Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" травня 2021 р. м. Рівне Справа № 918/154/21

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Пашкевич І.О., розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Автодистриб`юшн КАРГО ПАРТС" (02222, м.Київ, вул.Закревського, 16, )

до відповідача Приватного підприємства "АМІКОР" (33009, м.Рівне, вул.Олексинська, 15а, )

про стягнення 9 179, 19 грн

без виклику сторін

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Автодистриб`юшн КАРГО ПАРТС" (далі Товариство) звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Приватного підприємства "АМІКОР" (далі Підприємство) про стягнення 9 179, 19 грн.

Позовну заяву Товариство обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо оплати поставленого товару за Договором поставки №6123-18/2016 від 15.03.2016, у зв`язку із чим позивач просить суд стягнути з Підприємства на свою користь 9 179,19 грн, з яких: 8 096,64 грн основний борг, 355,95 грн пеня, 370,49 грн інфляційні втрати та 356,11 грн - 12% річних. Крім того, позивач просив відшкодувати понесені ним витрати, які складаються зі сплаченого судового збору в розмірі 2 270,00 грн та 2 800,00 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Ухвалою суду від 02.03.2021, зокрема, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

15 березня 2021 року на адресу суду від Приватного підприємства "Амікор" надійшов відзив на позовну заяву №1201/03 від 12.03.2021, відповідно до якого останній не визнає позов, вказує, що товар Підприємство не отримувало, відповідно відсутні видаткові накладні.

Однак, ухвалою суду від 17.03.2021, у зв`язку з відсутністю доказів надіслання відзиву позивачу, суд, на підставі ч. 4 ст. 170 ГПК України повернув відзив на позовну заяву №1201/03 від 12.03.2021 Підприємству.

25 березня 2021 позивачем подані заперечення на відзив, відповідно до яких Товариство заперечило проти викладеного у відзиві, зазначило, що поставка товару та відсутність оплати за поставлений товар підтверджується матеріалами справи, а відсутність у відповідача видаткових накладних не спростовує факту поставки товару за Договором.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.

15 березня 2016 між Товариством (Постачальник) та Підприємством (Покупець) було укладено договір поставки №6123-18/2016 (далі Договір, а.с. 5-7), відповідно до умов якого постачальник зобов`язався в порядку та на умовах, визначених цим Договором, поставляти покупцю запчастини та експлуатаційні матеріали (далі - товар), а також виконувати шиномонтажні послуги, а покупець, в свою чергу, зобов`язався в порядку та на умовах, визначених цим Договором, приймати Товар та оплачувати його (п. 1.1 Договору).

Відповідно до п. 1.2, 1.3 Договору номенклатура, найменування, одиниця виміру, походження Товару, загальні кількість, ціна за одиницю Товару, що підлягає поставці за цим Договором, термін та умови поставки визначаються у рахунках-фактурах та товарних накладних, або інших передбачених чинним законодавством документах на Товар, які є невід`ємною частиною Договору та остаточно узгоджується Сторонами на кожну окрему партію Товару. Загальна сума Договору складає суму ціни товару, вказану в видаткових накладних протягом дії Договору.

Пунктами 2.1-2.5.3 Договору сторони погодили умови постачання товару, а саме: погодження сторонами кількості, номенклатури, асортименту та ціни товару відбувається за їх взаємною згодою шляхом переговорів та фіксується в рахунках на оплату або в накладних про відвантажування, що являються невід`ємними складовими даного Договору, без складання специфікацій. Покупець, підписуючи документ про відвантаження (накладна, товарно-транспортна накладна), виявляє згоду на прийняття товару відповідно до попередньої домовленості із постачальником та позбавляється права заявляти претензії щодо невідповідності поставленого товару за кількістю, номенклатурою, асортиментом, ціною попередній домовленості із постачальником. Уповноважуючи певну особу на прийняття товару від постачальника покупець автоматично уповноважує таку особу підписувати відповідні товарно-супровідні документи на товар. Постачальник підтверджує замовлення з урахуванням наявних на його складі товарних позицій, або які можуть бути доставлені покупцю у відповідні строки з інших складів Постачальника. При постачанні по передплаті постачальник одночасно з підтвердженням Замовлення надає покупцю рахунок на оплату. Товар за домовленістю сторін продається на умовах попередньої оплати або на умовах відстрочення платежу. У разі продажу товару на умовах відстрочення платежу, термін відстрочення платежу зазначається у накладній. У разі відстрочення платежу товар має бути сплачений не пізніше останнього дня відтермінування включно. Ціни товару вважаються остаточно визначеними сторонами в видатковій накладній на момент постачання (передавання) партії товару. Поставка товару здійснюється за погодженням Сторін на умовах: 2.5.1. EXW - склад постачальника, товар переходить у власність покупця з моменту передачі товару покупцю на складі постачальника; 2.5.2. FСА Франко-Перевізник, Товар переходить у власність покупця з моменту передачі товару постачальником перевізнику. Оплата послуг перевізника здійснюється постачальником за рахунок покупця. Усі ризики загибелі, втрати, пошкодження або знищення товару переходять до покупця з моменту отримання ним Товару від перевізника. Доказом передачі постачальником товару перевізнику є товарно-транспортна накладна, квитанція, декларація або інший документ, що засвідчує передачу товару перевізнику. Договір перевезення товару укладається постачальником від імені, в інтересах та за кошт покупця із перевізником. Вибір перевізника здійснюється постачальником на власний розсуд, з моменту передачі товару перевізнику обов`язки постачальника перед покупцем вважаються виконаними в повному обсязі та належним чином, а ризики загибелі, втрати, пошкодження або знищення товару переходять до перевізника. В разі, якщо передача товару перевізнику здійснюється не на складі постачальника, покупець оплачує постачальнику вартість доставки товару від складу постачальника до місцезнаходження транспорту перевізника.

У відповідності до п. 3.1 Договору оплата згідно Договору здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальнику. При здійсненні оплати покупець вказує наступні реквізити: номер та дату підписання Договору, по якому відбувається поставка Продукції з посиланням на виставлений постачальником рахунок-фактуру.

Відповідно до п. 4.2 Договору покупець зобов`язався прийняти товар та здійснити відповідні розрахунки згідно з п.п. 2,3 даного Договору.

У відповідності до п. 8.2, п. 8.4 Договору, договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31 грудня 2016 року включно. Якщо протягом 1 місяця до закінчення терміну дії даного договору жодна із сторін не заявить про намір змінити його умови або припинити його дію, договір вважається продовженим на 1 календарний рік і так рік за роком.

Договір підписаний повноважними представниками постачальника та покупця, а також скріплений відбитками печаток вказаних юридичних осіб. Доказів припинення Договору сторонами не надано, відтак, останній є таким, що продовжений до 31 грудня 2021.

З матеріалів справи вбачається, що за період дії Договору 02 та 05 жовтня 2020 року позивач поставив відповідачу товар за Договором на суму 8 096,64 грн, що підтверджується долученими до матеріалів справи видатковими накладними №SI від 02.10.2020, №SI від 05.10.2020 та товаро-транспортними накладними №SI від 02.10.2020 та №SI від 05.10.2020 (а.с. 9, 10, 12, 13).

Видаткові накладні та товаро-транспортні накладні містять підписи повноважних осіб позивача та відповідача, а також скріплені відбитками печаток вказаних юридичних осіб.

Позивачем також виставлено відповідачу рахунки на оплату отриманого за договором товару (а.с. 8, 11).

У видатковій накладній №SI від 02.10.2020 на суму 283,08 грн вказано строк оплати до 05.10.2020, а у видатковій накладній №SI від 05.10.2020 на суму 7 813,56 грн - до 08.10.2020.

Відтак, враховуючи умови Договору, зокрема пункту 2.3 покупець повинен був сплатити постачальнику вартість отриманого згідно видаткових накладних товару, на суму 283,08 грн до 05.10.2020, а на суму 7 813,56 грн - до 08.10.2020.

Однак, вартість отриманих товарів за Договором відповідачем в обумовлені строки сплачена не була, незважаючи на прийняті на себе за Договором зобов`язання.

12 листопада 2020 та 18 лютого 2021 року позивач звертався до відповідача з претензіями про оплату боргу, однак, останні залишені відповідачем без відповіді та задоволення (а.с. 14-17).

При розгляді даної справи, суд керується наступним.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За своєю правовою природою Договір укладений між Позивачем та відповідачем містить ознаки договору поставки.

Відповідно до положень ст.ст. 662, 664 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1, 2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, ч. 6 ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

У силу вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Станом на час розгляду справи доказів сплати заборгованості та обґрунтованих заперечень проти позову відповідачем суду не надано.

Згідно з ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст.77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення основної заборгованості за Договором відповідачем не спростований, підтверджується матеріалами справи, відтак підлягає задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за поставлений за Договором товар в загальному розмірі 8 096,64 грн.

Крім того, позивачем за неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором здійснено нарахування пені в розмірі 355,95 грн за період з 12.10.2020 по 22.02.2021 на суму боргу 8 096,64 грн в межах подвійної облікової ставки НБУ.

Відповідно до п. 5.2 Договору, визначено, що у разі прострочення платежу більше 3-х календарних днів, покупець сплачує пеню у розмірі 0,5 % від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (ч. 1 ст. 216 ГК України).

У силу вимог ч.ч. 1, 2 ст. 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Згідно з ч. 1. ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Отже, одним із видів господарських санкцій згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено пеню.

За умовами статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 6. ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Суд, перевіривши розрахунок пені, наведений позивачем у позовній заяві, дійшов висновку, що він є арифметично вірним, таким, що відповідає умовам Договору та вищенаведеним положенням чинного законодавства, відтак, вимога позивача про стягнення з відповідача 355,95 грн пені підлягає до задоволення.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Негативні наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання, виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Відповідно до п. 5.3 Договору сторони погодили, що на підставі ст. 625 ЦК України сторони домовились, що у разі спрострочення виконання грошового зобов`язання боржник, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також штраф у розмірі 12 відсотків річних від простроченої суми.

Суд проаналізувавши вищевказане положення договору, дійшов висновку, що сторонами у Договорі погоджено збільшений розмір відсотків річних передбачених статтею 625 ЦК України, а саме до 12 % річних, та помилково визначено таке нарахування як штраф, оскільки штраф це одноразове нарахування, яке не може визначатись у відсотках річних, натомість останнє визначається у відсотках.

Отже, позивач у позовній заяві нарахував 370,49 грн інфляційних втрат за період з 12.10.2020 по 22.02.2021 на суму 8 096,64 грн, та 356,11 грн - 12% річних за цей же період та на зазначену суму, які просить суд стягнути з відповідача.

Перевіривши розрахунки інфляційних втрат та 12% річних, який міститься у позовній заяві, суд зазначає, що останні є арифметично вірними, таким, що відповідають вимогам чинного законодавства, а тому вимоги про стягнення 370,49 грн інфляційних втрат та 356,11 грн - 12% річних є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Відтак, оцінивши подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про повне задоволення позовних вимог. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню 8 096,64 грн основного боргу, 355,95 грн пені, 370,49 грн інфляційних втрат та 356,11 грн 12% річних.

Щодо стягнення судових витрат, то сплачений позивачем судовий збір в розмірі 2 270,00 грн в силу вимог ст. 129 ГПК України покладається на відповідача у зв`язку із задоволенням позовних вимог.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.123 ГПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.126 ГПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.ч.4-6 ст.126 ГПК розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження понесення витрат на оплату правової допомоги в сумі 2 800,00 грн позивачем надано: Договір №22/02/2021-4ПД про надання правової допомоги від 22.02.2021; Додаткову угоду до цього договору, де чітко визначено тверду суму 2 800,00 грн за надання правової допомоги, а саме: вивчення та аналіз документів, що підтверджують наявність спору, чинного законодавства України, якими врегульовані спірні правовідносини, підготовку та подання до Господарського суду Рівненської області позовної заяви; опис наданих послуг за договором №22/02/2021-4ПД про надання правової допомоги від 22.02.2021 підписаний 22.02.2021; платіжне доручення про сплату 2 800,00 грн витрат на надання правової допомоги; копію Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №001709.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям. Таких доказів або обґрунтувань, у тому числі розрахунків, які свідчили б про неправильність розрахунку витрат або про неналежність послуг адвоката до справи, відповідач не надав, як і не подав заяви про зменшення розміру заявленої правової допомоги.

Враховуючи вищенаведене, у зв`язку з задоволенням позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у даній справі у розмірі 2 800,00 грн, як такі, що документально обґрунтовані, підтверджені наявними у матеріалах справи доказами та не спростовані відповідачем.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 233, 238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Автодистриб`юшн КАРГО ПАРТС" до Приватного підприємства "АМІКОР" про стягнення 9 179, 19 грн задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства "АМІКОР" (33009, м.Рівне, вул.Олексинська, 15а, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Автодистриб`юшн КАРГО ПАРТС" (02222, м.Київ, вул.Закревського, 16, ) 8 096 (вісім тисяч дев`яносто шість) грн 64 коп. основного боргу, 355 (триста п`ятдесят п`ять) грн 95 коп. пені, 370 (триста сімдесят) грн 49 коп. інфляційних втрат, 356 (триста п`ятдесят шість) грн 11 коп. 12% річних, 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп. судового збору та 2 800 (дві тисячі вісімсот) грн 00 коп. витрат на правову допомогу адвоката.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення складено та підписано суддею 05.05.2021.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Суддя І.О. Пашкевич