ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" квітня 2021 р. Справа№ 927/939/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Суліма В.В.

Коротун О.М.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційної скарги Комунального підприємства Діловий центр Чернігівської обласної ради

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 28.12.2020

у справі № 927/939/20

за позовом Комунального підприємства Діловий центр Чернігівської обласної ради

до Приватного підприємства "Регіональне інформаційно-інвестиційне агентство",

про стягнення 3 221,51 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Комунальне підприємство Діловий центр Чернігівської обласної ради звернулось до суду з позовом до Приватного підприємства Регіональне інформаційно-інвестиційне агентство, у якому позивач просить суд стягнути з відповідача 3 221,51 грн., з яких 3 032,87 грн. боргу, 6,03 грн. інфляційних нарахувань, 61,36 грн. - 10% річних та 121,25 грн. штрафу у розмірі 10 % від суми заборгованості.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 28.12.2020 у справі № 927/939/20 позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Приватного підприємства Регіональне інформаційно-інвестиційне агентство на користь Комунального підприємства Діловий центр Чернігівської обласної ради 213,74 грн. заборгованості зі сплати орендної плати, 10,69 грн. 10% річних, 0,42 грн. інфляційних втрат та 21,37 грн. штрафу., стягнуто з Комунального підприємства Діловий центр Чернігівської обласної ради на користь Приватного підприємства Регіональне інформаційно-інвестиційне агентство 1 686,48 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката, у решті позову відмовлено.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Відповідно до витягу із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 927/939/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Ткаченко Б.О., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.01.2021 апеляційну скаргу Комунального підприємства Діловий центр Чернігівської обласної ради на рішення Господарського суду Чернігівської області від 28.12.2020 у справі № 927/939/20 залишено без руху, надано скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

Скаржник усунув недоліки апеляційної скарги шляхом подання відповідної заяви.

Розпорядженням керівника апарату суду № 09.1-08/571/21 від 10.02.2021, у зв`язку з перебуванням судді Ткаченка Б.О. на лікарняному, відповідно до підпунктів 2.3.25., 2.3.49. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 927/939/20.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.02.2021, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Сулім В.В., Коротун О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства Діловий центр Чернігівської обласної ради на рішення Господарського суду Чернігівської області від 28.12.2020 у справі № 927/939/20. Призначено до розгляду апеляційну скаргу Комунального підприємства Діловий центр Чернігівської обласної ради на рішення Господарського суду Чернігівської області від 28.12.2020 у справі № 927/939/20 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з приписами ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому, Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України від 02.05.2013, Папазова та інші проти України від 15.03.2012).

Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Враховуючи викладене, перебування головуючого судді Гаврилюка О.М. на лікарняному з 15.04.2021, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа № 927/939/20 розглядалась протягом розумного строку.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із прийнятим рішенням місцевого господарського суду від 28.12.2020 Комунальне підприємство Діловий центр Чернігівської обласної ради звернулось до апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить прийняти апеляційну скаргу до розгляду та відкрити апеляційне провадження у справі, скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 28.12.2020 у справі № 927/939/20 повністю та прийняти нову постанову у справі, якою задовольнити вимоги позивача повністю. Стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору на користь позивача.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

На думку скаржника, оскільки відповідач у спірному періоді фактично користувався орендованим нерухомим майном, що не заперечувалось відповідачем (докази, які б підтверджували невикористання відповідачем орендованого майна в матеріалах справи відсутні), здійснював свою підприємницьку діяльність, отримував прибуток, то в силу закону та договору зобов`язаний був оплачувати таке користування, тому орендна плата нараховувалась правомірно, відповідно до діючого договору та чинного законодавства, зокрема, відповідно до ч. 4 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ч. 3 ст. 285, ч. 1 ст. 286 ГК України та ч. 1 ст. 762 ЦК України.

Також на думку скаржника, рішення Чернігівської обласної ради від 12.05.2020 № 55-23/VІІ "Про звільнення від сплати за оренду майна", із змінами від 22.05.2020 № 91-23/VІІ, в частині звільнення від орендної плати з 05.06.2020, тобто від дати, коли закладам громадського харчування було дозволено проводити свою діяльність, і до завершення карантину; застосування цього рішення не потребує внесення змін до договору оренди майна - не слід враховувати, оскільки воно є помилковим, таким, що суперечить інтересам територіальної громади Чернігівської області та вцілому чинному законодавству України.

Скаржник вказує на те, що станом на дату подання позовної заяви будь-які зміни чи доповнення до договору, а саме щодо звільнення від орендної плати, яка є істотною умовою договору оренди, не вносились.

Скаржник зазначає про те, що відповідачем та його представником не надано суду першої інстанції жодних належних та фактичних доказів щодо обсягів наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, а неподання стороною розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги, позбавляє іншу сторону можливості спростувати ймовірну не співмірність витрат на професійну правничу допомогу, тобто, суд першої інстанції мав залишити без розгляду відповідне клопотання відповідача про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

У свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач у відзиві на апеляційну скаргу, наданому суду 09.03.2021, просив рішення Господарського суду Чернігівської області від 28.12.2020 у справі № 927/939/20 залишити без змін, вимоги апеляційної скарги без задоволення, вказуючи на те, що рішення обласної ради є чинним, а відповідно до п. 3.10 договору оренди, передбачено право обласної ради встановлювати інший порядок сплати орендної плати, ніж це визначено договором, в даному випадку Чернігівська обласна рада своїм рішенням встановила інший порядок сплати орендної плати на період карантину, фактично звільнивши відповідача від її оплати.

Відповідач вважає непереконливими доводи позивача щодо стягнення судових витрат, зважаючи на те, що положення статті 124 ГПК України не містить імперативних приписів про те, що у випадку неподання разом з першою заявою по суті спору попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, суд зобов`язаний відмовити у відшкодуванні судових витрат. Аналогічна правова позиція викладена в постанові КГС ВП від 21.05.2020 у справі № 922/2167/19.

Також, у відзиві на апеляційну скаргу відповідач повідомляє про те, що останній поніс витрати на надання правової допомоги в суді апеляційної інстанції у розмірі 2 000,00 грн.

Узагальнені доводи заперечення на відзив

15.03.2021 позивач подав через відділ канцелярії суду заперечення на відзив, у якому вказав на те, що 12.02.2021 на 3 сесії 8 скликання Чернігівської обласної ради було прийнято рішення № 29-3/VIII "Про втрату чинності рішення Чернігівської обласної ради від 12.05.2020 № 55-23/VII "Про звільнення сплати за оренду майна" зі змінами".

Також позивач вказує на те, що відповідачем не надано суду розрахунків витрат, інших документів, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги, акта приймання-передачі наданих послуг, підписаних сторонами до договору про надання правової (правничої) допомоги від 05.11.2020, а інформація, яка міститься у відзиві на позовну заяву про стягнення коштів щодо витрат, які позивач планував понести у зв`язку із розглядом справи не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

17.04.2012 між Комунальним підприємством Діловий центр Чернігівської обласної ради (далі - орендодавець) та Приватним підприємством Регіональне інформаційно-інвестиційне агентство (далі - орендар) було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області №06/12 (далі договір № 06/12) (а.с. 10-17).

Відповідно до п. 1.1 договору № 06/12 орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування частину нежитлового приміщення в будівлі, що є об`єктом спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області (далі Майно), розташованій за адресою: проспект Миру, 20 у місті Чернігові, та перебуває у господарському віданні Комунального підприємства Діловий центр Чернігівської обласної ради.

Частина приміщення підвалу (літ. 1-43), яке знаходиться у вищезазначеній будівлі, загальною площею 11,7 кв. м, що не має окремого входу (п. 1.1.1 договору №06/12).

Вартість Майна, визначена згідно зі звітом про оцінку на 16.01.2012 і становить за незалежною оцінкою 21 390,79 грн (без ПДВ) (п. 1.1.2 Договору №06/12).

Майно передається в оренду з метою розміщення складу (п. 1.2 договору №06/12).

Відповідно до п. 2.1 договору № 06/12 орендар вступає у строкове платне користування Майном у термін, указаний у Договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта прийому-передачі Майна, який є невід`ємною частиною цього договору (додаток № 1).

Пунктом 3.1 договору № 06/12 встановлено, що орендна плата є платежем у грошовій формі, який орендар вносить орендодавцю та до обласного бюджету незалежно від наслідків діяльності орендаря і сплачується за весь термін фактичного користування майном, що визначається на підставі акту приймання-передачі майна в оренду та акту приймання-передачі майна з орендного користування.

Відповідно до п 3.3 договору № 06/12 розмір орендної плати визначається в порядку, передбаченому Методикою розрахунку та порядку використання плати за оренду майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області, затвердженої рішенням обласної ради від 25.03.2011 (3 сесія 6 скликання), з урахуванням змін, затверджених рішенням обласної ради від 30.09.2011 (5 сесія 6 скликання) та з урахуванням результатів проведеного вивчення попиту на право оренди Майна (наказ по КП "Діловий центр" від 31.01.2012 №13-в).

Згідно з п. 3.4 договору № 06/12 розмір та порядок розрахунку орендної плати наведені у додатку 2 до цього договору, що є невід`ємною його частиною, і становить за базовий місяць (січень 2012 року) розрахунку 124,34 грн (без ПДВ). Орендна плата за перший (квітень 2012 року) місяць оренди визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за лютий, березень та квітень 2012 року. ПДВ розраховується і сплачується у розмірах та порядку згідно з чинним законодавством.

Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць (п. 3.5 договору №06/12).

Відповідно до п. 3.6 договору №06/12 орендну плату орендар зобов`язаний перераховувати щомісячно у 10-денний строк після офіційного повідомлення про індекс інфляції за минулий місяць згідно виставлених рахунків орендодавцем шляхом перерахування на поточні рахунки орендодавця та обласного бюджету у співвідношенні: 50% - до обласного бюджету, 50% - орендодавцю, згідно Методики розрахунку та порядку використання плати за оренду майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області.

Згідно з п. 3.8 договору № 06/12 у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує орендодавцю штраф у розмірі 10% від суми заборгованості.

У разі несвоєчасного виконання зобов`язання по сплаті орендної плати, орендар повинен сплатити орендодавцю суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 10% річних від простроченої суми (п. 9.5 Договору №06/12).

Цей договір діє з 17.04.2012 по 23.08.2025 включно (п. 10.1 договору № 06/12).

Вказане Майно було передано позивачем відповідачу відповідно до акту №1 прийому-передачі в оренду нерухомого майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області від 17.04.2012 (додаток № 1 до договору № 06/12) (а. с. 18).

Згідно з розрахунком № 1 розміру орендної плати за оренду майна комунальної власності області по проспекту Миру, 20 у м. Чернігові, який є Додатком №1 до Договору № 06/12, загальний розмір орендної плати (без ПДВ) за базовий місяць (січень 2012 року) становить 214,34 грн (а.с. 19).

25.09.2019 на дев`ятнадцятій сесії сьомого скликання Чернігівська обласна рада прийняла рішення № 61-19/VII, у якому вирішила встановити для КП "Діловий центр" Чернігівської обласної ради на період з 01.08.2019 по 31.07.2020 включно наступний розподіл орендної плати 100 відсотків орендної плати підприємству (а.с. 20).

01.07.2020 на двадцять четвертій сесії сьомого скликання Чернігівська обласна рада прийняла рішення № 41-24/VII, у якому вирішила встановити для КП "Діловий центр" Чернігівської обласної ради на період з 01.08.2020 по 31.12.2020 включно наступний розподіл орендної плати 100 відсотків орендної плати підприємству (а.с. 21).

12.05.2020 на двадцять третій сесії сьомого скликання Чернігівська обласна рада прийняла рішення № 55-23/VII, у якому вирішила:

1. Звільнити з 12.03.2020 до 11.05.2020 усіх орендарів від сплати за оренду майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ міст Чернігівської області, крім операторів мобільного зв`язку.

2. На період дії карантину орендарям нерухомого та іншого індивідуально визначеного майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ міст Чернігівської області не нараховувати пеню за несвоєчасну сплату або сплачену не в повному обсязі орендну плату за період з 12.03.2020 по останню офіційну дату завершення дії карантину, яка встановлена Кабінетом Міністрів України (а.с. 39).

22.05.2020 на двадцять третій сесії сьомого скликання Чернігівська обласна рада прийняла рішення № 91-23/VII, у якому вирішила внести зміни до рішення обласної ради від 12.05.2020 № 55-23/VII, виклавши п. 1 у новій редакції:

"1. Звільнити з 12.03.2020 до 11.05.2020 всіх орендарів від сплати за оренду майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ міст Чернігівської області, крім операторів мобільного зв`язку та бюджетних установ.

Звільнити з 12.03.2020 до завершення карантину від сплати за оренду майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ міст Чернігівської області, які орендують приміщення для розміщення закладів освіти приватної та державної форми власності, закладів громадського харчування".

Як зазначає позивач, відповідач, у порушення взятих на себе зобов`язань за Договором №06/12, не сплатив позивачу орендну плату за березень, червень-вересень 2020 року.

Позивачем надано рахунки, які виставлялись відповідачу за оренду спірного приміщення, та залишились неоплаченими останнім: № УА-0000524 від 31.03.2020 (за березень 2020р.) на суму 602,36 грн, № УА-0001173 від 30.06.2020 (за червень 2020р.) на суму 610,22 грн, № УА-0001394 від 31.07.2020 (за липень 2020р.) на суму 606,56 грн, № УА-0001617 від 31.08.2020 (за серпень 2020р.) на суму 605,35 грн, № УА-0001837 від 30.09.2020 (за вересень 2020р.) на суму 608,38 грн.

Як докази направлення вказаних рахунків та отримання їх відповідачем позивач надав суду:

- рахунку №УА-0000524 від 31.03.2020 - супровідний лист від 16.04.2020 №254-20 про повторне направлення рахунку, копію конверту про повернення листа позивача з відміткою відділення поштового зв`язку "за закінченням терміну зберігання", супровідний лист від 03.07.2020 №362-20 про повторне направлення листа від 16.04.2020 № 254-20 та рахунків, копію поштового повідомлення про вручення 06.07.2020 відповідачу листа;

- рахунку №УА-0001173 від 30.06.2020 - супровідний лист від 16.07.2020 № 411-20 про направлення рахунків, копію поштового повідомлення про вручення 21.07.2020 відповідачу листа;

- рахунку № УА-0001394 від 31.07.2020 - супровідний лист від 17.08.2020 № 468-20 про направлення рахунків, копію поштового повідомлення про вручення 19.08.2020 відповідачу листа;

- рахунку №УА-0001617 від 31.08.2020 - супровідний лист від 15.09.2020 №533-20 про направлення рахунків, копію поштового повідомлення про вручення 17.09.2020 відповідачу листа;

- рахунку №УА-0001837 від 30.09.2020 - супровідний лист від 15.10.2020 №601-20 про направлення рахунків, копію поштового повідомлення про вручення 19.10.2020 відповідачу листа.

Крім того, відповідно до укладених між сторонами договорів оренди №41/10 від 02.09.2010 та №63/10 від 27.01.2011 в оренді у відповідача за адресою: м. Чернігів, проспект Миру, 20, де знаходиться спірне орендоване приміщення складу, перебувають й інші приміщення, передані з метою розміщення в ньому підприємства громадського харчування.

Так, відповідно до договору оренди приміщень в будівлі, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області та розташованих по проспекту Миру, 20 у м. Чернігові, №41/10 від 02.09.2010 (далі Договір №41/10) відповідачу передано в строкове платне користування частину нежилого приміщення, яке розташоване в підвалі будівлі по проспекту Миру, 20, у м. Чернігові, площею 377,3 кв.м, що мають окремий вхід, з метою розміщення в ньому підприємства громадського харчування: їдальні, дитячого кафе, буфету, кафе-морозиво (без реалізації горілчаних виробів), а саме: частина будівлі колишнього готельного комплексу "Десна" - приміщення підвалу: літ. 1-33, літ. 1-36, літ. 1-38, з літ. 1-40 по літ. 1-56, літ. 1-58, з літ. 1-70 по літ. 1-72, літ. 1-ІІ, літ. 1-ІІІ, площею 377,3 кв. м. Строк дії Договору №41/10 з 02.09.2010 по 23.08.2025.

Згідно з договором оренди приміщень в будівлі, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області та розташованих по проспекту Миру, 20 у м. Чернігові, №63/10 від 27.01.2011 (далі договір № 63/10) відповідачу передано в строкове платне користування частину нежилих приміщень, які розташовані в підвалі будівлі по проспекту Миру, 20, у м. Чернігові, площею 38,5 кв.м, що мають окремий вхід, з метою розміщення в ньому підприємства громадського харчування: їдальні, дитячого кафе, буфету, кафе-морозиво (без реалізації горілчаних виробів), а саме: частина будівлі колишнього готельного комплексу "Десна" - приміщення підвалу: з літ. 1-3 по л. 1-5, Ѕ літ. 1-2, площею 38,5 кв.м. Строк дії договору № 63/10 з 27.01.2011 по 31.12.2020.

Відповідач надав копію платіжного доручення № 1666 від 07.07.2020 про сплату коштів у розмірі 23,94 грн за оренду приміщення по проспекту Миру, 20 у м. Чернігові, за травень 2020 року, згідно з рахунком УА-0000956 від 31.05.2020.

Однак, рахунок УА-0000956 від 31.05.2020 у матеріалах справи відсутній.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 509 ЦК України та ст. 173 ГК України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частина 1 ст. 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Так, договір, укладений між Комунальним підприємством "Діловий центр" Чернігівської обласної ради та Приватним підприємством "Регіональне інформаційно-інвестиційне агентство", за своєю правовою природою відноситься до договорів оренди.

Статтею 1 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що оренда - це речове право на майно, відповідно до якого орендодавець передає або зобов`язується передати орендарю майно в користування за плату на певний строк.

Як встановлено ч.ч. 1, 6 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення ЦК України, з урахуванням особливостей передбачених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частинами 1, 4 ст. 286 ГК України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

З урахуванням змісту наведених норм вбачається, що в орендаря наявний обов`язок сплачувати оренду плату за весь час користування об`єктом оренди.

З матеріалів справи вбачається, що позивач нарахував відповідачу орендну плату за користування спірним приміщенням у загальній сумі 3 032,87 грн., а саме: за березень 2020р. - 602,36 грн., за червень 2020р. - 610,22 грн., за липень 2020р. - 606,56 грн., за серпень 2020р. - 605,35 грн., за вересень 2020р. - 608,38 грн та виставлено відповідні рахунки (№ УА-0000524 від 31.03.2020 (за березень 2020р.) на суму 602,36 грн, № УА-0001173 від 30.06.2020 (за червень 2020р.) на суму 610,22 грн, № УА-0001394 від 31.07.2020 (за липень 2020р.) на суму 606,56 грн, № УА-0001617 від 31.08.2020 (за серпень 2020р.) на суму 605,35 грн, № УА-0001837 від 30.09.2020 (за вересень 2020р.) на суму 608,38 грн.

Стосовно нарахування основної заборгованості відповідачу з орендної плати за березень, червень-вересень, 2020, слід зазначити наступне.

Частинами 4, 6 ст. 762 ЦК України передбачено, що наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Орендар має право вимагати зменшення розміру орендної плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, змінилися передбачені договором умови господарювання або істотно погіршився стан об`єкта оренди.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 22.04.2020 № 291) установлено з 12.03.2020 по 11.05.2020 на всій території України карантин. Заборонено, зокрема до 11.05.2020 роботу суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема закладів громадського харчування (ресторанів, кафе тощо).

В подальшому, до вказаної вище постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 неодноразово вносились зміни. Так, постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 641 з подальшими змінами від 13.10.2020 № 956 продовжено дію карантину на всій території України до 31.12.2020.

Пунктом 14 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України (в редакції Закону України від 13.04.2020) встановлено, що на час дії відповідних обмежувальних карантинних заходів, запроваджених Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), обставинами, за які наймач (орендар) не відповідає відповідно до частини другої статті 286 Господарського кодексу України, частин четвертої та шостої статті 762 Цивільного кодексу України, також є заходи, запроваджені суб`єктами владних повноважень, якими забороняються певні види господарської діяльності з використанням орендованого майна, або заходи, якими забороняється доступ до такого майна третіх осіб.

Рішенням двадцять третьої сесії Чернігівської обласної ради сьомого скликання від 12.05.2020 № 55-23/VII "Про звільнення від сплати за оренду майна" (далі - рішення № 55-23/VII) вирішено:

звільнити з 12.03. 2020 по 11.05. 2020 року всіх орендарів від сплати за оренду майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області, крім операторів мобільного зв`язку;

на період дії карантину орендарям нерухомого та іншого індивідуально визначеного майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області не нараховувати пеню за несвоєчасну сплату або сплачену не в повному обсязі орендну плату за період з 12.03.2020 по останню офіційну дату завершення дії карантину, яка встановлена Кабінетом Міністрів України;

застосування цього рішення не потребує внесення змін до договорів оренди майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області.

Рішенням двадцять третьої сесії Чернігівської обласної ради сьомого скликання від 22.05.2020 № 91-23/VII "Про внесення змін до рішення обласної ради від 12.05.2020 року № 55-23/VII "Про звільнення від сплати за оренду майна" (надалі - рішення № 91-23/VII) внесено зміни до рішення № 55-23/VII, якими п. 1 останнього викладено в наступній редакції: "Звільнити з 12.03.2020 по 11.05.2020 всіх орендарів від сплати за оренду майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області, крім операторів мобільного зв`язку та бюджетних установ.

Звільнити з 12.03.2020 до завершення карантину від сплати за оренду майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області орендарів, які орендують приміщення для розміщення закладів освіти приватної та державної форми власності, закладів громадського харчування".

Розпорядженням Чернігівського міського голови від 25.05.2020 № 72-р "Про послаблення протиепідемічних заходів на території міста Чернігова" (надалі - розпорядження № 72-р) дозволено з 10.06.2020 на території міста Чернігова, за умови дотримання встановлених протиепідемічних вимог і карантинних обмежень, рекомендацій МОЗ України та постанов Головного санітарного лікаря України, зокрема діяльність закладів громадського харчування, зокрема приймання відвідувачів у приміщеннях.

Розпорядженням Чернігівського міського голови від 04.06.2020 № 77-р "Про внесення змін до розпорядження міського голови "Про послаблення протиепідемічних заходів на території міста Чернігова" від 25 травня 2020 року № 72-р" до розпорядження № 72-р внесені зміни шляхом доповнення його п. 2 наступного змісту: "Дозволити з 5 червня 2020 року на території міста Чернігова, за умови дотримання встановлених протиепідемічних вимог і карантинних обмежень, рекомендацій МОЗ України та постанов Головного санітарного лікаря України, зокрема діяльність закладів громадського харчування, зокрема приймання відвідувачів у приміщеннях".

Відповідно до Конституції України система та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначається Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні".

За змістом статей 2, 16, 60, 73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Районні та обласні ради від імені територіальних громад сіл, селищ, міст здійснюють управління об`єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад.

Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Враховуючи вказане вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що нарахування відповідачу орендної плати за договором починаючи з 12.03.2020 по 31.03.2020 та з червня по вересень 2020 (спірний період) є неправомірним, відтак позов у цій частині задоволенню не підлягає.

При цьому, розпорядження Чернігівської міської ради від 25.05.2020 №72-р "Про послаблення протиепідемічних заходів на території міста Чернігова", з урахуванням змін внесених розпорядженням Чернігівської міської ради від 04.06.2020 №77-р, за яким дозволено з 05.06.2020 на території м. Чернігова (за умови дотримання встановлених протиепідемічних вимог і карантинних обмежень, рекомендацій МОЗ України та постанов Головного державного санітарного лікаря) діяльність закладів харчування, зокрема приймання відвідувачів у приміщенні, не впливає на чинність рішення Чернігівської обласної ради від 12.05.2020 №55-23/VII "Про звільнення від сплати за оренду майна" (з внесеними змінами від 22.05.2020 №91-23/VII).

Таким чином, нарахований позивачем розмір орендної плати за березень 2020р. у розмірі 602,36 грн. є невірним, оскільки враховуючи запровадження з 12.03.2020 на території України карантину та відповідних обмежень, зокрема заборони роботи закладів громадського харчування, відповідач був позбавлений можливості, зокрема у період з 12.03.2020 по 31.03.2020 працювати і як наслідок використовувати орендоване ним майно.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що з огляду на умови договору № 06/12 та правила обчислення строків, встановлені ст. 253, 254 ЦК України, останнім днем сплати відповідачем орендної плати за березень 2020р. є 21.04.2020.

Доказів сплати заборгованості з орендної плати за договором №06/12 за період з 01.03.2020 по 11.03.2020 у розмірі 213,74 грн. відповідач суду не надав.

Також відповідач зазначає про ненадання позивачем належних доказів надсилання йому рахунків щодо сплати орендної плати.

Суд першої інстанції правомірно відхилив заперечення відповідача щодо відсутності належних доказів направлення на його адресу рахунків на оплату орендної плати, оскільки умовами договору (п. 3.6) передбачено обов`язок орендаря сплачувати орендну плату щомісячно у 10-денний термін після офіційного повідомлення про індекс інфляції за минулий місяць згідно виставлених рахунків орендодавцем шляхом перерахування на поточні рахунки орендодавця та обласного бюджету у співвідношенні, встановленому Методикою розрахунку та порядку використання плати за оренду майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області або в іншому порядку, встановленому рішенням обласної ради.

Отже, відповідач за умовами договору прийняв на себе зобов`язання щодо своєчасного та в повному обсязі внесення орендного плати.

Крім того, колегія суддів зазначає, що рахунок-фактура є документом, який містить лише платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти. Ненадання рахунку-фактури не є відкладальною обставиною у розумінні статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні статті 613 ЦК України, тому наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обов`язку сплатити належні за договором платежі.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 923/712/17 та від 21.01.2019 у справі № 925/2028/15.

Відповідач, в свою чергу, зазначає про наявність двох рахунків про сплату орендної плати за березень 2020 року: №УА-0000524 від 31.03.2020 та №УА-0000956 від 31.05.2020 на суму 23,94 грн., до якого включений розмір орендної плати з урахуванням рішення Чернігівської обласної ради від 22.05.2020, та який був сплачений відповідачем у травні 2020 року згідно з платіжним дорученням №1666 від 07.07.2020, а відтак і про безпідставність стягнення орендної плати за березень 2020 року.

Натомість, позивач не визнає таких обставин, а у відповіді на відзив зазначає про те, що у рахунок УА-0000956 від 31.05.2020 (за травень 2020р.) був включений перерахунок за березень (відмінусовано орендної плати за 20 днів березня), з урахуванням чого розмір орендної плати за травень 2020 склав 23,94 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем надано лише рахунок №УА-0000524 від 31.03.2020 на сплату орендної плати за березень 2020р. у розмірі 602,36 грн., натомість рахунок № УА-0000956 від 31.05.2020, на які посилаються сторони, в матеріалах справи відсутній.

Інших доказів, з яких можливо встановити здійснення перерахунку орендної плати за березень 2020р. та виставлення нового рахунку №УА-0000956 від 31.05.2020 на сплату орендної сплати саме за цей місяць, матеріали справи не містять.

Крім того, відповідно до платіжного доручення № 1666 від 07.07.2020 про сплату відповідачем коштів у розмірі 23,94 грн., призначенням платежу є оренда приміщення по проспекту Миру, 20 у м. Чернігові, за травень 2020 року, згідно з рахунком УА-0000956 від 31.05.2020. Посилання на договір оренди, за яким сплачувались кошти, вказане платіжне доручення не містить, у зв`язку із чим, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено належними доказами сплату орендної плати за березень 2020р. за спірним договором.

Таким чином, зважаючи на недоведеність відповідачем сплати коштів у розмірі 23,94 грн. саме за договором № 06/12, підстави для здійснення зарахування цих коштів у рахунок погашення заборгованості зі сплати орендної плати за березень 2020р. відсутні.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що за березень 2020р., а саме за період з 01.03.2020 по 11.03.2020, розмір орендної плати, який підлягає сплаті відповідачем, становить 213,74 грн. В іншій частині вимог щодо стягнення боргу з орендної плати за період з 12.03.2020 по 30.09.2020, судом першої інстанції правомірно відмовлено, у зв`язку з безпідставністю.

Також позивачем нараховано та заявлено до стягнення 6,03 грн. інфляційних нарахувань, 61,36 грн. - 10% річних та 121,25 грн. штрафу у розмірі 10% від суми заборгованості.

Частина 2 ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Умовами пункту 9.5 договору визначено, що у разі несвоєчасного виконання зобов`язання по сплаті орендної плати, орендар повинен сплатити орендодавцю суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 10% річних від простроченої суми.

Відповідно до п. 3.6 договору орендну плату Орендар зобов`язаний перераховувати щомісячно у 10-денний строк після офіційного повідомлення про індекс інфляції за минулий місяць згідно виставлених рахунків Орендодавцем шляхом перерахування на поточні рахунки Орендодавця та обласного бюджету у співвідношенні: 50% - до обласного бюджету, 50% - Орендодавцю, згідно Методики розрахунку та порядку використання плати за оренду майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області.

При розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України № 265 від 27.07.2007.

Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ № 1078).

Вказана правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19.

Статтею 625 ЦК України передбачено право особи отримати компенсацію інфляційних збитків за весь період прострочення. Якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - "дефляція", то це не змінює його правової природи і не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ №1078 від 17.07.2003.

Сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме: час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу; час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями)= 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19.

З огляду на вказане вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що розмір інфляційних нарахувань на суму боргу по орендній платі за березень 2020р. (виходячи з суми, яка підлягає стягненню - 213,74 грн.) становить 0,42 грн.

Враховуючи відсутність у позивача правових підстав для здійснення нарахування відповідачеві орендної плати у період з червня по вересень 2020, позовні вимоги в частині інфляційних нарахувань на відповідні суми судом відхиляються.

Перевіривши розрахунок 10% річних, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що розмір десяти процентів річних з простроченої суми, який підлягає стягненню з відповідача, становить 10,69 грн., за період з 22.04.2020 по 21.10.2020), а тому суд першої інстанції правомірно частково задовольнив позовні вимоги в цій частині.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами та договором (ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 216 та ч. 1 ст. 218 ГК України).

Відповідно до ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно зі ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Зі ст. 230 ГК України випливає, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно із п. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Сторони у п. 3.8 договору передбачили господарсько-правову відповідальність за порушення умов договору у вигляді сплати у розмірі 10% від суми заборгованості, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці.

Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджено виконання відповідачем грошового зобов`язання перед позивачем із порушенням умов договору, перевіривши розрахунок суми штрафу, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що правильною сумою штрафу є сума у розмірі 21,37 грн., а ця сума є такою, що підлягає стягненню з відповідача.

Щодо визначення спірного приміщення закладом громадського харчування, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що спірне орендоване приміщення, загальною площею 11,7 кв. м, яке не має окремого входу, також використовується відповідачем для забезпечення функціонування закладу громадського харчування, враховуючи наступне.

Відповідач зазначає, що спірне орендоване приміщення, площею 11,7 кв. м, яке не має окремого входу, він використовує як складське приміщення закладу громадського харчування, розміщеного у цьому ж підвальному приміщенні, та вважає неправомірним нарахування позивачем орендної плати за його користування, посилаючись на рішення Чернігівської обласної ради від 22.05.2020 №91-23/VII, яким з 12.03.2020 і до завершення карантину звільнено від сплати орендної плати за оренду комунального майна заклади громадського харчування.

Визначення поняття "закладу громадського харчування" міститься, зокрема, у ст. 1 Закону України "Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів", відповідно до якої заклад громадського харчування - це ресторан, бар, кафе, їдальня, закусочна, піцерія, кулінарія, кіоск чи інший заклад незалежно від територіальних ознак (місця) провадження господарської діяльності з громадського харчування та ступеня доступності харчування будь-яким особам.

Вимоги до проектування нових і тих, що реконструюються, підприємств харчування (закладів ресторанного господарства, далі - закладів РГ), які знаходяться у будинках, що стоять окремо, входять до складу багатофункціональних будинків і будинків іншого призначення, вбудовуються та прибудовуються до житлових будинків встановлені у Державних будівельних нормах "Будинки і споруди. Підприємства харчування (Заклади ресторанного господарства). ДБН В.2.2-25:2009", затверджених Мінрегіонбудом України (далі - ДБН В.2.2-25:2009).

Відповідно до п. 3.1, 3.2 ДБН В.2.2-25:2009 ресторанне господарство (РГ) - вид економічної діяльності суб`єктів господарської діяльності щодо надавання послуг відносно задоволення потреб споживачів у харчуванні з організуванням дозвілля або без нього. Суб`єкти господарської діяльності здійснюють діяльність у ресторанному господарстві через заклади РГ (ДСТУ 3862)

Підприємство харчування (заклад РГ) - організаційно-структурна одиниця у сфері РГ, яка здійснює виробничо-торговельну діяльність: виробляє і (або) доготовляє, продає і організує споживання продукції власного виробництва і закупних товарів, може організувати дозвілля споживачів.

Згідно з п. 4.1.1 ДБН В.2.2-25:2009 підприємства харчування (заклади РГ) складаються з двох функціональних груп приміщень: а) призначених для обслуговування відвідувачів (розділ 6.2); б) призначених для виготовлення кулінарної продукції (розділ 6.3).

Відповідно до розділу 6.2 ДБН В.2.2-25:2009 до приміщень для відвідувачів належать, зокрема, обідні зали; допоміжні приміщення, до складу яких входять вестибюль з гардеробом, туалети, приміщення (місця) для відпочинку, кімнати для куріння тощо, а також приміщення з надання послуг відвідувачам, які встановлюються завданням на проектування.

У розділі 6.3 ДБН В.2.2-25:2009 до приміщень з виготовлення кулінарної продукції віднесені: виробничі приміщення (гарячий і холодний цехи; мийна столового і кухонного посуду тощо); приміщення приймання і зберігання продуктів (складські приміщення, комори, охолоджувальні камери тощо); службово-побутові приміщення (адміністративні приміщення та службові приміщення і приміщення персоналу).

Отже, заклади громадського харчування це комплекс приміщень, до яких відносяться не лише обідні зали, передбачені для приймання їжі, та інші приміщення для відвідувачів, а й допоміжні приміщення, що забезпечують функціонування таких закладів та використовуються, зокрема, для приготування харчових продуктів, їх зберігання, зберігання інвентарю та інших засобів, миття посуду та ін.

Як вбачається з договору № 41/10, в оренду відповідачу з метою розміщення підприємства громадського харчування була передана частина нежилого приміщення, за адресою: проспект Миру, 20, у м. Чернігові, площею 377,3 кв.м, що має окремий вхід, а саме: частина будівлі колишнього готельного комплексу " Десна " - приміщення підвалу, у тому числі, з літ. 1-40 по літ. 1-56, а за договором № 06/12 - частина приміщення підвалу з метою розміщення складу (літ. 1-43), яке знаходиться у вищезазначеній будівлі, загальною площею 11,7 кв. м, що не має окремого входу.

Тобто за договором № 06/12 відповідачу вже була передана частина того самого приміщення, яке надано в оренду за договором № 41/10 саме з метою розміщення підприємства громадського харчування, і з огляду на спільність таких приміщень, суд доходить висновку, що спірне орендоване приміщення, загальною площею 11,7 кв.м, яке не має окремого входу, також використовується відповідачем для забезпечення функціонування закладу громадського харчування.

Натомість доказів використання відповідачем спірного орендованого приміщення з іншою метою позивачем до суду не надано.

Згідно з частинами 1-4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 79 Господарського процесуального кодексу України).

Будь-які подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

На переконання колегії суддів апеляційного господарського суду, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Щодо стягнення судових витрат

Згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити в зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, відносяться витрати понесені учасником справи на отримання професійної правничої допомоги.

Частиною 1 ст. 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За змістом ч. 8 ст. 129 ГПК України докази на підтвердження розміру судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити, подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Частиною 2 ст. 126 ГПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Пунктом 1 ч. 2 цієї ж статті визначено, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану із справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

За приписами ч. 3 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Частиною 3 ст. 126 ГПК України унормовано, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) (1); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) (2); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт (3); ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (4).

За частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити а зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.

Як вбачається із матеріалів справи, у відзиві на позов відповідач зазначив, що він планує понести витрати на надання правової допомоги адвокатом у суді у розмірі 2 000,00 грн., а у запереченнях навів опис виконаних адвокатом робіт, а саме: надання усних консультацій, підготовка та подання відзиву на позовну заяву, підготовка та подання заперечень, усього на загальну суму 2 000,00 грн.

Відповідачем, в якості доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу надано копію договору про надання правової (правничої) допомоги від 05.11.2020, укладеного з адвокатом Лопаткою В.М., копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги, виданим адвокатом Лопаткою В.М., копію платіжного доручення №1697 від 06.11.2020 про сплату відповідачем коштів за надання правничої допомоги у розмірі 2 000,00 грн.

Відповідно до п. 3.2 договору про надання правової (правничої) допомоги від 05.11.2020 розмір гонорару адвоката за надання правової допомоги складає 2 000,00 грн. по кожній судовій інстанції окремо, які сплачується Клієнтом на користь Адвоката протягом 10 робочих днів з дня підписання цього договору.

Таким чином, враховуючи достатність наданих відповідачем документів для підтвердження понесення витрат на професійну допомогу, колегія суддів апеляційного господарського суду, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про стягнення з позивача на користь відповідача 1 686,48 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Доводи скаржника про ненадання відповідачем детального опису виконаних адвокатом робіт, спростовуються наявними матеріалами справи.

Щодо заяви Приватного підприємства "Регіональне інформаційно-інвестиційне агентство" про стягнення з Комунального підприємства "Діловий центр" Чернігівської обласної ради 2 000,00 грн., в якості компенсації витрат, понесених за надання правової допомоги в суді апеляційної інстанції, викладеної у тексті відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Дослідивши матеріали справи та долучені до відзиву на апеляційну скаргу додатки, колегія суддів встановила, що на підтвердження фактичних витрат надання правничої допомоги відповідач долучив ордер на надання правничої (правової) допомоги № 1009214, в якому вказано, що адвокат Лопатка В.М. надає правничу допомогу на підставі договору про надання правової допомоги №б/н від 05.11.2021.

Однак, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що в платіжному дорученні № 1718 від 03.03.2021, у графі: "Призначення платежу" вказано: "за надання правової допомоги згідно з договором № 927/939/20 від 03.03.2021".

Слід зазначити, що договір № 927/939/20 від 03.03.2021 про надання правової допомоги у матеріалах справи відсутній.

Також, суд апеляційної інстанції вказує, що відповідачем не надано суду апеляційної інстанції детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом.

Враховуючи вказане вище, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову Приватному підприємству "Регіональне інформаційно-інвестиційне агентство" у стягненні з Комунального підприємства "Діловий центр" Чернігівської обласної ради 2 000,00 грн., в якості компенсації витрат, понесених за надання правової допомоги в суді апеляційної інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно із ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст.ст. 73, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Скаржником не надано доказів нечинності рішення обласної ради, а також безпідставно не береться до уваги п. 3.10 договору оренди, у якому передбачено право обласної ради встановлювати інший порядок сплати орендної плати, ніж це визначено договором, в даному випадку Чернігівська обласна рада своїм рішенням встановила інший порядок сплати орендної плати на період карантину, фактично звільнивши відповідача від її оплати.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржниками зроблено не було.

Скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято відповідно до вимог матеріального та процесуального права, підстав його зміни або скасування не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Комунального підприємства "Діловий центр" Чернігівської обласної ради на рішення Господарського суду Чернігівської області від 28.12.2020 у справі № 927/939/20 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 28.12.2020 у справі № 927/939/20 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на скаржника, в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Діловий центр" Чернігівської обласної ради на рішення Господарського суду Чернігівської області від 28.12.2020 у справі № 927/939/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 28.12.2020 у справі № 927/939/20 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на Комунальне підприємство "Діловий центр" Чернігівської обласної ради.

4. Відмовити Приватному підприємству "Регіональне інформаційно-інвестиційне агентство" у стягненні з Комунального підприємства "Діловий центр" Чернігівської обласної ради 2 000,00 грн., в якості компенсації витрат, понесених за надання правової допомоги в суді апеляційної інстанції.

5. Справу № 927/939/20 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Постанова підписана 30.04.2021 у зв`язку із перебуванням судді Гаврилюка О.М. на лікарняному з 15.04.2021 по 29.04.2021, включно.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням приписів п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді В.В. Сулім

О.М. Коротун