СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" травня 2021 р. Справа № 917/1911/20

Cхідний апеляційний господарський суд у складі:

Головуючий (суддя-доповідач): Судді: Стойка О.В. Барбашова С.В., Пушай В.І.
розглянувши порядку письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" м.Полтава
на рішення господарського суду Полтавської області
від11.02.2021 року
у справі№917/1911/20 (суддя Киричук О.А.)
за позовом до відповідача: про Товариства з обмеженою відповідальністю "Променергобуд Україна" м.Київ Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" м.Полтава стягнення 114 724, 05 грн.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року до господарського суду Полтавської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Променергобуд Україна" м.Київ (далі-Позивач) з позовною заявою до Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (далі-Відповідач) про стягнення 114 724,05 грн., у тому числі 77 186,99 грн. інфляційних втрат та 37 537,06 грн. 3% річних.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 11.02.2021 року позовні вимоги - задоволено.

Відповідач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, звернувся з апеляційною скаргою на рішення господарського суду Полтавської області від 11.02.2021 року у справі №917/1911/20, в якій просив скасувати спірне рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник посилається на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права України, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Зокрема, Відповідач зазначає наступне:

- судом першої інстанції не було взято до уваги заперечення Відповідача щодо відсутності підстав до нарахування інфляційних втрат та 3% річних, які були викладені ним у відзиві на позовну заяву;

- розрахунок заявлених Позивачем до відшкодування грошових сум мав починатися з 01.12.2017 та тривати по 26.12.2019 року, так як 27.12.2019 року постановою ВПВР УДВС ГТУЮ у Полтавській області накладено арешт на грошові кошти, що містяться на всіх рахунках АТ "Банк Січ" та належать Відповідачу, отже починаючи з 27.12.2019 року посадові особи Відповідача не мають можливості розпоряджатися грошовими коштами, у тому числі вищенаведеними;

- судом першої інстанції було безпідставно застосовано висновки наведені в постановах Верховного Суду від 26.10.2018 року у справі №922/4099/17, від 10.04.2018 у справі №910/16945/14, від 27.04.2018 року №908/1394/17, від 21.11.2018 року у справі №642/493/17-ц та від 08.11.2019 року у справі №3127/15672/16-ц в силу відмінності доказової бази вищенаведених постанов від наявних у справі №917/1911/20 доказів;

Інших доводів апеляційна скарга Відповідача не містить.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.03.2021 року у справі №917/1911/20 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" м.Полтава на рішення господарського суду Полтавської області від 11.02.2021 року та встановлено строк учасникам справи для надання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його (доданих до нього документів) надсилання іншим учасникам справи. Вказаною ухвалою також повідомлено учасників справи про розгляд апеляційної скарги без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) в світлі ч. 10 ст. 270 ГПК України, оскільки ціна позову в означеній справі менша ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу Відповідача до Східного апеляційного господарського суду не надав.

Будь-яких заяв чи клопотань до канцелярії Східного апеляційного господарського суду в межах розгляду даної апеляційної скарги не надходило.

За таких обставин, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без виклику учасників справи.

Враховуючи положення ч. ч. 13, 14 ст. 8 ГПК України, фіксація розгляду апеляційної скарги у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) не здійснюється.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Рішенням господарського суду в межах даної справи встановлені наступні обставини.

Між сторонами 23.05.2013 року було укладено Договір субпідряду №01-12-12/с6-1 до договору підряду №01-12-12 від 08.10.2012 р., згідно умов якого підрядник доручає, а субпідрядник зобов`язується виконати роботи з експлуатаційного утримання на автомобільних дорогах області (Т-17-07 Мала Рублівка-Полтава, Т-17-02/Суми-Полтава/Краснокутськ-Богодухів.

Позивач звернувся до господарського суду Полтавської області з позовом до Відповідача про стягнення з останнього 827 720,48 грн. заборгованості за договором субпідряду №01-12-12/с6-1 від 28.05.2013 р. з яких: 417 046,22 грн. сума основного боргу, 374 854,26 грн. інфляційні втрати за період прострочення з 05.10.2016 по 15.08.2016 та 35 820,00 грн. 3% річних від простроченої суми за період прострочення з 05.10.2016 по 15.08.2016.

Рішенням Господарського суду Полтавської області у справі №917/1439/16 від 01.11.2016 року вищезазначені позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Відповідача на користь Позивача 417 046,22 грн. основного боргу, 35 820,00 грн 3% річних, 374 090,46 грн. інфляційних втрат та 12 421,81 грн. витрат з оплати судового збору, в іншій частині позовних вимог відмовлено.

На виконання рішення суду від 01.11.2016 року господарським судом Полтавської області видано наказ №917/1439/16, а також в подальшому Позивачем подано заяву про примусове виконання даного наказу до ВПВР УДВС ГТУЮ у Полтавській області.

Постановою про відкриття виконавчого провадження №53828395 від 25.04.2017 року відкрито виконавче провадження з виконання Наказу №917/1439/16, а 10.01.2020 року ВП №53828395 приєднано до зведеного виконавчого провадження №34007292, відкритого щодо Відповідача.

Відповідач рішення Господарського суду Полтавської області №917/1439/16 від 01.11.2016 року не виконав, що стало наслідком нарахування Позивачем заявлених до відшкодування сум.

Наведені обставини сторонами не заперечуються.

Позовні вимоги в суді першої інстанції Позивач обґрунтовував тим, що сума боргу Відповідача, що виникла у зв`язку з несплатою заборгованості по Договору субпідряду № 01-12-12/сб-1 до договору підряду №01-12-12 від 08.ю.2012 р. та визначена рішенням Господарського суду Полтавської області у справі № 917/1439/16 від 01 листопада 2016 р., Відповідачем погашена не була.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначаючи, що у зв`язку з постановою ВПВР УДВС ГТУЮ у Полтавській області від 27.12.2019 року, якою було накладено арешт на грошові кошти наявні на рахунках АТ "Банк Січ" та які належать Відповідачу, його посадові особи не мають можливості розпоряджатися грошовими коштами, у тому числі вищенаведеними.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначав про їх доведеність та обґрунтованість належними доказами, а також не спростування Відповідачем фактів, покладених в основу позовних вимог.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги такими, що їх не спростовують, виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до рішення Європейського суду у справі "Агрокомплекс проти України" (заява № 23465/03) від 06.10.2011 існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для "законного сподівання" на виплату такої заборгованості і становить "майно" цієї особи у значенні статті 1 Першого протоколу (серед інших рішень, рішення у справі "Бурдов проти Росії", заява № 59498/00, та інші справи, зазначені в цій).

Згідно зі статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

За приписом частини п`ятої статті 11 ЦК України грошове зобов`язання може виникати з рішення суду. Відтак якщо певне зобов`язання згідно з рішенням господарського суду є грошовим (наприклад, у зв`язку з прийняттям судового рішення про стягнення суми попередньої оплати в зв`язку з недопоставкою продукції), відповідальність за невиконання такого зобов`язання, яке виникло з рішення суду, настає на загальних підставах згідно з частиною другою статті 625 названого Кодексу.

За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Вищенаведене спростовує доводи апеляційної скарги, оскільки обов`язок Відповідача сплатити суму боргу з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних не залежить від наявності або відсутності його вини у простроченні виконання грошового зобов`язання, а отже і доводи Відповідача щодо неможливості розпоряджатися власними грошовими коштами у зв`язку з накладенням арешту постановою ВПВР УДВС ГТУЮ у Полтавській області на грошові кошти, що містяться на всіх рахунках АТ "Банк Січ", - не спростовують наявність такого обов`язку.

Відповідно до матеріалів справи, Відповідач не погасив наявний перед Позивачем борг, який виник у зв`язку з несплатою заборгованості по Договору субпідряду № 01-12-12/сб-1 до договору підряду №01-12-12 від 08.ю.2012 р. та який було визначено рішенням Господарського суду Полтавської області у справі № 917/1439/16 від 01 листопада 2016 року.

Враховуючи вищенаведене, перевіривши правильність розрахунку заявленої Позивачем до відшкодування грошової суми, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що вимога Позивача про стягнення з Відповідача 77 186,99 грн. інфляційних втрат та 37 537,06 грн. 3% річних є такою, що підлягає задоволенню з огляду на її законність та обґрунтованість належними доказами.

Посилання Відповідача на те, що розрахунок боргу повинен починатися з 01.12.2017 та закінчуватися 26.12.2019, оскільки 27.12.2019 постановою ВПВР УДВС ГТУЮ у Полтавській області накладено арешт на грошові кошти, що містяться на всіх рахунках, і посадові особи підприємства відповідача не мають можливості розпоряджатися грошовими коштами, судова колегія вважає їх необґрунтованими з огляду на вищенаведені приписи чинного законодавства.

Твердження Відповідача, що суд першої інстанції не врахував заперечення Відповідача, викладені ним у відзиві на позовну заяву - спростовуються мотивувальною частиною спірного судового рішення. Так судом було зазначено основні заперечення викладені Відповідачем у відзиві, а також надано їх належну оцінку та обґрунтовано підстави до відхилення зазначених Відповідачем заперечень.

В апеляційній скарзі Відповідачем також зазначено, що арештовані кошти у сумі 42 016 298,58 грн. на підставі платіжної вимоги №01 від 04 січня 2021 року були списані в примусовому порядку з рахунку Відповідача на рахунок Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), відкритому в ГУ ДКС у Сумській області, у відповідності до вимог Закону України "Про виконавче провадження" з метою задоволення вимог стягувачів по зведеному виконавчому провадженню ЗВП № 34007292 на погашення вимог 56-ти стягувачів по зведеному виконавчому провадженню.

Відповідно до ч. 3 ст. 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина четверта статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Доказів на підтвердження вищенаведеного факту Відповідачем до матеріалів справи ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції надано не було. Апеляційна скарга не містить жодних посилань на неможливість надання вищезазначеної інформації до суду першої інстанції. Також, колегія суддів зазначає, що платіжна вимога №01 датована 04.01.2021 року, а спірне рішення було ухвалене судом 11.02.2021 року, а відтак Відповідач мав можливість надати відповідні докази до господарського суду Полтавської області.

Посилання заявника на безпідставне застосування судом першої інстанції висновків, наведених в постановах Верховного Суду від 26.10.2018 року у справі №922/4099/17, від 10.04.2018 у справі №910/16945/14, від 27.04.2018 року №908/1394/17, від 21.11.2018 року у справі №642/493/17-ц та від 08.11.2019 року у справі 3127/15672/16-ц в силу відмінності доказової бази вищенаведених постанов від наявних у справі №917/1911/20 доказів, не спростовує висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції, приймаючи спірне рішення, в повній мірі дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення на основі всіх доводів, що були належним чином надані сторонами і підтверджувалися наявними в матеріалах справи доказами.

Інші доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними висновками колегії суддів та приписами чинного законодавства.

Будь-яких порушень норм матеріального або процесуального права в діях суду першої інстанції при розгляді ним зазначеної справи судовою колегією не встановлено, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

За таких підстав рішення господарського суду Полтавської області від 11.02.2021 року у справі №917/1911/20 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на заявника апеляційної скарги (Дочірнє підприємство "Полтавський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" м.Полтава).

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" м.Полтава - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 11.02.2021 року у справі №917/1911/20 - залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції покласти на Дочірнє підприємство "Полтавський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" м.Полтава.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України

Повний текст постанови складено 14.05.2021

Головуючий суддя О.В. Стойка

Суддя С.В. Барбашова

Суддя В.І. Пушай