СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" травня 2021 р. Справа № 922/4030/20

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Крестьянінов О.О., суддя Мартюхіна Н.О.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Ковалевської Катерини Юріївни, Харківська область, м.Краснокутськ, (вх. №737 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 20.01.2021р. у справі №922/4030/20 (суддя Жельне С.Ч., ухвалене в м.Харків, час ухвалення судового рішення не зазначено, дата складення повного тексту 20.01.2021р.)

за позовом: Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Брокбізнес", м.Харків,

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Ковалевської Катерини Юріївни, Харківська область, м.Краснокутськ,

про стягнення 78708,16грн.,

ВСТАНОВИЛА:

14.12.2021р. Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Брокбізнес" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Ковалевської Катерини Юріївни про стягнення в якості відшкодування шкоди, суми 78708,16грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 31.05.2018 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Брокбізнес" та ОСОБА_1 було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу №006-470694/01НТ, предметом якого є транспортний засіб, а саме: автомобіль марки "KIA", модель RIO, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова/шасі НОМЕР_2 , рік випуску 2014, який є власністю страхувальника.

В подальшому, 28.12.2018р. між Фізичною особою - підприємцем Набока Анжелікою Едуардівною та Фізичною особою-підприємцем Ковалевською Катериною Юріївною було укладено договір найму (оренди) транспортного засобу №0981/12, відповідно до умов якого наймодавцем було передано, а наймачем прийнято в тимчасове платне користування (в найм/оренду) автомобіль марки KIA, модель RIO, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова/шасі НОМЕР_2 , рік випуску 2014, зареєстрований наймодавцем в центр ДАІ 6302 25.08.2015року.

20.03.2019р. між Фізичною особою-підприємцем Ковалевською Катериною Юріївною та ОСОБА_2 було укладено договір прокату автомобіля №507 з терміном дії до 14 год. 00 хв. 30.03.2019р., відповідно до умов якого наймодавцем передано, а наймачем прийнято в строкове платне користування автомобіль марки KIA, модель RIO, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова/шасі НОМЕР_2 , рік випуску 2014.

20.03.2019р. відбулась дорожньо - транспортна пригода, за участю транспортного засобу "Тойота", державний номер № НОМЕР_3 , ОСОБА_3 та транспортного засобу КІА, державний номер № НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 .

В результаті дорожньо - транспортної пригоди було пошкоджено застрахований у Приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "Брокбізнес", транспортний засіб КІА, державний номер НОМЕР_1 , який належить страхувальнику - ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Згідно постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.05.2019р. у справі №161/5182/19 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Як зазначав позивач, ним було сплачено на користь страхувальника - ОСОБА_1 суму страхового відшкодування в розмірі 78708,16грн. та як наслідок, до нього як до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат перейшло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки (за пошкодження транспортного засобу особою, якій цей транспортний засіб було передано в користування).

Таким чином, на думку позивача, Фізична особа - підприємець Ковалевська Катерина Юріївна, яка отримала транспортний засіб в користування, відповідно до приписів статті 1166 Цивільного кодексу України та умов договору оренди автомобіля від 28.12.2018р. повинна відшкодувати власнику збитки, завдані пошкодженням транспортного засобу.

Рішенням господарського суду Харківської області від 20.01.2021р. у справі №922/4030/20 позов задоволено повністю; стягнуто з Фізичної особи-підприємця Ковалевської Катерини Юріївни на користь Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "Брокбізнес" в якості відшкодування шкоди 78708,16грн. та витрати по сплаті судового збору 2102,00грн.

Відповідні висновки місцевого господарського суду з посиланням на положення статей 352,355 Господарського кодексу України, статей 22, 979,988,990,1166,1188 Цивільного кодексу України, статі 16 Закону України "Про страхування" мотивові тим, що матеріали справи свідчать про те, що в результаті настання події, що має ознаки страхового випадку позивачем було складено страхові акти №77009/1 від 19.04.2019р., №77009/2 від 27.05.2019р. та сплачено страхове відшкодування у загальному розмірі 78708,16грн., що підтверджується платіжними дорученнями №11777 від 24.04.2019р. на суму 67765,42грн, №12893 від 28.05.2019р. на суму 10942,74грн., отже відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України до позивача перейшло право зворотної вимоги (регресу) до відповідача, як до особи, відповідальної за відшкодування заподіяних внаслідок ДТП збитків.

Фізична особа-підприємець Ковалевська Катерина Юріївна з рішенням суду першої інстанції не погодилась та звернулась до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення господарського суду Харківської області від 20.01.2021р. у справі №922/4030/20 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю. Одночасно апелянт звернувся з клопотанням про поновлення пропущеного процесуального строку на подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Харківської області від 20.01.2021р. у справі №922/4030/20.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що при ухваленні оскаржуваного рішення місцевим господарським судом не було надано належної правової оцінки всім обставинам справи, що призвело до передчасного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Апелянт не погоджується з висновком місцевого господарського суд про те, що до позивача внаслідок виплати останнім страхового відшкодування відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України перейшло право зворотної вимоги (регресу) до відповідача, як до особи, відповідальної за відшкодування заподіяних внаслідок ДТП збитків.

На думку апелянта, позивачем при зверненні до суду з відповідним позовом не було доведено в порядку статті 1166 Цивільного кодексу України наявності в діях відповідача складу цивільного правопорушення, а саме: вини особи, яка заподіяла шкоду; протиправної поведінка заподіювача шкоди; наявності шкоди та причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою відповідача.

Зокрема, додані позивачем до позовної заяви докази, а саме: копія договору прокату автомобіля №507 з терміном дії до 14 год. 00 хв. 30.03.2019 року укладеного 20.03.2019р. між Фізичною особою-підприємцем Ковалевською Катериною Юріївною (наймодавець) та ОСОБА_2 (наймач); копія постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.05.2019р. у справі №161/5182/19; копії страхових актів №77009/1 від 19.04.2019р., №77009/2 від 27.05.2019р. підтверджують той факт, що саме ОСОБА_2 , а не відповідач є винною та відповідальною особою у спричинення збитків власнику застрахованого транспортного засобу.

Отже, за наведених обставин, апелянт вважає, що не є належним відповідачем у даній справі, оскільки завдані власнику транспортного засобу збитки не є наслідком його винних дій, у зв`язку із чим, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Окрім викладеного, апелянт також зауважує, що до моменту передачі транспортного засобу в прокат ОСОБА_2 , вказаний транспортний засіб було повернуто відповідачем його власнику - ОСОБА_1 за відповідним актом приймання-передачі (повернення) транспортного засобу, у зв`язку з чим будь-які ризики випадкового знищення, пошкодження транспортного засобу перейшли до власника.

До апеляційної скарги в якості додаткових доказів скаржником було додано копію договору про спільну діяльність від 29.01.2019р. №29/01 та копію акту приймання- передачі (повернення) транспортного засобу від 28.01.2019р. (т.1 а.с.67, 68-70).

Судова колегія зазначає, що відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаюся судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Отже, у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою Господарського процесуального кодексу України покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов`язаний самостійно з`ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Колегія суддів зазначає, що апеляційним господарським судом в силу приписів Господарського процесуального кодексу України переглядаються виключно ті обставини, які були предметом розгляду місцевого господарського суду, у зв`язку із чим, надані позивачем копія договору про спільну діяльність від 29.01.2019р. №29/01 та копія акту приймання- передачі (повернення) транспортного засобу від 28.01.2019р., не розглядаються та не приймаються судом в якості додаткових доказів.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.02.2021р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Ковалевської Катерини Юріївни на рішення господарського суду Харківської області від 20.01.2021р. у справі №922/4030/20; встановлено позивачу у справі строк до 07.04.2021р. для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання.

25.03.2021р. позивачем подано до апеляційного господарського суду письмові пояснення (вх.№3592).

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Східного апеляційного господарського суду від 29.04.2021р. у зв`язку із відпусткою судді Гези Т.Д., для розгляду справи №922/4030/20 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Крестьянінов О.О., суддя Мартюхіна Н.О.

Судова колегія зазначає, що вказана апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи, зважаючи на приписи частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, якими передбачено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вірно встановлено господарським судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 31.05.2018 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Брокбізнес" (надалі - страховик) та ОСОБА_1 (надалі - страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу №006-470694/01НТ (надалі -договір страхування т.1 а.с.6-8).

Предметом даного договору є майнові інтереси, що не суперечать закону і пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням застрахованим транспортним засобом, а саме: автомобіль марки "KIA", модель RIO, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова/шасі НОМЕР_2 , рік випуску 2014, який є власністю страхувальника (пункт 4 договору страхування).

Пунктом 6 договору страхування визначено, що перелік водіїв, допущених до керування застрахованим транспортним засобом не обмежено.

Пунктом 8.11 договору страхування сторони погодили, що строк дії договору становить до 03.06.2019р.

28.12.2018р. між Фізичною особою - підприємцем Набока Анжелікою Едуардівною (надалі -наймодавець) та Фізичною особою-підприємцем Ковалевською Катериною Юріївною (надалі - наймач) було укладено договір найму (оренди) транспортного засобу №0981/12 (надалі - договір найму т.1 а.с.9-10), відповідно до умов якого наймодавець передає, а наймач приймає в тимчасове платне користування (в найм/оренду) автомобіль марки KIA, модель RIO, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова/шасі НОМЕР_2 , рік випуску 2014, зареєстрований наймодавцем в центр ДАІ 6302 25.08.2015року (пункт 1.1. договору найму).

Відповідно до пункту 1.3 договору найму, за домовленістю сторін зазначений автомобіль може використовуватись наймачем при здійсненні особистих потреб, а також передаватись третім особам на умовах прокату на підставі відповідно укладеного договору. Використання автомобіля за адміністративними межами України не допускається.

Цей договір укладається сторонами строком на 365 діб, та діє до 28.12.2019р. (пункт 2.1. договору найму).

Відповідно до пункту 2.2. договору найму, його дія починається з дня підписання акту прийому- передачі автомобіля, який є невід`ємною частиною цього договору.

Наявною в матеріалах справи копією акту прийому- передачі транспортного засобу до договору оренди підтверджуються факт передачі транспортного засобу (т.1 а.с.10 на звороті).

Пунктом 5.2. договору найму сторони погодили, зокрема, що наймач відшкодовує збитки, завдані ним у зв`язку із втратою ,пошкодженням транспортного засобу, якщо він не доведе, що це сталось не з його вини; відшкодує шкоду, завдану іншій особі у зв`язку із використанням транспортного засобу відповідно до глави 82 цивільного кодексу України.

20.03.2019р. між Фізичною особою-підприємцем Ковалевською Катериною Юріївною (надалі - наймодавець) та ОСОБА_2 (надалі - наймач) було укладено договір прокату автомобіля №507 з терміном дії до 14 год. 00 хв. 30.03.2019 року (надалі - договір прокату т.1 а.с.11-13), відповідно до умов якого наймодавець передає, а наймач приймає в строкове платне користування автомобіль марки KIA, модель RIO, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова/шасі НОМЕР_2 , рік випуску 2014 (пункт 1 договору прокату).

Пунктом 40 договору прокату визначено, що наймач несе матеріальну відповідальність перед наймодавцем за будь-який збиток заподіяний автомобілю, у випадках, встановлених договором.

20.03.2019року відбулась дорожньо - транспортна пригода за участю транспортного засобу "Тойота", державний номер № НОМЕР_3 , ОСОБА_3 та транспортного засобу КІА, державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 .

В результаті дорожньо - транспортної пригоди було пошкоджено застрахований у Приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "Брокбізнес", транспортний засіб КІА, державний номер НОМЕР_1 , який належить страхувальнику - ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Згідно постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.05.2019р. у справі №161/5182/19 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП (т.1 а.с.16-17).

З матеріалів справи вбачається, що 21.02.2019р. страхувальником було складено повідомлення про подію, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу та ОСЦПВВНТЗ та складено перелік пошкоджень (т.1 а.с.18-19).

25.03.2019р. було складено акт огляду транспортного засобу (дефектну відомість) (т.1 а.с.20).

19.04.2019р. та 28.05.2019р. страховиком було складено страхові акти №77009/1 та 77009/2 (т.1 а.с.23-24), відповідно до яких сума страхового відшкодування склала 78708,16грн.

Відповідно до наявних в матеріалах справи копій платіжних доручень від 24.04.2019р. №11777, від 28.05.2019р. №12893 страховиком - Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Брокбізнес" було сплачено ТОВ "Велет Авто" суму страхового відшкодування в розмірі 78708,16грн. (т.1 а.с.26-27) для оплати відновлення пошкодженого в результаті ДТП автомобіля, що належить ОСОБА_1 .

Посилаючись на приписи статей 993,1166 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування", позивач зазначав, що до нього як до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат перейшло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки (за пошкодження транспортного засобу особою, якій цей транспортний засіб було передано в користування).

Таким чином, на думку позивача, Фізична особа - підприємець Ковалевська Катерина Юріївна, яка отримала транспортний засіб в користування, відповідно до приписів статті 1166 Цивільного кодексу України та умов договору оренди автомобіля від 28.12.2018р. повинна відшкодувати власнику збитки, завдані пошкодженням транспортного засобу, що і стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом (т.1 а.с.1-28).

Рішенням господарського суду Харківської області від 20.01.2021р. у даній справі позов задоволено повністю, з підстав викладених вище (т.1 а.с.40-44).

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, судова колегія дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Статтею 6 Закону України "Про страхування" визначено, що добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Добровільне страхування у конкретного страховика не може бути обов`язковою передумовою при реалізації інших правовідносин. Види добровільного страхування, на які видається ліцензія, визначаються згідно з прийнятими страховиком правилами (умовами) страхування, зареєстрованими Уповноваженим органом.

Відповідно до частини 1 статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 979 Цивільного кодексу України визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно статті 9 Закону України "Про страхування", страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Відповідно до статті 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати або страхового відшкодування страхувальнику.

Згідно пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Частиною 1 статті 25 Закону України "Про страхування" визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Аналогічні положення містяться в частині 1 статті 990 Цивільного кодексу України.

Як було зазначено вище, позивачем, як страховиком було перераховано суму страхового відшкодування у розмірі 78708,16грн. згідно умов договору №006-470694/01НТ від 31.05.2018р. добровільного страхування наземного транспорту, відповідно до платіжних доручень від 24.04.2019р. №11777, від 28.05.2019р. №12893 (т.1 а.с.26-27) для відновлення пошкодженого в результаті ДТП автомобіля, що належить ОСОБА_1 .

Статтею 993 Цивільного кодексу України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Вказана норма статті Кодексу кореспондується із статтею 27 Закону України "Про страхування".

З викладеного випливає, що до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, в межах суми виплаченого страхового відшкодування.

Частинами 1 та 2 статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

При цьому для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу цивільного правопорушення, а саме: вина особи, яка заподіяла шкоду; протиправна поведінка заподіювача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача. Відсутність одного з елементів складу цивільного правопорушення, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за заподіяну шкоду, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Отже, саме на позивача покладено обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками.

При зверненні до суду з відповідним позовом позивач посилаючись на приписи статей 993,1166 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування", зазначав, що до нього як до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат перейшло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки (за пошкодження транспортного засобу особою, якій цей транспортний засіб було передано в користування).

У зв`язку із чим, за твердженнями позивача Фізична особа - підприємець Ковалевська Катерина Юріївна, яка отримала транспортний засіб в користування, відповідно до приписів статті 1166 Цивільного кодексу України та умов договору оренди автомобіля від 28.12.2018р. є особою, відповідальною за завдані збитки.

Судова колегія зазначає, що за змістом частини 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу не інакше як на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог частини 3 статті 13, частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Так, в якості доказів заявлених позовних вимог до відповідача (фізичної особи-підприємця Ковалевської К.Ю.) позивачем було надано до суду копії договору страхування укладеного між позивачем та ОСОБА_1 , повідомлення про подію (страхувальник/власник ОСОБА_1 , водій який керував ТЗ під час ДТП ОСОБА_2 ), перелік пошкоджень, протокол (АКТ) огляду транспортного засобу, рахунок на оплату, страхові акти від 19.04.2019р. №77009/1 та від 28.05.2019р. 77009/2 (страхувальник ОСОБА_1 , водій який керував ТЗ під час події ОСОБА_2 ), розрахунки страхового відшкодування (страхувальник ОСОБА_1 ), платіжні доручення від 24.04.2019р. №11777, від 28.05.2019р. №12893 про сплату страхувальнику ОСОБА_1 суми страхового відшкодування у розмірі 78708,16грн. (а.с. 6-8, 18-26).

Крім того, позивачем було додано до позовної заяви:

- копію договору найму (оренди) транспортного засобу №0981/12 від 28.12.2018р.укладеного між Фізичною особою - підприємцем Набока Анжелікою Едуардівною (наймодавець) та Фізичною особою-підприємцем Ковалевською Катериною Юріївною (наймач) (т.1 а.с.9-10), пунктом 5.2. якого, сторони, зокрема, погодили, що наймач відшкодовує збитки, завдані ним у зв`язку із втратою, пошкодженням транспортного засобу, якщо він не доведе, що це сталось не з його вини;

- копію договору прокату автомобіля №507 з терміном дії до 14 год. 00 хв. 30.03.2019р. укладеного20.03.2019р. між Фізичною особою-підприємцем Ковалевською Катериною Юріївною (наймодавець) та ОСОБА_2 (наймач) було укладено договору прокату автомобіля №507 з терміном дії до 14 год. 00 хв. 30.03.2019 року (т.1 а.с.11-13), пунктом 40 якого сторони погодили, що наймач несе матеріальну відповідальність перед наймодавцем за будь-який збиток заподіяний автомобілю, у випадках, встановлених договором.

При дослідженні матеріалів справи, судовою колегією встановлено, що з наданої позивачем копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 , вбачається, що власником транспортного засобу: автомобіль марки KIA, модель RIO, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова/шасі НОМЕР_2 , рік випуску 2014, є ОСОБА_1 (т.1 а.с. 15).

З наданої позивачем копії постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.05.2019р. у справі №161/5182/19 вбачається, що винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП при керуванні транспортним засобом: автомобілем марки KIA, модель RIO, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова/шасі НОМЕР_2 , рік випуску 2014 визнано ОСОБА_2 (т.1 а.с.16-17).

Отже, за наведених обставин, судова колегія зазначає, що позивачем всупереч наведеним вище приписам законодавства не було надано до суду документів, які підтверджують наявність саме в діях відповідача вини у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди внаслідок якої було пошкоджено транспортний засіб: автомобіль марки KIA, модель RIO, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова/шасі НОМЕР_2 , рік випуску 2014 належний на праві власності ОСОБА_1 .

У зв`язку із чим, підстави для стягнення з відповідача Фізичної особи-підприємця Ковалевської Катерини Юріївни шкоди в розмірі 78708,16грн. з посиланням на положення статті 1166 Цивільного кодексу України та умови договору оренди автомобіля від 28.12.2018р. відсутні.

При цьому, будь-яких інших доказів на підтвердження позовних вимог, позивачем в порядку та строки визначені Господарським процесуальним кодексом України до суду надано не було.

Враховуючи встановлені вище обставини, судова колегія також враховує, що відповідно до частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Частинами 1 та 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України визначено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Таким чином, з огляду на вищенаведені статті Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає господарські спори не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, що також узгоджується з закріпленими у статті 14 Господарського процесуального кодексу України принципом диспозитивності господарського процесу.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018р. у справі № 523/9076/16-ц.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що позивачем було заявлено позов до неналежного відповідача, особи, вина якої у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди відповідно до наявних в матеріалах справи доказів є недоведеною.

Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018р. у справі №523/9076/16-ц (пункт 40), від 21.11.2018р. у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), та від 12.12.2018р. у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Брокбізнес" до Фізичної особи-підприємця Ковалевської Катерини Юріївни про стягнення в якості відшкодування шкоди грошових коштів в сумі 78708,16грн.

При цьому, колегія суддів зазначає, що позивач не позбавлений можливості звернутися з відповідним позовом до належного відповідача.

Частинами 1 та 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 42 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (стаття 74 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, судова колегія, надавши оцінку наданим позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог доказів, у зв`язку із не доведенням факту наявності в діях відповідача складу цивільного правопорушення: вини, протиправної поведінки, причинного зв`язку між протиправною поведінкою і фактом заподіяної шкоди, зазначає про те, що позовні вимоги про відшкодування шкоди у розмірі 78708,16грн. заявлено до неналежного відповідача, у зв`язку із чим, задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення було не в повній мірі правильно застосовано положення норм матеріального та процесуального права, у зв`язку із чим наявні правові підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення, з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат судова колегія керується приписами статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 2, 129, 269, 270, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Ковалевської Катерини Юріївни задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 20.01.2021р. у справі №922/4030/20 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Брокбізнес" (04050, м. Київ, вул. Білоруська, 3, ) на користь Фізичної особи-підприємця Ковалевської Катерини Юріївни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 3153,00грн.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідний судовий наказ.

Повний текст постанови складено 06 травня 2021р.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя О.В. Плахов

Суддя О.О. Крестьянінов

Суддя Н.О. Мартюхіна