ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" травня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/416/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Погорелової О.В

при секретарі судового засідання Федоровій К.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях, м. Харків 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Національний технічний університет "Харківський політехнічний інститут", м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство УРС", м. Харків
про стягнення 45962,64 грн. та зобов`язання вчинити певні дії
за участю представників учасників справи:

позивача - Зучек Є.Н.

відповідача - Вакалюк М.А.

третьої особи - Личаний Д.С.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях, звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство УРС", в якому просить суд:

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство УРС (61144, Харківська обл., вул. Академіка Павлова, буд. 160Г, кв. 86, ідентифікаційний код 36815718) неустойку за час прострочення повернення об`єкту оренди у розмірі 45962,64 грн. (сорок п`ять тисяч дев`ятсот шістдесят дві гривні 64 коп.), на користь Державного бюджету (назва отримувача: УК Київськ/мХар Київський/22080200, код ЄДРПОУ ГУДКСУ: 37999675, номер рахунку - UА0020004, банк отримувача: Казначейство України (ел.адм.подат.);

- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство УРС (61144, Харківська обл., вул. Академіка Павлова, буд. 160Г, кв. 86, ідентифікаційний код 36815718) вчинити певні дії, а саме: звільнити державне окреме індивідуально визначене майно: нежитлове приміщення - кім. №9 (площею 8,0 кв.м) на технічному поверсі та частину покрівлі (площею 17,0 кв.м) 14-поверхової будівлі навчального корпусу У-1 (інв. №6, літ. за тех.паспортом В-14 (далі - Майно), загальною площею 25,0 кв.м, за адресою: м. Харків, вул. Кирпичова, 2, шляхом підписання акту приймання - передачі з Балансоутримувачем - Національним технічним університетом Харківський політехнічний інститут (61002, м. Харків, вул. Кирпичова, 2, ідентифікаційний код 02071180).

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору оренди №6191-Н від 12.10.2016 щодо своєчасного повернення орендованого майна після закінчення терміну дії договору.

Судові витрати які складаються з витрат на оплату судового збору позивач просить суд покласти на відповідача.

Рух справи висвітлено у відповідних ухвалах суду.

01.03.2021 до суду від третьої особи надійшли письмові пояснення по справі, в яких третя особа проти позову заперечує. В обґрунтування заперечень вказує, що позивач стверджує, що він, в порядку ч. 2 ст. 17 Закону України Про оренду державного та комунального майна №2269, повідомив відповідача своєю заявою від 12.11.2019 №11-03-02-03749 про припинення 12.10.2019 дії договору оренди № 6191-Н від 12.10.2016. Відправлення вказаної заяви позивач підтверджує копією вказаної вище заяви та списком згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів від 13.11.2019. Однак, виходячи зі змісту списку згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів від 13.11.2019 не вбачається, що позивачем направлено саме заяву від 12.11.2019 №11-03-02-03749 про припинення дії договору оренди №6191-Н від 12.10.2016. Також в матеріалах справи відсутнє рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачу. Крім того, надана до матеріалів справи копія заяви від 12.11.2019 №11-03-02-03749, яку направлено відповідачу, не містить обов`язкового реквізиту - підпису посадової особи. За відсутністю підпису документ не може мати юридичної сили. Отже, у зв`язку з відсутністю заяви позивача про припинення договору оренди №6191-Н від 12.10.2016, спірний договір вважається двічі продовженим: до 12.10.2020 на підставі ч. 2 ст. 17 Закону України Про оренду державного та комунального майна № 2269, та до 12.10.2021 на підставі ст. 764 Цивільного кодексу України.

12.03.2021 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує та просить суд відмовити у його задоволенні у повному обсязі. В обґрунтування заперечень відповідач вказує на наступне. Додатковою угодою №4 від 06.12.2018 спірний договір продовжено до 12.10.2019. Отже, позивач мав право повідомити відповідача про припинення дії договору до 12 листопада 2019 року. При чому не просто направити повідомлення поштою, а до вказаної дати відповідач повинен отримати таку заяву. Так, відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" № 2269, якій діяв на той час, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У той же час, позивач на підтвердження направлення повідомлення, надав поштову квитанцію разом із списком згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів від 13.11.2019. Отже, позивач, за його твердженням, направив повідомлення 13 листопада 2019 року, тобто поза межами строку, коли мав право заявити про припинення договору. Таким чином, спірний договір є продовженим відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна". Отже, позивач не довів припинення дії договору і цих даних достатньо для визнання факту продовження дії договору. Відповідно неустойка не може бути нарахована, а у відповідача відсутній обов`язок повернення майна. У той же час відповідач вважає за необхідне звернути увагу на наступне. Надана до матеріалів справи копія заяви від 12.11.2019 №11-03-02-03749 про припинення дії договору оренди №6131-Н від 12.10.2016, яку ніби то направлено відповідачу, не містить обов`язкового реквізиту - підпису посадової особи, тому не може мати юридичної сили. Крім того, позивач не надав належних доказів (опису вкладення), того, що у поштовому повідомленні дійсно містилась вказана заява. Список згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів від 13.11.2019, наданий позивачем ніякім чином не підтверджує зміст відправлення. У матеріалах справи відсутнє також рекомендоване повідомлення про вручення вказаного листа відповідачу. Відповідач не отримував від позивача поштової кореспонденції, що була направлена 13.11.2019. Також відповідач не отримав іншій лист зазначений позивачем у позовній заяві №11-03-03-10845 від 14.12.2020, а позивач також не надав опису вкладення з підтвердженням того, що саме цей лист був у поштовому відправленні. Вказаний лист позивача, наданий до суду, також не містить підпису посадової особи позивача. При цьому відповідач отримував в цей час значну кількість рекомендованої поштової кореспонденції, але відправлення від позивача не надходило на адресу відповідача. Також відповідач вказує на те, що весь цей час своєчасно та повністю сплачує орендну плату (що підтверджується актом звірки розрахунків наданих позивачем до суду), та сумлінно виконує інші свої обов`язки за договором оренди. А відповідно до Висновку Верховного Суду, що міститься у постанові від 13.02.2018 у справі №910/12949/16, одночасне стягнення орендної плати та неустойки у вигляді подвійної орендної плати, нарахованої за прострочення повернення орендованого майна, за один і той же період користування наймачем орендованим майном (за період з дня припинення дії договору оренди до дня повернення орендованого майна за актом) є неможливим, оскільки є притягненням відповідача до подвійної відповідальності за одне й те саме правопорушення.

У судовому засіданні 06.05.2021 представник позивача підтримав позов у повному обсязі та просив суд його задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 06.05.2021 проти позову заперечував та просив суд відмовити в його задоволенні.

Представник третьої особи у судовому засіданні 06.05.2021 зазначив, що вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи докази, заслухавши пояснення представників учасників справи, суд встановив наступне.

Між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області, правонаступником якого є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях та Товариством з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство УРС (далі - ТОВ НВП УРС, Відповідач, Орендар) був укладений договір оренди №6191-Н від 12.10.2016 (далі - Договір) на державне окреме індивідуально визначене майно: нежитлове приміщення - кім. №9 (площею 8,0 кв.м) на технічному поверсі та частину покрівлі (площею 17,0 кв.м) 14-поверхової будівлі навчального корпусу У-1 (інв. №, літ. за тех.паспортом В- 14 (далі - Майно), загальною площею 25,0 кв.м, за адресою: м. Харків, вул. Кирпичова (Фрунзе), 21, що перебуває на балансі Національного технічного університету Харківський політехнічний інститут (далі - Балансоутримувач).

Нормативно-правовим актом, яким було врегульовано організаційні відносини, пов`язані з передачею в оренду майна державних підприємств, установ та організацій, їх структурних підрозділів, та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в державній власності, а також майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання державного майна на момент виникнення спірних правовідносин був Закон України Про оренду державного та комунального майна від 10.04.1992 № 2269-ХІІ (далі - Закон про оренду від 10.04.1992 № 2269-ХІІ).

Статтею 9 Закону про оренду від 10.04.1992 № 2269-ХІІ було визначено порядок укладення договору оренди, у відповідності до якого між Позивачем та Відповідачем було укладено Договір оренди № 6191-Н від 12.10.2016.

Приписами статті 10 Закону про оренду від 10.04.1992 №2269-ХІІ було унормовано, що термін на який укладається договір та виконання зобов`язань є істотними умовами договору оренди державного майна.

Частиною 1 статті 12 Закону про оренду від 10.04.1992 №2269-ХІІ було встановлено, що договір оренди вважається укладеним з моменту досягнення домовленості з усіх істотних умов і підписання сторонами тексту договору. Аналогічні норми передбачені і ст. 638 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України (далі - ГК України), згідно з якими договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Пунктом 10.1 договору оренди №6191-Н від 12.10.2016 встановлено, що цей договір укладено строком на 1 (один) рік, що діє з 12 жовтня 2016 року до 12 жовтня 2017 року.

Додатковою угодою №1 від 17.02.2017 до спірного договору, п.1.1 Розділу 1 Предмет договору викладено в наступній редакції: після слів за адресою: читати м. Харків, вул. Кирпичова, 2 і далі за текстом.

Додатковою угодою №2 від 25.01.2018 до спірного договору, п.1.1 Розділу 1 Предмет договору викладено в наступній редакції: замість слів інв. № читати інв. № 6.

Додатковою угодою №3 від 25.01.2018 до спірного договору, п.10.1 Розділу 10 Строк чинності, умови зміни та припинення Договору викладено в наступній редакції: Цей договір продовжено строком на 1 (один) рік, тобто до 12.10.2018.

Додатковою угодою №4 від 06.12.2018 до спірного договору, п.10.1 Розділу 10 Строк чинності, умови зміни та припинення Договору викладено в наступній редакції: Цей договір продовжено строком на 1 (один) рік, тобто до 12.10.2019.

Заявою від 12.11.2019 №11-03-02-03749 Позивач повідомив Відповідача, що 12.10.2019 закінчився термін дії договору оренди №6191-Н від 12.10.2016 та вимагав повернути майно. При цьому Позивач наголосив, що у разі невиконання ТОВ НВП УРС обов`язку щодо повернення майна, Регіональне відділення звернеться до суду з позовом про повернення майна із оренди.

Про направлення заяви Регіонального відділення від 12.11.2019 №11-03-02-03749 Відповідачу свідчать поштова квитанція разом із списком згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів від 13.11.2019.

Таким чином, договір оренди №6191-Н від 12.10.2016 припинив свою дію 12.10.2019 в силу закінчення строку, на який його було укладено.

Пунктом 10.9 Договору передбачено, що у разі припинення або розірвання цього Договору Майно протягом трьох робочих днів повертається Орендарем Балансоутримувачу по Акту приймання-передавання, погодженим з Орендодавцем. У разі якщо Орендар затримав повернення Майна, він несе ризик його випадкового знищення або випадкового пошкодження.

Майно вважається поверненим Балансоутримувачу з моменту підписання Сторонами акта приймання-передавання. Обов`язок щодо складання акта приймання-передавання про повернення Майна покладається на Орендодавця (п. 10.10 Договору оренди).

Листом від 14.12.2020 №11-03-02-10845 Регіональне відділення повідомляло Відповідача про те, що останнім не виконуються обов`язки щодо повернення майна та попередило, що у разі не виконання означеної вимоги Регіональне відділення звернеться до суду з позовом про повернення майна із оренди.

Про відправлення Регіональним відділенням листа від 14.12.2020 №11-03-02-10845 до Відповідача свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення від 14.12.2020.

Крім того, Балансоутримувач листом від 30.11.2020 №66-07-22/137 повідомляв Регіональне відділення про те, що Орендар продовжує використовувати вищезазначене державне майно.

Таким чином, у Орендаря виник обов`язок по поверненню орендованого майна Балансоутримувачу шляхом звільнення орендованого майна та підписання акту прийому-передачі.

Проте, Відповідачем Майно до теперішнього часу Балансоутримувачу не повернуто, акт приймання-передачі не підписаний.

З огляду на той факт, що орендоване державне майно до теперішнього часу Балансоутримувачу за актом приймання-передачі не повернуто, з урахуванням заяви Регіонального відділення від 12.11.2019 №11-03-02-03749 про припинення дії договору оренди, а також п.10.11 Договору оренди №6191-Н від 12.10.2016, за час прострочення повернення об`єкта оренди Позивачем було нараховано неустойку за період з 21.11.2019 по 31.10.2020 у розмірі 45962,64 грн.

Листом від 14.12.2020 №11-03-02-10845 Позивач звертався до Відповідача з вимогою щодо повернення майна та сплати нарахованої йому неустойки за час прострочення повернення орендованого майна. Про відправлення Регіональним відділенням листа від 14.12.2020 №11-03-02-10845 до Відповідача свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення від 14.12.2020.

Станом на момент подання позову неустойка залишається не сплаченою, Майно до теперішнього часу Балансоутримувачу не повернуто, акт приймання-передачі не підписаний.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

Згідно ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ст. 759 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 2 статті 291 ГК України договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Частиною 4 ст. 284 ГК України, статтею 17 Закону України "По оренду державного та комунального майна" (в редакції Закону чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що строк договору оренди визначаються за погодженням сторін.

Правові наслідки продовження користування майном після закінчення строку договору оренди безпосередньо передбачені статтею 764 ЦК України, статтею 17 названого вище Закону та ч. 4 ст. 284 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 284 Господарського кодексу України у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Відповідно до статті 764 ЦК України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму (оренди), то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує одна із сторін, зокрема, орендодавець.

Суть поновлення договору оренди згідно наведених норм полягає у тому, що орендар продовжує користуватися орендованим майном після закінчення строку оренди, а орендодавець, відповідно, не заперечує протягом одного місяця після закінчення строку договору у його поновленні. Відсутність такого заперечення може мати прояв у "мовчазній згоді" і у такому випадку орендар, у силу закону, може розраховувати, що договір оренди вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Аналогічні положення визначені у ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" відповідно до якої, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Норма зазначеної статті має диспозитивний характер, оскільки не вказує на те, що відповідна вимога про припинення чи зміну договору оренди має називатися виключно заявою. Така заява може бути направлена однією із сторін у формі листа, телеграми, факсограми тощо. Істотне значення у даному випадку має зміст такої заяви, оскільки вона обов`язково повинна бути спрямована на припинення або зміну умов договору оренди, та факт її отримання іншою стороною.

Відтак, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється. Оскільки зазначеними нормами визначено умови, за яких договір оренди вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені договором, то для продовження дії договору не вимагається обов`язкового укладення нового договору або внесення змін до нього.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 28.05.2019 у справі № 911/2980/17, від 12.06.2018 у справі № 910/15387/17, від 05.06.2018 у справі № 904/7825/17, від 29.05.2018 у справі № 923/854/17.

Як встановлено судом, строк дії спірного договору закінчився 12 жовтня 2019 року. Заявою від 12.11.2019 №11-03-02-03749 Позивач повідомив Відповідача, що 12.10.2019 закінчився термін дії договору оренди №6191-Н від 12.10.2016 та вимагав повернути майно.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження направлення вказаного повідомлення відповідачу надано поштову квитанцію разом із списком згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів від 13.11.2019. Отже, позивач направив повідомлення 13 листопада 2019 року, тобто поза межами строку, коли мав право заявити про припинення договору. Крім того, виходячи зі змісту списку згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів від 13.11.2019 не вбачається, що позивачем направлено саме заяву від 12.11.2019 №11-03-02-03749 про припинення дії договору оренди №6191-Н від 12.10.2016. Крім того, надана до матеріалів справи копія заяви від 12.11.2019 №11-03-02-03749, яку направлено відповідачу, не містить обов`язкового реквізиту - підпису посадової особи позивача.

Під час розгляду даної справи позивач не довів суду належними та допустимими доказами обставин того, що на дату закінчення строку спірного договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України). Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням викладеного, зважаючи на те, що на дату закінчення строку дії договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку було відсутнє заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк (заява від 12.11.2019 про закінчення строку дії договору та повернення нерухомого майна за актом приймання-передачі надіслана орендодавцем поза межами місячного строку), суд дійшов висновку про те, що договір оренди нерухомого майна №6191-Н від 12.10.2016, укладений між сторонами, не є припиненим.

За таких обставин суд відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані зі сплатою судового збору покладаються позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 12, 13, 73, 74, 76-79, 91, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст.ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, з урахуванням приписів п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень ГПК України.

Позивач - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях (61057, м. Харків, м. Театральний, 1, ).

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство УРС" (61144, м. Харків, вул. Академіка Павлова, 160Г, кв. 86, ).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Національний технічний університет "Харківський політехнічний інститут" (61002, м. Харків, вул. Кирпичова, 2, ).

Повне рішення підписано 13 травня 2021 року.

Суддя О.В. Погорелова