ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
"11" травня 2021 р. Cправа № 902/114/21
Господарський суд Вінницької області у складі судді Маслія І.В., при секретарі судового засідання Шушковій А.П.,
За участю представників
позивача не з`явився;
відповідача Римський М.В., виписка з ЄДР від 02.03.2021р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду заяву про розподіл судових витрат у справі
про скасування державної реєстрації земельної ділянки
Рішенням суду від 22.04.2021 позов Селянського (Фермерського) господарства "Ольга" до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про скасування державної реєстрації земельної ділянки та скасування запису у Поземельній книзі про державну реєстрацію земельної ділянки задоволено повністю.

У позовній заяві представником позивача зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс i які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, в яких поміж іншого витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в сумі 7000,00 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідач поміж іншого заперечив щодо стягнення витрати на професійну правничу допомогу, зазначивши, що в матеріалах позову відсутні: договір про надання правничої допомоги, детальний опис робіт (надання послуг) виконаних адвокатом, здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги.

Користуючись своїм правом, передбаченим ч.8 ст. 129 ГПК України, представник позивача в судовому засіданні 22.04.2021 заявив усне клопотання про намір надати до суду додаткові докази понесених судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

В резолютивній частині рішення, відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 238 ГПК України, судом призначено судове засідання на 11.05.2021 на 09:30 год. для розгляду заяви про стягнення понесених позивачем судових витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги.

Після прийняття судового рішення, 27.04.2021 року, у строк визначений п. 8 ст. 129 ГПК України, від представника позивача надійшла заява про розподіл судових витрат з доказами понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 12600,00 грн. до клопотання долучено докази направлення даного клопотання з додатками відповідачу.

На визначену судом дату 11.05.2021 в судове засідання з`явився представник відповідача, представник позивача не скористався правом участі в судовому засіданні, про дату час та місце був повідомлений в судовому засіданні 22.04.2021 підчас оголошення вступної та резолютивної частини рішення.

В судовому засіданні представник відповідача заперечив, щодо задоволення заяви представника позивача про стягнення понесених судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 12600,00 грн. з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та просив у задоволенні заяви позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Частиною 3 ст. 244 ГПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, додаткове рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні судом проголошено вступну та резолютивну частину додаткового рішення та повідомлено, що повне додаткове рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Крім того, слід зазначити, що після проголошення вступної та резолютивної частини додаткового рішення та закриття судового засідання на електронну адресу суду надійшло клопотання представника позивача про проведення судового засідання щодо розгляду понесених позивачем судових витрат на правову допомогу без участі представника. Заяву підтримує в повному обсязі та просить її задовольнити.

Так, розглянувши матеріали справи, заяву представника позивача про понесенні судові витрати на правничу допомогу та заслухавши заперечення представника відповідача щодо даної заяви суд зазначає наступне.

Згідно ч. 3 ст. 233 ГПК України суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами справи по суті.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Разом із тим згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу ).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 123 зазначеного Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).

Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Суд зазначає, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Даний правовий висновок викладено в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні заяви про стягнення понесених позивачем витрат на правничу допомогу з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки.

Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність").

За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України. Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару.

Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинна оплата, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Аналогічну правову позицію наведено у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18.

В п. 2 Договору про надання правничої (правової) допомоги від 17.09.2020 укладеного між адвокатом Корнійчуком С.А. та СФГ "Ольга" (в договорі КЛІЄНТ) зазначено, що КЛІЄНТ доручає, а АДВОКАТ приймає на себе зобов`язання представляти інтереси КЛІЄНТА на території України з метою захисту його прав та законних інтересів; від імені КЛІЄНТА представляти його інтереси в усіх правоохоронних, митних, податкових органах, органах прокуратури, поліції, СБУ, інших правоохоронних органах, в тому числі слідчих органах, Державній казначейській службі України, у Державній виконавчій службі України, її територіальних підрозділах, Держгеокадастрі та його територіальних підрозділах, у усіх судах судової системи України, і органах нотаріату, в усіх установах, підприємствах і організаціях не залежно від форми власності та підпорядкування, з правом отримувати необхідні довідки, документи, виписки, посвідчення, дозволи, знайомитися з усіма матеріалами справ, подавати від імені довірителя (клієнта) запити, заяви, клопотання і відводи, надавати докази, надавати необхідні довідки та документи, оплачувати необхідні збори і мита, брати участь у розгляді справ, підписувати всі без винятку документи від імені КЛІЄНТА і здійснювати всі дії, формальності і юридичні процедури, пов`язані із захистом прав КЛІЄНТА; здійснювати будь-які передбачені законодавством України дії, з правом підписання позовних заяв, повної або часткової відмови від позовних вимог, визнання позову, зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення позовних вимог, укладення мирової угоди, угоди про досудове врегулювання спору, угод добровільного врегулювання матеріально-правових претензій, оскарження судових актів (рішень, ухвал, постанов) підписання та подання апеляційних, касаційних скарг, отримання виконавчих листів, пред`явлення виконавчих листів, наказів та ухвал до стягнення, а також реалізовувати інші права і нести обов`язки позивача, відповідача, третьої особи, кредитора, боржника з правом підписувати, подавати та одержувати будь-які документи, запити заяви, листи, оплачувати необхідні державні збори і мита, користуватися іншими процесуальними правами, встановлених законом без обмежень, з метою захисту інтересів КЛІЄНТА.

АДВОКАТ користується правами, передбаченими Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а також правами, наданими законодавством України представнику (захиснику).

В пункті 3 даного Договору зокрема передбачено, що АДВОКАТ та КЛІЄНТ цим договором погоджують такі гонорарні відносини: Зустріч та усна консультація з клієнтом - 500,00 грн.; Складання та підготовка клопотань, заяв, запитів, адвокатських запитів - 800,00 грн.; Написання позовної заяви - 4500,00 грн.; Написання клопотань та подача їх до суду, інших органів - 800,00 грн. Участь адвоката у судових засіданнях в судах першої інстанції - 1500,00 грн. (одне засідання); Написання відповіді на відзив/відзиву/заперечення в судах першої інстанції - 1500,00 грн.; Написання апеляційної скарги - 4500,00 грн.; Написання відповіді на відзив/відзиву/заперечення в судах апеляційної інстанції - 3000,00 грн.; Участь адвоката у судових засіданнях в судах апеляційної інстанції - 2500,00 грн. (одне судове засідання); Написання касаційної скарги - 5500 грн.; Написання відповіді на відзив/відзиву/заперечення в судах касаційної інстанції - 4000,00 грн.; Участь адвоката у судових засіданнях в судах касаційної інстанції - 5000,00 грн. (одне засідання).

Відповідно до поданого до суду Акту-приймання передачі адвокатських послуг від 23.04.2021: адвокат Корнійчук С.А. надав клієнту СФГ «ОЛЬГА» адвокатські послуги відповідно до Договору про надання правничої (правової) допомоги від 17.09.2020 року, а клієнт СФГ «ОЛЬГА» прийняло надані послуги, а саме: консультація, визначення позиції захисту, звернення із адвокатськими запитами, підготовку та подання позову, підготовка та подання відповіді на відзив, прийняття адвокатом участі в судових засіданнях (два підготовчих судових засідань, та одне судове засідання).

При цьому, суд зазначає, що договір про надання правової допомоги та подані на підтвердження його виконання докази, повинні бути пов`язаними з розглядом конкретної судової справи.

Даний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі № 910/4201/19.

Відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України".

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно орієнтовного розрахунку позивача, що міститься у позові, сума витрат на правничу допомогу, які останній очікував понести у зв`язку із розглядом справи, складала 7000,00 грн.

Відповідно до положень частини 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як зазначалось вище до закінчення судових дебатів у справі позивач зробив заяву про стягнення витрат на правничу допомогу та зазначив що докази понесених витрат будуть подані відповідно до вимог закону протягом 5 днів з дня ухвалення рішення. 27.04.2021 представником позивача подано до суду заяву про розподіл судових витрат до якої додано Договір про надання правничої (правової) допомоги від 17.09.2020, Акт-приймання передачі адвокатських послуг від 23.04.2021 в якому встановлено, що вартість послуг адвоката становить 12600,00 грн. та квитанцію до прибуткового касового ордеру від 23.04.2021 в якій зазначено що прийнято від СФГ "Ольга" 12600 грн. - підстава Договір про надання правничої (правової) допомоги від 17.09.2020.

Проте у зазначеному Договорі, Акті та в квитанції до прибуткового касового ордеру відсутнє будь яке посилання, що послуги на суму 12600,00 грн понесені позивачем та надані адвокатом саме по даній справі, а не по якійсь іншій.

З огляду на викладене, у зв`язку з ненаданням позивачем доказів фактичного понесення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12600,00 грн, пов`язаних з розглядом саме даної справи, з огляду на відсутність у Договорі, Акті та в квитанції до прибуткового касового ордеру, які позивач вважає доказом понесення таких витрат, посилань на даний судовий спір, суд використовуючи свої дискреційні повноваження, дійшов висновку про часткове задоволення заяви про судові витрати на послуги адвоката в розмірі 7000,00 грн, які зазначені позивачем в позові як орієнтовний розрахунок, оскільки в матеріалах справи наявні докази представлення інтересів позивача саме Адвокатом Корнійчуком С.А..

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 86, 91, 126, 129, 221, 236-242, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

1. Заяву від 26.04.2021 (вх. № канц. 01-34/3915/21 від 27.04.2021 р.) представника Селянського (Фермерського) господарства "Ольга" адвоката Корнійчука С.А. про розподіл судових витрат задовольнити частково.

2. Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (вул. Келецька, 63, м. Вінниця, 21027, ) на користь Селянського (Фермерського) господарства "Ольга" (вул. Коцюбинського, 17, с. Сокілець, Козятинського району, Вінницької області, 22142, ) 7000,00 грн - витрат на професійну правничу допомогу.

3. У частині стягнення 5600,00 грн витрат відмовити.

4. Видати наказ після набрання додатковим рішенням законної сили.

5. Примірник повного додаткового судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення (ч.1 ст.256 ГПК України).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано (ч.1 ст.241 ГПК України).

Апеляційна скарга подається відповідно до ст.ст. 256, 257 п.17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст додаткового рішення складено 12.05.2021 р.

Суддя Маслій І.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Коцюбинського, 17, с. Сокілець, Козятинського району, Вінницької області, 22142)

3 - відповідачу (вул. Келецька, 63, м. Вінниця, 21027)