УХВАЛА

м. Київ

12.05.2021Справа № 910/7272/21

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мережа Ланет"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Національний контент центр"
пропро визнання недійсним пункту договору
Суддя Смирнова Ю.М.

Без виклику учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Мережа Ланет" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Національний контент центр" про визнання недійсним п.8.2 субліцензійного договору №654-ІМГ/21 від 28.12.2020, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мережа Ланет" і Товариством з обмеженою відповідальністю "Національний контент центр", а саме: "8.2. Даний договір може бути достроково розірваний за ініціативою кожної із сторін за умови письмового повідомлення іншої сторони про намір розірвання договору не менш, ніж за 60 (шістдесят) календарних днів до передбачуваної дати розірвання. Договір вважається розірваним з дати, вказаної стороною у відповідному повідомленні, і не потребує підписання сторонами будь-яких додаткових документів. Повідомлення про розірвання договору направляється цінним листом з повідомленням про вручення".

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач, із посиланням на ст.ст.3, 12, 13, 203, 214, 215, 217, 219, 598, 615 Цивільного кодексу Украйни, зазначає, що оспорюваний пункт субліцензійного договору №654-ІМГ/21 від 28.12.2020 суперечить наведеним вимогам законодавства та використовується відповідачем з метою завдання шкоди та отримання неправомірної переваги над позивачем при виконанні зазначеного договору шляхом зловживання монопольним становищем на ринку, а також є таким, що вчинено під впливом помилки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.2021 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №910/7272/21, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 02.06.2021.

Разом з позовною заявою Товариством з обмеженою відповідальністю "Мережа Ланет" подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій заявник просить суд з метою недопущення втрати Товариством з обмеженою відповідальністю "Мережа Ланет" права на ретрансляцію програм (телеканалів) - "ІНТЕР", "К1", "К2", "НТН", "МЕГА", "Ентер-фільм", "ПІКСЕЛЬ TV", ZOOM вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони Товариству з обмеженою відповідальністю "Національний контент центр" вчиняти дії, направлені на безпідставне дострокове розірвання субліцензійного договору №654-ІМГ/21 від 28.12.2020 в односторонньому порядку відповідно до п.8.2 субліцензійного договору №654-ІМГ/21 від 28.12.2020.

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову Товариство з обмеженою відповідальністю "Мережа Ланет" зазначає, що не виробляє власного медійного продукту, не створює телевізійні програми, а на підставі ліцензійних (субліцензійних) договорів, укладених з правовласниками, надає технічну можливість своїм абонентам переглядати програми телебачення, які створені іншими телерадіоорганізаціями.

Втративши право на ретрансляцію програм (телеканалів) "ІНТЕР", "К1", "К2", "НТН", "МЕГА", "Ентер-фільм", "ПІКСЕЛЬ TV", ZOOM, Товариство з обмеженою відповідальністю "Мережа Ланет" не матиме змоги виконувати свої зобов`язання перед абонентами щодо надання доступу до перегляду вказаних програм (телеканалів), що неминуче призведе до втрати абонентів, які оберуть іншого провайдера програмної послуги, що надаватиме доступ до перегляду вказаних телеканалів, а втрата значної кількості абонентів, відповідно, призведе до суттєвих, незворотних економічних та репутаційних втрат для Товариство з обмеженою відповідальністю "Мережа Ланет".

Посилаючись на вказані обставини, позивач зазначає, що у випадку невжиття заходів забезпечення позову, він не зможе захистити свої права в межах одного судового провадження, а буде змушений знову звертатися до суду із позовами (зокрема, щодо відшкодування збитків, завданих неправомірним достроковим розірванням договору та втратою права на розповсюдження вищевказаних програм (телеканалів).

Відповідно до ст.136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч.1 ст.137 Господарського процесуального кодексу України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Відповідно до ч.4 ст.137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з ч.4 ст.139 Господарського процесуального кодексу України у заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

Отже, з положень п.4 ст.139 Господарського процесуального кодексу України слідує, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Суд відзначає, що у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

При цьому, господарський суд не повинен вживати таких заходів до забезпечення позову, які фактично є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Перевіривши зазначені у поданій заяві доводи на предмет їх відповідності вище викладеним нормам, а також оцінивши додані до неї докази, суд прийшов до висновку про необґрунтованість поданої заяви та, як наслідок, про відсутність підстав для її задоволення.

Так, на переконання суду, заборона Товариству з обмеженою відповідальністю "Національний контент центр" вчиняти дії, направлені на безпідставне дострокове розірвання субліцензійного договору №654-ІМГ/21 від 28.12.2020 в односторонньому порядку відповідно до п.8.2 субліцензійного договору №654-ІМГ/21 від 28.12.2020 є фактично прийняттям судового рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Запропоновані позивачем заходи забезпечення позову за своїм змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, направлені на негайне досягнення інтересу позивача, тоді як спір не вирішується по суті і судом не надається оцінка підстав та доказам у справі в їх сукупності.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.136 - 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

1. У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Мережа Ланет" про забезпечення позову відмовити.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та відповідно до ст.ст.256, 257, п.п.17.5 п.17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва протягом десяти днів з дня складення повної ухвали.

Суддя Ю.М. Смирнова