ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2021м. ДніпроСправа № 904/5617/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г. за участю секретаря судового засідання Головахи К.К., розглянувши справу

за позовом Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Український страховий стандарт», м. Київ

до Приватне підприємство "Агрофірма "Славутич" смт. Червоногригорівка, Нікопольський р-н, Дніпропетровська область

Третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на стороні Відповідача ОСОБА_1 , м. Нікополь

Третя особа -2, яка не заявляє самостійних вимог на стороні Позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю "АІС Автоцентр Дніпро", м. Дніпро

Третя особа-3: Товариство з обмеженою відповідальністю «Пежо Сітроен Україна», м. Київ

про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (в порядку регресу) у сумі 476 590,45 грн.

Представники:

Від Позивача Супрун Т.В. -адвокат

Від Відповідача Толпегін А.В. -адвокат

Від третьої особи-1: не з`явився

Від третьої особи -2: Осипчук Н.О. -адвокат

Від третьої особи-3 не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Український страховий стандарт» звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про відшкодування з Приватного підприємства «Агрофірма «Славутич» шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (в прядку регресу) в сумі 476 590,45 грн.

Ухвалою від 16.10.2020 позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачу усунути недоліки позовної заяви на протязі 10 днів.

27.10.2020 позивач надав заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою від 30.10.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 23.11.2020.

Ухвалою від 23.11.2020 відкладено підготовче засідання до 16.12.2020.

24.11.2020 відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечив та зазначив, що він заперечує сам факт скоєння дорожньо-транспортної пригоди та вини ОСОБА_1 у її настанні, не може погодитись із розміром завданої шкоди, процедурою визначення цієї шкоди, а також не погоджується із тим, що товариство з обмеженою відповідальністю «АІС Автоцентр Дніпро» є тією особою, якій завдано шкоди та яка має право на відшкодування цієї шкоди.

Також відповідач вказує на те, що жодних документів на підтвердження проведення будь-яких робіт по ремонту автомобіля або придбання запчастин до даного автомобіля не надано. Крім цього, позивач у позовній заяві не зазначає, що ним уже 16.09.2019 пред`являвся позов до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області щодо стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 476 590,45 грн.

Крім того, відповідач просить з`ясувати під час судового розгляду ту обставину, що розрахунок суми страхового відшкодування до страхового акту № 9223 від 07.08.2018 складений раніше ніж складений позивачем страховий акт № 9223 від 01.02.2019, а також з`ясувати яким чином позивач визначав дану суму не надалось можливим, оскільки рішенням Нікопольського міськрайонного суцу Дніпропетровської області від 21.01.2020 року (справа № 182/6745/19, суддя Багрова А.Г.) у задоволенні позовної заяви позивача до ОСОБА_1 відмовлено, через те, що позивач пред`явив позов до неналежного відповідача.

Також відповідач зазнає, що є не зрозумілим те, як в один і той же день 01.02.2019 року складений страховий акт № 9223 (розмір страхового відшкодування становив 496 085,65 грн. з ПДВ) та рахунок-фактура № 9223 (вартість ремонтних робіт автомобіля та запчастин, які підлягають заміні, складає 576 590,45 грн. з ПДВ), при цьому не надавши жодних доказів щодо ремонту автомобіля на вказану суму (Акт виконаних робіт) або придбання запчастин для їх заміни (чеки, квитанції, накладні).

Також відповідач вважає, що позивач виплатив страхове відшкодування страхувальнику без підтверджених ним понесених витрат на ремонт автомобіля та без визначення розміру завданої шкоди у спосіб передбачений законодавством. Тобто, позивач виплатив страхове відшкодування страхувальнику у сумі, яку самостійно страхувальник без обґрунтування цієї суми та без підтвердження відновлювального ремонту автомобіля на вказану суму, не зміг би стягнути з відповідача.

Крім цього, відповідач вважає, що позивач безпідставно зазначає у позовній заяві про наявність у момент ДТП на автомобілі «Peugeot 3008» реєстраційного номеру НОМЕР_1 .

Номер НОМЕР_1 - це транзитний номерний знак на червоному фоні, який підтверджує той факт, що станом на 12.06.2018 року (день скоєння ДТП), автомобіль «Peugeot 3008» навіть не був зареєстрований у встановленому порядку.

Відповідач звертає увагу на те, що в жодному документі, які додаються в якості додатків до заяви, не зазначено власника автомобіля «Peugeot 3008» транзитний номерний знак НОМЕР_1 .

Одним із доказів того, що страхувальник не є власником автомобіля «Peugeot 3008» з номером НОМЕР_2 свідчить Ухвала Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 09.10.2018 року (справа № 201/8281/18), яка додається Позивачем в якості додатка, у резолютивній частині якої зазначено: «Речові докази - автомобіль TOYOTA RAV 4 р.н. НОМЕР_3 залишити за належністю ОСОБА_1 ; автомобіль «Peugeot 3008», р.н. НОМЕР_4 - залишити за належністю ОСОБА_2 ». Тобто, відповідно до рішення суду, яке вступило в законну силу, йдеться про те, що автомобіль «Peugeot 3008», який був учасником ДТП належить ОСОБА_2 , а отже він також має право на відшкодування завданої йому шкоди.

Отже, без встановлення власника автомобіля «Peugeot 3008» з номером кузову НОМЕР_2 , вимоги Позивача про стягнення з Відповідача грошових коштів у межах виплаченої ним Страхувальнику страхового відшкодування є передчасними, оскільки не встановлено чи мав Страхувальник взагалі право вимоги, як особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права.

Також відповідач стверджує, що звіт про оцінку колісного транспортного засобу № 25911 від 30.07.2018р., виконаний суб`єктом оціночної діяльності ФОП Цурпаленко Євгенієм Валентиновичем на підставі Договору № 09/ЕS/12/17 від 12.12.2017 року, укладеного ним з замовником оцінки ТОВ «БРІТІШ АВТОКЛАБ АСІСТАНС».

Жодних відомостей про те, яке відношення ТОВ «БРІТІШ АВТОКЛАБ АСІСТАНС» має до пошкодженого автомобіля «Peugeot 3008» з номерним кузовом НОМЕР_2 , позивач не надає.

Відповідач стверджує, що відповідно до розділу 3.1. Звіту (Ідентифікація КТЗ), оцінювач Цурпаленко Є.В. зазначає, що огляд об`єкту оцінки проводився 23.07.2018 в присутності власника за адресою м. Київ. Зазначено, що в результаті проведеного дослідження встановлено, що марка, колір і тип автомобіля, номер кузова і державний номерний знак співпадають з записами в свідоцтві про реєстрацію КТХ, при цьому як а Акті огляду колісного транспортного засобу (дефектна відомість) від 23.07.2018 так і в розділі 3.1. Звіту (Ідентифікація КТЗ) зазначено, що досліджуваний транспортний засіб був без реєстраційних номерних знаків, а також було відсутнє свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, в Акті огляду колісного транспортного засобу від 23.07.2018 та Звіті відсутня інформація про осіб, які брали участь в огляді та дослідженні, з фотографій вбачається, що огляд та фотографування здійснювалося в умовах СТО, проте в Акті зазначено, що огляд проводився за адресою м. Київ пер-к Балтійський, 23 (за вказаною адресою знаходиться багатоквартирний будинок та жодної інформації про наявність СТО не має).

Таким чином, відповідач вважає, що наведені вище обставини, викладені у формі заперечень на позовну заяву. Свідчать про те, що позивач намагався стягнути з відповідача грошові кошти, які сплачені ним страхувальнику без доведення як обґрунтованості цієї суми так і обґрунтованості можливості у страхувальника стягнути саме цю суму з відповідача, що є необхідною умовою для стягнення грошових коштів у відповідності до ст.. 993 ЦК України, а тому позовні вимоги позивача по даній справі є безпідставними та належним чином не обґрунтовані.

15.12.2020 позивач надав відповідь на відзив в якій зазначив, що він не заперечує того, що ним подано позовну заяву до ОСОБА_1 , як і того, що відкрито провадження за № 2/0182/718/2020 справа № 182/6745/19, в якому Нікопорльський міськрайонний суд Дніпропетровської області ухвалив рішення про відмову позивачу у відшкодуванні страхового відшкодування в порядку в розмірі 476 590,45 грн., у зв`язку із пред`явленням позову до неналежного відповідача у справі.

Позивач стверджує, що він як страховик потерпілої особи виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування заявлених страхувальнику збитків у повному обсязі і в порядку визначеному договором страхування. У зв`язку із такою виплатою до позивача перейшло право вимоги до завдавала шкоди в деліктному зобов`язанні в межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди страхувальнику (власнику т/з «Peugeot 3008» р.н. НОМЕР_4), в порядку суброгації, встановленої положеннями ст. 993 ЦК, ст. 27 ЗУ «Про страхування».

Ухвалами від 16.12.2020 залучено до участі у справі в якості третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_1 та залучено до участі у справі в якості третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача ТОВ «АІС Автоцентр Дніпро». Продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів до 28.01.2021 та відкладено підготовче засідання до 11.01.2021.

29.12.2020 від відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких він зазначає, що аргументи та міркування позивача, зазначені у позовній заяві та у відповіді на відзив не можуть спростувати заперечення відповідача, оскільки Позивач зазначає про виплату страхового відшкодування на відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля "Peugeot 3008" у той час, коли номер НОМЕР_1 не належить кузову під номером НОМЕР_2 .

06.01.2021 третя особа-1 надала пояснення, в яких зазначила, що разом із додатками до позовної заяви долучена Довідка про дорожньо-транспортну пригоду № 093214, видана Управлінням патрульної поліції у м. Києві, щодо учасників та обставин скоєння ДТП.

Згідно даної Довідки, на час скоєння ДТП автомобіль «Peugeot 3008», номерний знак НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 , мав Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ/3076343, дійсний до 04.08.2018, виданий ПАТ «СК «УСГ» (можливо допущено помилку у назві страхової компанії).

Відповідно до Централізованої бази даних МТСБУ:

Поліс АМ/3076343 виданий страховою компанією ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» на автомобіль «Peugeot 3008» 123606 (очевидно останні 6 цифр номеру кузову), державний номер НОМЕР_5 (очевидно останні 6 цифр номеру кузову), VIN-код НОМЕР_2 . Даний поліс став дійсним на дату 05.04.2018 року. Ця дата збігається із датою укладання Договору добровільного страхування транспортного засобу № 0112-000748 від 05.04.2018 року, укладеного між ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» та ТОВ «АІС Автоцентр Дніпро».

При перевірці дійсності Полісу АМ/3076343 станом на 04.04.2018 року було встановлено, що Поліс був укладений але ще не діяв. При цьому у Полісі зазначений той самий засіб «Peugeot 3008» 123606 (очевидно останні 6 цифр номеру кузову), державний НОМЕР_5 (очевидно останні 6 цифр номеру кузову), VIN-код НОМЕР_2 .

Після цього даний Поліс був перевірений на дату 01.03.2018 року, тобто ще до дати складання Акту прийому-передачі транспортного засобу (Марка- Peugeot; Модель - NEW 3008HD 150 АТ6 GТ-Line; Рік виготовлення - 2018; Номер кузова - НОМЕР_2 ; Двигун -10 НОМЕР_6 ), укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Пежо Сітроен Україна» та ТОВ «АІС Автоцентр Дніпро». Даний Поліс станом на 01.03.2018 року був укладений але ще не діяв. Тобто очевидним є те, що ТОВ «АІС Автоцентр Дніпро» не міг здійснювати страхування автомобіля «Peugeot 3008», номерний знак НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 станом на 01.03.2018 року.

Згідно цієї ж Централізованої бази даних МТСБУ можливо встановити, що Поліс АМ/3076343 хоча і не діяв проте був виписаний на автомобіль «Peugeot 3008» 123606 (очевидно 6 цифр номеру кузову), державний номер НОМЕР_5 (очевидно останні 6 цифр номеру кузову), VIN-код НОМЕР_2 ще на дату 02.02.2017 року. Тобто, Поліс АМ/3076343 виписаний на автомобіль «Peugeot 3008» з номером кузову НОМЕР_2 ще 02.02.2017 року, а сам автомобіль «Peugeot 3008» з номером кузову НОМЕР_2 був виготовлений у 2018 році.

Третя особа -1 вважає, що помилки тут не може бути. З урахуванням доводів зазначених представником ПП «Агрофірма «Славутич» адвокатом Толпегіним А.В. у відзиві на позов та запереченнях на відповідь на відзив, можливо стверджувати, що розрахунки вартості ремонту автомобіля здійснювалися з урахуванням пошкоджень зовсім іншого автомобіля.

Ухвалами від 11.01.2021 залучено до участі у справі в якості третьої особи -3, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - ТОВ «Пежо Сітроен Україна» та підготовче засідання відкладено до 25.01.2021.

21.01.2021 третя особа-2 надала до суду пояснення по суті позовних вимог та зазначив, що вказана вартість робіт на загальну вартість 576 590,45 грн. підтверджується наряд-замовленням № D від 18.06.2018 та звітом про виконання робіт з ремонту автомобіля від 31.08.2019.

25.01.2021 третя особа -3 надала до суду пояснення по справі в яких зазначила, що між Товариством (Постачальник за умовами укладеного договору) та ТОВ «АІС Автоцентр Дніпро» (Уповноважений дилер за умовами договору) укладено Дилерський договір №2017/02/Р від 01.03.2017.

Відповідно до п. 1 Договору предметом даного договору є врегулювання співпраці між Уповноваженим Дилером згідно з українським законодавством та Постачальником в процесі реалізації Уповноваженим Дилером нових транспортних засобів марки Peugeot та запчастин до них та аксесуарів (надалі - «Договірні товари»).

Згідно з ст. IV Договору Постачальник здійснює поставку Уповноваженому Дилеру нових транспортних засобів, запасних частин та іншої замовленої продукції згідно з розподілом, передбаченим статтею III - 1 стосовно нових транспортних засобів, із врахуванням можливостей та обсягів виробництва, випадків форс мажору та трудових конфліктів на підприємстві Постачальника, його постачальників або перевізників.

Транспортні засоби, запасні частини та інша продукція, що замовлена Уповноваженим Дилером доставляються на адресу Уповноваженого Дилера. Перехід права власності на Договірні товари Уповноваженому Дилеру здійснюється у момент підписання накладної Постачальником засобами Електронного Цифрового Підпису (ЕЦП). Перехід усіх ризиків по відношенню до Договірних товарів по цьому Договору здійснюється у момент їх поставки, а саме з моменту їх розвантаження з транспортного засобу перевізника за адресою Уповноваженого Дилера.

З моменту поставки і до повної оплати Договірних товарів по цьому Договору вони вважатимуться переданими у заставу на користь Постачальника.

Таким чином, умовами Договору передбачено, що перехід права власності на поставлені автомобілі відбувається при фактичній поставці автомобіля на адресу Уповноваженого дилера та підписання ним засобами ЕЦП видаткової накладної по поставці товару.

Поставка Автомобіля «Peugeot 3008», 2018 року випуску, кузов НОМЕР_2 відбулася 31.03.2018, що підтверджується: видатковою накладною №00025887 від 31.03.2018 та ТТН № PCU_K290318_1-1 від 29.03.2018.

Оплата Автомобіля здійснена ТОВ «АІС Автоцентр Дніпро» 23.04.2018 на підставі платіжного доручення №16426. В призначені платежу вказаного доручення зазначено наступне: оплата за авто НОМЕР_2.

Таким чином, перехід права власності на Автомобіль від ТОВ «Пежо Сітроен Україна» до ТОВ «АІС Автоцентр Дніпро» відбулася 31.03.2018, а починаючи з 23.04.2018 (після отримання оплати за Автомобіль) Товариство перестало мати й інші майнові права (право застави) на вказаний Автомобіль у зв`язку з його повною оплатою.

Отже, враховуючи обставини справи, які підтверджуються належними та допустимими доказами, повідомляємо Суд, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Дежо Сітроен Україна» не було власником та не мало інших майнових прав (у т.ч. право застави, тощо) не було власником Автомобіля «Peugeot 3008», 2018 року випуску, кузов - НОМЕР_2 станом на 12.06.2018 (дату настання страхового випадку), оскільки перехід права власності на вказаних Автомобіль від Товариства до ТОВ «АІС Автоцентр Дніпро» відбувся ще 31.03.2018., а тому, прийняте судове рішення по справі №904/5617/20 не вплине на права чи обов`язки Товариства.

Ухвалою від 25.01.2021 підготовче засідання відкладено до 10.02.2021.

26.01.2021 позивач надав пояснення на заперечення, в яких зазначив, що доводи відповідача з приводу суми сплаченого страхового відшкодування повторюються із посиланням на судові документи які були розглянуті іншими судами та на підставі яких ухвалено судові рішення відносно осіб які не відносяться до предмету даної позовної заяви та судового провадження.

Позивач також зазначає, що сума страхового відшкодування в сумі 490 085,65 грн., яка на початку була погоджена сторонами Договору страхування за рахунком - фактури D від 31.07.2018 виявилась не достатньою для повернення т/з «Peugeot 3008» № НОМЕР_2 т.н. НОМЕР_1 до стану який мав автомобіль до моменту пошкодження (транспортний засіб був абсолютно новий, і за для його продажу вимагало повну заміну пошкоджених деталей на нові аналоги від виробника). За таких обставин поточна вартість ремонтних робіт постійно змінювалась та остаточна склала в сумі 576 590,45 грн., яка погашалась Позивачем на підставі останнього виставленого гарантійним СТО від Страхувальника рахунку-фактури № 9223 Д від 01.02.2019 звісно з урахуванням тих виплат, що були погашені раніше.

Тому на запитання відповідача стосовно розміру страхового відшкодування, позивач повідомляє, що в рамках Договору страхування, позивач не впливає на обсяг ремонтних робіт т/з «Peugeot 3008» р.н. НОМЕР_4, не може відмінити/зменшити наслідки страхового випадку.

В тому числі встановлення для Страхувальника часових рамок у здійсненні страхових виплат, а також у проведенні ремонту не узгоджуються із ст. 1192 ЦК України, «Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.», як із нормами Закону України «Про страхування» та іншими законодавчими актами, що безпосередньо врегульовують правовідносини сторін за договорами добровільного страхування.

З приводу виниклої розбіжності у розмірі вартості відновлювального ремонту т/з «Peugeot 3008» р.н. НОМЕР_1 , що визначено у Звіті про оцінку колісного транспортного засобу № 26911 від 30.07.2018 р. та ремонтної калькуляції в рахунку-фактури № 9223 від 01.02.2019, то необхідно зважати на наступні особливості.

Порядок визначення вартості відновлювального ремонту необхідного рухомому майну шляхом складання оціночного дослідження, врегульовано спеціалізованим нормативно-правовим актом, «Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженою МУЮ, Фондом державного майна України від 24.11.2003 (надалі Методика), який передбачає певні корегування до вартості пошкоджених утворень та ремонтних робіт.

Так, розрахунок вартості ремонтних робіт та замінних деталей на КТЗ в оціночному дослідження складаються із застосування порівняльного підходу та приймаються у вигляді середньо ринкових цін які установлюються спеціалізованими довідниками - «Бюлетень автотоварознавця» ДНІСЕ ІОЦ СЕУ в редакції на момент звернення до експерта, тому логічно, що такий оцінений розмір відрізнятиметься по відношенню до цін послуг та затратних матеріалів, що запропоновані гарантійними технічними станціями які допускають вносити корективи щодо збільшення/зменшення сум ремонтних послуг, виходячи з прив`язки до курсу іноземної валюти по відношенні до національної валюти, відсутності замінної деталі чи її унікальності, кваліфікації спеціаліста тощо.

За таких обставин, з метою відшкодування шкоди нанесеної майну з розрахунком повернення йому первинного стану, що під собою розуміє повне забезпечення майнових прав та інтересів осіб пов`язаних із цим майном, зумовило виникнення такого виду страхування як добровільне, яке виключає виникнення будь-якого зменшення розміру матеріального збитку та містить розширений вибір у способі відшкодування завданої шкоди (через розрахункові документи СТО, складений звіт, безпосередньо на рахунок Страхувальника/вигодо набувача тощо), на відміну від обов`язкового страхування відповідальності водіїв, що передбачає цілий ряд обмежень як ВТВ, фізичний знос, ПДВ, установлений законом ліміт виплати тощо.

Крім того, позивач зазначає, що в свою чергу, поточний рахунок-Фактури D від 31.07.2018 та кінцевий рахунок № 9223 від 01.02.2019 складані у відповідності до всіх наслідків із охопленням всього об`єму матеріальної шкоди, яка була завдана т/з «Peugeot 3008» № НОМЕР_2 т.н. НОМЕР_1 та відносилась до ДТП 12.06.2018 (з урахуванням, що автомобіль ніколи не експлуатувався у дорожньому русі, що підтверджується відповідно ГСЦ МВС РСЦ ГСЦ МВС Дніпропетровської області) в розмірі 576 590,45 грн., що заявлявся до покриття за рахунок встановленого Страхового ліміту (9 33 827 33 грн.) за укладеним Договором страхування та звісно була погоджена до складання страхових актів № 9223 та № 9223Д для здійснення страхового відшкодування, що узгоджується та відповідає сформованим платіжним дорученням, долучених до Позовної заяви.

На доведенні незаконності сплаченого страхового відшкодуванні, окрім, що «Peugeot 3008» № НОМЕР_2 т.н. НОМЕР_1 не може вважатися учасником дорожнього руху за відсутності його на обліку у державних органах, Відповідач заявляє про виявлення ще однієї невідповідності як одночасне проведення огляду рухомого майна гарантійною станції АІС Дніпро у м. Дніпро та в м. Києва де замовлявся звіту з оцінки майнового збитку.

Позивач вважає, що з приводу огляду пошкодженого т/з «Peugeot 3008» № НОМЕР_2 т.н. НОМЕР_4 експертом за для складання Звіту про оцінку колісного транспортного № 25911, який оформлено в м. Києві, необхідно допустити такий варіант як визначення матеріальної шкоди через направлення експерту матеріалів для складання оцінки збитку (фотознімки, матеріали оформлені правоохоронними органами, аварійні калькуляції складені СТО тощо), такий спосіб абсолютно не заборонений та допускається оціночним законодавством, виходячи навіть з судової практики коли судовий експерт не має доступу до пошкодженого майна через обставини як продаж, повне знищення чи відмови стороною у представленні на огляд.

У випадку «Peugeot 3008» № НОМЕР_2 т.н. НОМЕР_4 документи з матеріального збитку були надіслані Позивачем до асистуючій компанії ТОВ «Брітіш Авто Клаб Асістанс» для складання оціночного дослідження, необхідності надавати чи залучати експерта на огляд автомобіля не було, як постійно повторюються, що розмір матеріального збитку визначений у звіті не міг покрити всі витрати з відновлювального ремонту які виникли у Страхувальника в наслідок пошкодження застрахованого автомобіля.

02.02.2021 позивач надав до суду додаткові пояснення по суті справи в яких підтримав позовні вимоги та зазначив, що на момент ДТП 12.06.2018, т/з «Peugeot 3008» VIN № НОМЕР_2 придбаний не був, а ТОВ «АІС АВТОЦЕНТР ДНІПРО» за Дилерським договором № 2017/02/Р визначено як Уповноважений Дилер, який викупив право у здійснення господарського діяльності з розвитку просування на ринку марки «Peugeot» через реалізацію товарів даної торгової марки, тим пояснюється, що автомобіль не було поставлено на облік до відповідного реєстраційного центру МВС, оскільки за умовами укладених внутрішніх договорів купівлі-продажу з відповідного рухомого майна, особа покупець самостійно визначає місце реєстрації придбаного автомобіля та присвоєння державного номеру і не обов`язково конфігурація мас відповідати м. Дніпро.

Позивач стверджує, що в даному випадку законність розпорядження та володіння дилером автомобілем, який був введений на територію України, підтверджуються довідками-рахунками та вантажними митними деклараціями або їх копіями, що скріплюються особистою номерною печаткою працівника митної служби та печаткою митного органу які слугують реєстраційними документами на відповідний транспортний засіб і ідентифікація такого колісного транспортного засобу проводиться через ідентифікаційний номер (VIN) - структурне поєднання буквено-цнфровнх символів. Присвоюється виробником ТЗ з метою ідентифікації останнього та наноситься на деталі кузова, шасі (рами) згідно зі стандартами.

Ухвалою від 10.02.2021 закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 04.03.2021.

Ухвалою від 04.03.2021 судове засідання відкладено на 29.03.2021.

Ухвалою від 29.03.2021 судове засідання відкладено на 21.04.2021.

Ухвалою від 21.04.2021 судове засідання відкладено на 26.04.2021.

22.04.2021 позивач надав додаткові пояснення по суті позовних вимог.

Позивач у судовому засіданні 26.04.2021 підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач проти задоволення позову заперечив.

Третя особа-2 надала пояснення по справі.

Треті особи -1 та -3 в судове засідання не з`явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Судовий процес фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

В судовому засіданні 26.04.2021 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення в порядку ст. 240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд встановив.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ.

Предметом доказування у даній справі є встановлення обставин, пов`язаних з наявністю підстав відшкодування відповідачем в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.04.2018 між ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» (далі - позивач, страховик) та ТОВ «АІС Авто центр Дніпро» (далі - третя особа-2, страхувальник) укладено договір добровільного страхування транспортного засобу №0112-000748 (далі - договір №0112-000748). На підставі чого, страховик взяв на страхування майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України пов`язані із володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Peugeot 3008» р.н. НОМЕР_1 .

12.06.2018 року в місті Дніпро сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Peugeot 3008» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «TOYOTA» реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_1 (далі - третя особа-1). Унаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, пасажиру Peugeot спричинені тілесні ушкодження, що підтверджується довідкою про дорожньо-транспортну пригоду № 093214 а.с. 33-34).

Як зазначає позивач, у відповідності до матеріалів кримінального провадження відкритого по даній пригоді, відповідальність у спричиненні ДТП та пошкодженні автомобілів в тому числі «Peugeot 3008» р.н. НОМЕР_1 , покладено на ОСОБА_1 , який працює в Приватному підприємстві «Агрофірма «Славутич» (надалі - Відповідач).

За для відшкодування понесених збитків, пов`язаних із пошкодженням автомобіля «Peugeot 3008» р.н. НОМЕР_1 , страхувальник від 14.06.2018 в порядку Договору страхування подав до ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» (далі - Позивач) Повідомлення про настання випадку, який має ознаки страхового (т. 1 а.с. 26-27).

Для встановлення наслідків та розміру шкоди, заподіяної застрахованому транспортному засобу, позивачем замовлено оцінку вартості матеріального збитку оформленого у вигляді Звіту про оцінку колісного транспортного засобу від 30.07.2018 за № 25911 (т. 1 а.с. 61-71).

Згідно звіту вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобілю «Peugeot 3008» р.н. НОМЕР_1 складає 566 803,73 грн.

Виконуючи, взяті обов`язки за Договором добровільного страхування, на підставі заяви на виплату, рахунку фактури № 9223 від 01.02.2018, позивач оформив страховий акт № 9223Д на виплату страхового відшкодування на суму 496 085,65 грн. та 80 504, 80 грн., яке було погоджено перерахувати шляхом розбивки платежів.

В свою чергу цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , яка пов`язана з експлуатацією автомобіля «TOYOTA» р.н. НОМЕР_3 застрахована в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за оформленим Полісом № АК/9837394.

Так, на підставі відомостей зазначених в Полісі № АК/9837394, позивач звернувся із позовом про виплату страхового відшкодування в порядку регресу до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна».

Ліміт відповідальності за звернутим Полісом № АК/9837394 визначено 100 000,00 грн., в межах якого ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» за рішенням Господарського суду по справі 910/12788/19 перераховано страхове відшкодування на користь Позивача.

Отже, різниця між розміром страхової виплати, що покрита ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» за рахунок страхового ліміту Полісу АК/9837394 в наслідок пошкодження т/з «Peugeot 3008» р.н. НОМЕР_1 та страховим відшкодуванням здійсненого в порядку Договору добровільного страхування складає в сумі 476 590,45 грн.

=576 590,45 грн.-100 000,00 грн. =476 590, 45 грн.

ПАТ «СК «Український страховий стандарт» звернулось до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу у сумі 476 590,45 грн.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.01.2020 у справі 182/6745/19 взадоволенні позовної заяви Приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „Український страховий стандарт» відмовлено та встановлено, що ОСОБА_1 12.06.2018, на час скоєння ДТП, керував транспортним засобом «TOYOTA» р.н. НОМЕР_7 у зв`язку з виконанням своїх трудових обов`язків, тому саме ПП «Агрофірма «Славутич», як володілець транспортного засобу має нести обов`язок з відшкодування шкоди , заданої її працівником.

Викладене стало підставою для звернення позивача з позовом до суду, для захисту свого порушеного права.

Розглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог на підставі наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 1172 ЦК України, юридична особа або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст.979 ЦК України). Згідно із ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до вимог п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи».

Згідно з п. 27.1 ст. 27 цього Закону страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Керуючись п. 27.2 ст. 27 цього Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до п. «u» п. 38.1.1 ст. 38 цього Закону, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу інснуючим вимогам Правилам дорожнього руху.

У відповідності до п. 38.2.1. ст. 38. МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону;

Відповідно до ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Статтею 1187 ЦК України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах. Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Як зазначалось вище, 05.04.2018 між Позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «АІС «Автоцентр Дніпро» (Страхувальник) укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 0112-000748, яким Позивач взяв під страховий захист майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням користуванням та розпорядженням т/з «Peugeot 3008» р.н. НОМЕР_4.

Отже правовідносини між Страхувальником та Позивачем під час володіння та користування т/з «Peugeot 3008» р.н. НОМЕР_4, врегульовані зазначеним договором страхування, а також Законом України «Про страхування», Цивільним кодексом України.

Частиною 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" передбачено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки і виконувати інші умови договору.

Договором в свою чергу також визначено, що умови є невід`ємною частиною Договору. Договір укладається на підставі Заяви Страхувальника на страхування і може укладатися на користь фізичних осіб або юридичних осіб (Вигодонабувачі), які можуть зазнати збитки у результаті настання страхового випадку для отримання страхового відшкодування.

Страховим випадком згідно з ст. 8 Закону України "Про страхування" є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

Обов`язок у здійсненні страхового відшкодування виникло у позивача у зв`язку із настанням страхового ризику, пов`язаного із пошкодженням т/з «Peugeot 3008» р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 у ДТП 12.06.2018 в м. Дніпро за участю та автомобіля «ТОYОТА» р.н. НОМЕР_3 , належного відповідачу під керуванням ОСОБА_1 .

Вина ОСОБА_1 у настанні ДТП (тобто страхового ризику забезпеченого за договором страхування) встановлена Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська у м. Дніпро у справі 201/8281/18.

Посилання відповідача на те, що позивачем у позовній заяві не зазначено про пред`явлення ним позову до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області щодо стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 476 590,45 грн. спростовується тим, що позивач не заперечує даного факту щодо подання позову до ОСОБА_1 , як і того, що було відкрито провадження за № 2/0182/718/20520 справа № 182/6745/19, в якій Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області ухвалив рішення про відмову у відшкодуванні страхового відшкодування в прядку регресу в розмірі 476 590,45 грн., у зв`язку із пред`явленням позову до неналежного відповідача у справі.

Судом у справі № 182/6745/19 узагальнено, що станом на 12.06.2018 (на день ДТП) ОСОБА_1 . Перебуває у трудових відносинах із відповідачем та керував т.з. «TOYOTA» р.н. НОМЕР_3 , а отже саме відповідача має нести обов`язок з відшкодування шкоди її працівником, що повністю узгоджується із ст. 1173 ЦК України.

Заперечення відповідача щодо визначення розміру страхового відшкодування не приймається судом з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Згідно п. 11.1. Договору страхування, виплата страхового відшкодування провадиться згідно з умовами Договору, на підставі письмової заяви Страхувальника, (його правонаступника/спадкоємця, Вигодонабувача або особи яка має належними чином оформлене повноваження від Страхувальника) і страхового акта який складається Страховиком або уповноваженою ним особою (аварійний комісар) у формі, що визначається Страховиком, та після подання Страхувальником всіх необхідних належно оформлених документів, що необхідні для встановлення причин, обставин та наслідків події, що має ознаки страхового випадку, визначення розміру завданих збитків.

Сторонами Договору страхування було погоджено про забезпечення т/з «Peugeot 3008»р.н. Т4РР574 за програмою «КАСКО 50/50», що передбачає визначення суми страхового відшкодування шляхом використання варіантів як замовлення висновку автотоварознавчої експертизи, або через документи СТО, які підтверджують необхідні витрати на відновлювальний ремонт застрахованого ТЗ або ДО, а саме виставлені рахунки-фактури, наряди, замовлення, кошторис, ремонтних робіт тощо, зі зазначенням переліку відновлювальних робіт, їх вартості деталей, що замінюються.

За для відшкодування понесених збитків завданих т/з «Peugeot 3008» р.н. НОМЕР_1 , Страхувальник обрав варіант розрахунку безпосередньо через СТО, та подав до Позивача відповідний Рахунок-Фактури D від 31.07.2018, складений гарантійним сервісним центром обслуговування автомобілів дилера (Страхувальника) марки Peugeot на суму 496 085, 65 грн.

Враховуючи технічний стан застрахованого т/з «Peugeot 3008» р.н. НОМЕР_1 на момент ДТП 12.06.2018, який не мав жодних експлуатаційних ознак, вартість відновлювального ремонту визначеного у рахунку № D, Позивачем приймалась повністю у вигляді прямої шкоди та була погоджена до виплати страхового в розмірі відшкодування через оформлення страхового акту № 9223 в розмірі 496 085,96 грн.

Як пояснив позивач, він не мав можливості відразу перерахувати одноразовим платежем на СТО заявлений відновлювальний ремонт в сумі 496 085,65 гри., про що досягнуто домовленості із Страхувальником про погашення зобов`язання частками за умов направлення гарантійного листа СТО ТОВ «АІС Автоцентр Дніпро» про здійснення відновлювального ремонту т/з «Peugeot 3008» р.н. НОМЕР_1 та запевнення про оплату . виставленого рахунку-фактури D8.

В тому числі дійсність рахунку-фактури D8І00018108, що відповідає наслідкам та обставинам ДТП (страхового випадку) 12.06.2018, як і факт розрахунку із Страхувальником за Договором страхування, підтверджується рішенням Господарського суду м. Києва, ухваленого у справі 910/12788/19 за позовом позивача до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про стягнення 100 000,00 грн. в порядку Договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за оформленим Полісом № АК/9837394, яким на момент ДТП булла застрахована відповідальність ОСОБА_1 як водія т/з «ТОYОТА» р.н. НОМЕР_3 .

Судом встановлено, що наведені у рахунку-фактури СТО матеріли, деталі та роботи знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку із завданими застрахованому автомобілю пошкодженнями внаслідок ДТП, в тому числі відповідачем ПрАТ «ПЗУ» не надавались докази протилежного. Тобто витрати понесені позивачем визнавались повністю та не оскаржувались, як і не ставилось під сумнів виникнення права позивача в порядку регресу отримати фактично понесені витрати в наслідок пошкодження т/з «Peugeot 3008» р.н. НОМЕР_1 .

У зв`язку з чим, ПрАТ «СК «ПЗУ» зобов`язано відшкодувати понесені позивачем витрати у вигляді сплаченого страхового відшкодування за договором страхування в наслідок пошкодження т/з «Peugeot 3008» р.н. НОМЕР_1 , яке відбулось з вини ОСОБА_1 , в межах ліміту застрахованої його відповідальності за Полісом АК/9837394, а саме у сумі 100 000 грн. з урахуванням коефіцієнту зносу деталей (0), та за мінусом франшизи (0 грн).

Посилання відповідача на те, що в один і той же день 01.02.2019 складено страховий акт № 9223 та рахунок-фактура № 9223 без надання доказів щодо ремонту автомобіля та те, що позивачем виплачено страхове відшкодування страхувальнику без підтверджених ним понесених витрат на ремонт та без визначення розмірі завданої шкоди, спростовуються наступним.

Як пояснив позивач, звіт замовлявся виключно за для встановлення наявності/відсутності коефіцієнту фізичного зносу на т/з «Peugeot 3008» р.н. НОМЕР_1 , а також для врегулювання матеріального збитку у порядку договору обов`язкового страхування, істотні умови якого в тому числі порядок здійснення страхової виплати врегульовано Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який вимагає обов`язкове визначення розміру нанесеного збитку через складання оціночного дослідження.

Звіт про оцінку колісного транспортного засобу від 30.07.2018 за № 25911 складений із дотриманням всіх правил та процедур передбачених оціночним законодавством в тому числі особою яка має всі правовстановлюючі документи називатись суб`єктом оціночної діяльності (сертифікат 895/17 від 11.09.2017), який вміщує комплексний аналіз вартості матеріального збитку, заподіяного рухомому об`єкту віднесеного до пригоди 12.06.2018.

Звіт № 25911 замовлявся позивачем через асистентську компанію ТОВ «БРІТІШ АВТО КЛАБ АСІСТАНС» (355221782) яка надавала послуги позивачу з обслуговування договорів страхування стосовно установлення причин та наслідків забезпечених ризиків з ознаками страхових та визначення матеріальною збитку завданого майну застрахованого за договорами страхування. На даний час з даною юридичною особою припинено співробітництво, останню додаткову угоду № 4 до Договору № 60/СА/11/13 від 05.11.2013 укладено 01.09.2018.

В тому числі, оціночне законодавство України разом із положеннями Договору страхування не вимагають, щоб оцінка розміру нанесеного майну збитку призначалась виключно власником відповідного пошкодженого майна, тобто замовником може бути будь-яка особа яка зацікавлена/або представляє інтереси власника майна у проведенні експертного авто товарознавчого дослідження.

Як раніше зазначалось, врегулювання страхового відшкодування проводилось на підставі ремонтної калькуляції (кошторису) робіт зазначених як необхідних для повного відновлення пошкодженого т/з «Peugeot 3008» р.н. НОМЕР_1 , і такий порядок розрахунку повністю узгоджується із положеннями Договору страхування, а також законодавством, що також регламентує істотні умови договорів добровільного (майнового страхування) страхування.

Відповідно до п. 10.1.11.1 р. 10 Договору страхування, Документи, що підтверджують вартість відновлювального ремонту/матеріального збитку, обираються страховиком за одним із погоджених із страхувальником варіантів (з урахуванням умов обраної страхувальником програми страхування) як:

- Акт (висновок) автотоварознавчої експертизи в разі її проведення...

- Документи СТО, які підтверджують необхідні витрати на відновлювальний ремонт застрахованого ТЗ/ДО, а саме рахунки-фактури, наряди замовлення, кошторис ремонтних робіт тощо із зазначенням переліку відновлювальних робіт, їх вартості, вартості деталей, що замінюються і та ін.;

- Документи, що підтверджують оплату виконання відновлювальних робіт (в разі якщо ремонт здійснювався за рахунок Страхувальника...».

Отже, ані Договір страхування так і норми законодавства України у сфері страхування (Закон України «Про страхування», глава 67 Цивільного Кодексу України про «Страхування»), на відміну від спеціалізованого Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі Закон N 1961-ІV), не вимагають для врегулювання страхового випадку (ризику) обов`язкову наявність оціночного дослідження (Звіт, висновок), існування документів по факту виконаних ремонтних послуг/робіт з відновлення пошкодженого майна, як і не передбачають таку умову як утримання у виплаті податку на додану вартість, на що акцентує відповідач, намагаючись довести про незаконність сплаченого Страхувальнику належного йому страхового відшкодування.

Статтею 36 Закон N 1961-IV врегульовано договори обов`язкового страхування цивілно-правової відповідальності водії НТЗ, «Страховик (МТСБУ) з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної вплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту....

Натомість згідно пп. 11.9.1 п.11.9 р. 11 Договору страхування, яким врегульовано правовідносини між Позивачем та Страхувальником «Розмір збитків визначається шляхом складання кошторису вартості відновлення ТЗ (кошторису збитків), в який включається вартість запасних частин, деталей, обладнання та матеріалів, що підлягають заміні з урахуванням експлуатаційного зносу, який визначається в порядку передбаченому пп. 1.5 умов даного Договору страхування...».

В тому числі у пп. 11.9.2. п. 11.9 р. 11 Договору страхування встановлено, що кошторис збитків складається з урахуванням обраної в п. 13 Розділу Договору умови (відмічено позначкою) (в даному випадку Страхувальником погоджено два варіанта - «на базі СТО за вибором Страхувальника, та на базі спеціалізованих СТО»), виплати страхового відшкодування здійснюються одним з наступних шляхів:

- На базі спеціалізованих СТО…;

- На базі СТО за вибором Страховика.

За наслідками ДТП 12.08.2018 із застрахованим т/з «Peugeot 3008» р.н. НОМЕР_4 яке мало всі ознаки страхового випадку, Страхувальник за для врегулювання порушених майнових інтересів, забезпечених за Договором страхування, обрав варіант у відшкодування нанесених збитків через подання рахунків-фактури складених власним спеціалізованим СТО ТОВ «АІС Автоцентр Дніпро», надавши всі необхідні документи, що підтверджують статус юридичної особи.

Беручи до уваги умови договори у сфері обов`язкового страхування, в яких порядок здійснення страхового відшкодування регламентовано виключно Законом N 1961-IV, що передбачає лише один варіант відшкодування збитку - виключно власнику пошкодженого майна, або його представнику (на підставі документу, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування), і Відповідач намагається запровадити дані правила до Договору страхування, укладеного між позивачем із ТОВ «АІС «Автоцентр Дніпро» (страхувальником), однак, Заява на виплату в такому виді страхування як добровільне розглядається лише як провідник волевиявлення Страхувальника врегулювати порушені майнові інтереси через укладений договір.

Адже договір майнового (добровільного) страхування включає розширений спосіб виплати страхового відшкодування, так і осіб (вигодонабувач) яким на рівні із власником майна належить право на відшкодування збитків, а отже право Страхувальника не обмежується лише одним способом у відшкодуванні, і він вправі обирати кілька варіантів покриття майнової шкоди, погоджених останнім в укладеному Договорі страхуванні.

Крім того, в Договорі страхування не міститься такої підстави коли Страховик (Позивач) має право відмовити страхувальнику у відшкодуванні завданих збитків, якщо виставлені рахунку-фактури на проведення страхового відшкодування не збігаються із реквізитами зазначеним Страхувальником у заяві на виплату.

Згідно ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов`язаний: відшкодувати витрати понесені страхувальником при настанні страхового випадку щодо запобігання або зменшення збитків, якщо це передбачено умовами договору.

Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначену у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

У відповідності до ст. 9 Закону України «Про Страхування», страхова виплата - грошова сума, яка сплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Настання страхового випадку встановлено у справі № 910/12788/19 (т. 3а.с. 114-123).

Частиною 4 ст. 75 ГПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За таких обставин, не маючи жодних правових підстав у невизнанні факту настання страхового випадку (ДТП 12.06.2018) із забезпеченим т/з «Peugeot 3008» р.н. НОМЕР_1 , так і запереченні нанесеної шкоди рухомому майну, Позивач виконуючи взяті обов`язки перед Страхувальником за Договором страхування у відповідності до обраної Страхувальником умови виплати як "На базі спеціалізованого СТО" здійснив виплату страхового відшкодування, виходячи з рахунку-фактури D8 від 31.07.2019 та рахунку-фактури № 9223 від 01.02.2019.

Щодо зауваження Відповідача про замовчення Позивачем про здійснення доплати страхового відшкодування відповідно рахунку-фактури № 9223 від 01.02.2019, позивач зазначив, що враховуючи обсяг нанесеної шкоди та складність зруйнованості застрахованого т/з «Peugeot 3008» р.н. НОМЕР_1 , через спричинене ОСОБА_1 ДТП 12.06.2018 р., погоджена раніше сума страхового відшкодування в сумі 85,65 грн. за рахунком - фактури D від 31.07.2028, яка сплачувалась Страхувальнику частинами починаючи з 01.02.2019, виявилась недостатньої для повного відновлення автомобіля і страхувальником виставталено рахунок-фактури № 9223 від 01.02.2019 р. на суму 576 590,45 грн.

Враховуючи, що укладений Договір страхування на дату складання рахунку від 01.02.2019 діяв, заборгованість у Страхувальника у внесенні чергових страхових платежів була відсутня, а вартість трудомісткості відновлювального ремонту визначеного у рахуноку-фактури № 9223 від 01.02.2019 не виходила за межі страхової суми (ліміт відповідальності по ризику), встановленої в Договорі страхування, у позивача як страховика не створювалось жодних передумов у невиконанні грошового зобов`язання перед страхувальником через відмову погоджувати розрахунковий документ у здійсненні доплати страхового икодування.

Отже, додатково до раніше прийнятого рішення про виплату страхового відшкодування по визнаному страховому випадку у сумі 490 085,65 грн., Позивач отримав рахунок - фактуру № 9223 від 01.02.2019 для повного виконання взятого обов`язку перед страхувальником за договором страхування у відшкодуванні заданого матеріального збитку за ризиком ДТП , погодив про здійснення плати різниці страхової суми в розмірі 80 504,80 грн.

Посилання відповідача на те, що власником т/з «Peugeot 3008» р.н. НОМЕР_1 є ОСОБА_4 , а не Страхувальник, спростовуються ухвалою Жовтневого районного суду у м. Дніпро у справі 201/8281/18 та іншими судовими документи прийнятими відносно обставин та наслідків ДТП 12.06.2018, в яких жодним чином не вказується, що у дійсності власником рухомого майна являється ОСОБА_4 , лише, що колісним транспортним засобом керував останній, і як водію, суд розпорядився видати йому автомобіль, (враховуючи, що ТОВ «АІС «Автоцентр Дніпро» являється юридичною особою).

Під час укладання Договору страхування, власник т/з «Peugeot 3008» р.н. НОМЕР_4 установлювався на підставці сертифікату відповідності, складеного ТОВ «Пежо Сітроен України» до укладеного ним дилерського договору із ТОВ «АІС АВТОЦЕНТР ДНІПРО» оформленого за № 2017/02/Р від 01.03.2017 на підставі якого підписано між ТОВ «Пежо Сітроен України» та ТОВ «АІС АВТОЦЕНТР ДНІПРО» Акт приймання-передачі транспортних засобів та їх складовий частин, що мають ідентифікаційні номери між суб`єктами господарювання та уповноваженим дилером (ТОВ «АІС АВТОЦЕНТР ДНІПРО») якому передано у володіння, користування та розпорядження т/з «Peugeot 3008» р.н. НОМЕР_4 VIN кузова № НОМЕР_2 , № двигуна НОМЕР_8 . (В подальшому Договір страхування на забезпечення даного рухомого майна укладався на підставі наданого ТОВ «АІС АВТОЦЕНТР ДНІПРО» акту приймання-передачі).

Зокрема ОСОБА_4 в кримінальному провадженні порушеного за обвинуваченням ОСОБА_1 не заявляв майнових вимог відносно пошкодженого автомобіля, як і не подавав позовів про визнання порушеного Договору страхування незаконним, не подавав заяв на включення у Договір страхування себе як власника «Peugeot 3008» р.н. НОМЕР_1 на стороні Вигодонабувача.

Крім того, право власності ТОВ «АІС Автоцентр Дніпро» на пошкоджений т/з «Peugeot 3008» р.н. НОМЕР_1 не оскаржувалось як під час провадження у справі 910/12788/19, так і у справі 182/6745/19, судами не заперечувалось право Страхувальника в отриманні страхового відшкодування в порядку регресу.

Також щодо права власності на автомобіль суд зазначає наступне.

Між ТОВ «АІС Автоцентр Дніпро» та ТОВ «Пежо Сітроен Україна» укладено Дилерський договір № 2017/02/Р на визначений термін від 01.03.2017 (далі - Дилерський договір).

Відповідно до положень «Статті І - Предмет договору» Дилерського договору, предметом є врегулювання співпраці між ТОВ «Пежо Сітроен Україна» та ТОВ «АІС Автоцентр Дніпро» в процесі реалізації нових транспортних засобів марки Peugeot та запасних частин до них, аксесуарів, зокрема й повноваження здійснювати роздрібний продаж товарів, придбаних у Постачальника з урахуванням чинних розцінок, а також реалізацію і надання послуг, що відносяться до Договірних товарів.

Положеннями «Статті IV - Загальні умови продажу» Дилерського договору встановлено, що перехід права власності на Договірні товари до ТОВ «АІС Автоцентр Дніпро» здійснюється у момент підписання видаткової накладної. Перехід ризиків по відношенню до Договірних товарів здійснюється у момент поставки, а саме з моменту їх розвантаження з транспортного засобу перевізника за адресою ТОВ «АІС Автоцентр Дніпро».

В рамках вказаного Дилерського договору ТОВ «АІС Автоцентр Дніпро» придбало у ТОВ «Пежо Сітроен Україна» в якості товару транспортний засіб Peugeot NEW 3008 HDi 150 AT6 GT-Line, колір: білий перламутр, двигун № НОМЕР_9 , VIN-код НОМЕР_2 (далі - автомобіль Peugeot NEW 3008, КТЗ), про що свідчить видаткова накладна № 00025887 від 31.03.2018 та платіжне доручення № 16426 від 23.04.2018, а також акт прийняття-передачі транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери між суб`єктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером від 31.03.2018.

Отже, право власності на автомобіль Peugeot NEW 3008 та ризики перейшли до ТОВ «АІС Автоцнтр Дніпро» ще 31.03.2018.

Вказаний автомобіль Peugeot NEW 3008 на виконання вимог Дилерського договору та Комерційної політики до нього для нових автомобілів придбаний ТОВ «АІС Автоцентр Дніпр» для демонстрації в автосалоні, тобто для тест-драйвів потенційних клієнтів.

В зв`язку з тим, що вказаний КТЗ мав використовуватися для тест-драйвів потенційних клієнтів, а всі можливі ризики з його пошкодженням та/або знищенням перейшли до ТОВ «АІС Автоцентр Дніпро», то між Позивачем та, ТОВ «АІС Автоцентр Дніпро» укладено Договір № 0112-000748 добровільного страхування транспортного засобу від 05.04.2018 (далі - Договір страхування).

Відповідно до умов вказаного договору Вигодонабувачем за Договором страхування є ТОВ «АІС Автоцентр Дніпро».

Крім того, суд звертає увагу на те, що після відновлення автомобіля Peugeot NEW 3008 внаслідок ДТП, ТОВ «АІС Автоцентр Дніпро» реалізувало вказаний КТЗ кінцевому споживачу, що підтверджується договором купівлі-продажу № 2 від 14.01.2020, видатковою накладною № 42 від 21.02.2020 та дублікатами квитанцій від 14.01.2020, 19.02.2020 та 20.02.2020.

Наведені вище обставини спростовують доводи відповідача про те, що ТОВ «АІС Автоцентр Дніпро» не було власником автомобіля Peugeot NEW 3008, а відтак не мало права на отримання страхового відшкодування.

Кріс того, суд зазначає, що в разі незгоди із сумою страхового відшкодування відповідач міг протягом розгляду справи заявити клопотання про проведення судової експертизи для встановлення відповідності суми заявлених збитків пошкодженням т/з «Peugeot 3008» р.н. НОМЕР_1 в дорожньо-транспортній пригоді, чого останнім зроблено не було.

Враховуючи наведене, у справі, що розглядається, у відповідача у зв`язку з настанням страхового випадку (ДТП) виник обов`язок відшкодувати позивачеві шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком і в межах суми фактичних затрат (тобто, не більше суми фактичних затрат (476 590,45 грн.)), право на вимогу якої перейшло до позивача у зв`язку з виплатою страхового відшкодування, але виходячи з вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля, з урахуванням коефіцієнту зносу деталей (0), та за мінусом франшизи (0 грн).

Щодо обґрунтування кожного доказу суд зазначає наступне.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

На підставі викладеного позовні вимоги підлягають задоволенню зі стягненням з відповідач на користь позивача 476 590,45 грн.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у сумі 15 000,00 грн. суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час.

З матеріалів справи вбачається, що 23.09.2020 між Адвокатськиим обєднанням «Етторні груп» (далі - виконавець) та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Український страховий стандарт» (далі - замовник, позивач) укладено договір про надання професійної (правничої) допомоги (далі - договір).

Пунктом 1.1. якого встановлено, що у відповідності до ст.. 59 Конституції України виконавець надає правову допомогу замовнику усіма законними методами та способами у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом, відновленням порушених, оспорюваних, невизначених прав та законних інтересів замовника.

Замовник приймає правову допомогу, оплачує її надання та супутні витрати, пов`язані з її наданням (п. 1.2. договору).

Згідно Акту приймання-передачі № 1 до договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № 2 від 23.09.2020 виконавець надав, а замовник прийняв правничу допомогу на суму 15 000,00 грн.

Між виконавцем та замовником 30.10.2020 підписано Акт виконання робіт № 1 від 30.10.2020 до до договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № 2 від 23.09.2020:

п/н Найменування послуги Ціна послуги
1Консультація щодо надання позовної заяви матеріалів справи до ПП «Агрофірама «Славутич» 3 750,00 грн.
2Вивчення матеріалів справи та будування правової позиції 3 750,00 грн.
3Підготовка та направлення позовної заяви до суду3 750,00 грн
4Забезпечення дій щодо прийняття позовної заяви до провадження та дій пов`язаних з розглядом позову до ПП «Агрофірама «Славутич» 3 750,00 грн.
Усьо-го 15 000,00 грн.
Позивачем до матеріалів справи надано докази оплати замовником виконавцю 15 000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 1080 від 12ю.11.2020 на суму 10 000,00 грн. та № 1105 від 19.11.2020 на суму 5 000,00 грн.

У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Зі змісту пункту 6 статті 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині 4 статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.

Разом з тим, аналіз наведених норм частини 4 статті 126 ГПК України, а також норм статті 129 цього кодексу, дає підстави для висновку що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд оцінює поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" також зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Так, відповідно до статті 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Зазначена позиція викладена в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24.10.2019 по справі № 905/1795/18, від 07.11.2019 по справі № 905/1795/18, від 08.04.2020 по справі № 922/2685/19.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн. є необґрунтованою та завищеною, на підставі наступного.

Як зазначено в Акті виконаних робіт виконавцем надано послуги з консультації щодо подання позовної заяви до ПП «Агрофірама «Славутич» на суму 3 750,00 грн. та вивчення матеріалів справи та будування правової позиції на суму 3 750,00 грн.

Суд вважає, що зазначені послуги по факту є однією послугою, отже виконавцем необґрунтовано завищено суму на надання цих послуг позивачу, справа є нескладною.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Приписами статі 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

На підставі викладеного, суд вважає, що обґрунтованою та доведеною, є вартість надання виконавцем послуг з правничої допомоги на 11 250,00 грн.

Витратити на правничу допомогу у сумі 3 750,00 грн. слід покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 73, 74, 86, 123, 129, 232, 233, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УКРАЇНСЬКИЙ СТРАХОВИЙ СТАНДАРТ" до Приватного підприємства "Агрофірма "Славутич", Третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на стороні Відповідача ОСОБА_1 , Третя особа -2, яка не заявляє самостійних вимог на стороні Позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю "АІС Автоцентр Дніпро", Третя особа-3: Товариство з обмеженою відповідальністю "Пежо Сітроен Україна" про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (в порядку регресу) у сумі 476 590,45 грн. - задовольнити.

Стягнути з Приватного підприємства "Агрофірма "Славутич" (53283, Дніпропетровска область, Нікопольський район, смт. Червоногригорівка, вул.. Кооперативна, буд. 1, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УКРАЇНСЬКИЙ СТРАХОВИЙ СТАНДАРТ" (03143, м. Київ, вул.. Ак. Лебедєва, б. 1, корп. 7, прим. 175, ) різницю матеріальної шкоди в порядку регресу у розмірі 476 590,45 грн., 11 250,00 грн. - на правничу допомогу та 7 148,86 грн. - витрат по сплаті судового збору, про що видати наказ, після набрання рішенням законної сили.

Витрати на правничу допомогу у сумі 3 750,00 грн. покласти на позивача.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 05.05.2021

Суддя Н.Г. Назаренко