив наявність основної заборгованості в розмірі 41 004,60 грн., просив позивача зачекати незначний період та не нараховувати штрафних санкцій.

Будь-яких доказів оплати заборгованості матеріали справи не містять.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Враховуючи вищезазначене, факт наявності основної заборгованості за договорами поставки у відповідача перед позивачем в сумі 41 004,60 грн. належним чином доведений, документально підтверджений та не спростований відповідачем, тому позовні вимоги визнаються судом обґрунтовані та такими, що підлягають задоволенню.

У зв`язку з неналежним виконання грошових зобов`язань за договором, позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 6 297,62 грн., 3% річних в розмірі 1 292,76 грн., інфляційні збитки в розмірі 1 578,04 грн. нараховані станом на 22.02.2021 року та штраф в розмірі 6 150,69 грн.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків передбачених законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема сплата неустойки.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з п.6.3 договорів за прострочення оплати поставленого і неоплаченого товару, покупець виплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої на момент виникнення простроченої суми, за кожний день порушення строків оплати, до моменту погашення ним боргу в повному обсязі.

Окрім сплати пені, передбаченої п.6.3 даного договору в разі порушення в оплаті поставленого товару до покупця застосовуються штрафні санкції, передбачені ст. 625 Цивільного кодексу України (п.6.4 договорів).

Якщо прострочення за поставлений, але не оплачений товар триває більше 20 днів з моменту, коли товар повинен бути оплачений, покупець зобов`язаний сплатити постачальнику окрім штрафних санкцій, передбачений п.6.3 та 6.4 договору, штраф у розмірі 15% від суми поставленого товару (п.6.5 договорів).

Сторони погодили, що нарахування штрафних санкцій у разі прострочення виконання зобов`язань покупцем не припиняється через 6 місяців із того дня коли зобов`язання мало бути виконане та штрафні санкції нараховуються до повного виконання покупцем своїх зобов`язань (п.6.6 договорів).

Суд погоджується з розрахунком пені в розмірі 6 297,62 грн., трьох процентів річних в розмірі 1 292,76 грн., інфляційних втрат в розмірі 1 578,04 грн. та штрафу в розмірі 6 150,69 грн. наданим позивачем і вважає його обґрунтованим, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 статті 76 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України.

Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судовий збір згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Крім того, у позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідача понесені витрати на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

Відповідно до статті 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Частиною 1 статті 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п.1 ч.3 статті 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем долучено: договір № 2901-1 про надання правової (правничої) допомоги від 29.01.2021, укладений між ТОВ «ВП «Полісан» та адвокатом Афанасьєвою Іриною Миколаївною, додаткову угоду №5 до договору №2901-1 від 29.01.2021р. про надання правової (правничої) допомоги від 19.02.2021 (в якій, зокрема зазначено, що факт надання послуг підтверджується актом виконаних робіт), ордер серія СМ №2901-1 від 29.01.2021 на ім`я Афанасьєвої Ірини Миколаївни.

Враховуючи вищезазначене та беручи до уваги п. 8 ст. 129 цього Кодексу, яким передбачено право учасника справи подати докази на підтвердження розміру судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, суд вважає вирішення питання щодо витрат на професійну правничу допомогу передчасним.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ч.1 ст. 74, ч.1 ст. 77, ст.ст. 79, 129, ч.9 ст. 165, ст.ст. 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Інженерна компанія "Укрбуденергосервіс" (02152, м. Київ, проспект Павла Тичини, будинок 1, ідентифікаційний код 39054933) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Полісан" (40000, Сумська обл., місто Суми, вул. Івана Піддубного, будинок 25, ідентифікаційний код 32318370) заборгованість в розмірі 41 004 (сорок одна тисяча чотири) грн. 60 коп., пеню в розмірі 6 297 (шість тисяч двісті дев`яносто сім) грн. 62 коп., штраф в розмірі 6 150 (шість тисяч сто п`ятдесят) грн., 69 коп., три проценти річних в розмірі 1 292 (одна тисяча двісті дев`яносто дві) грн. 76 коп. , індекс інфляції в розмірі 1 578 (одна тисяча п`ятсот сімдесят вісім) грн. 04 коп. та 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп. судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С. М. Мудрий