ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2021 р. Справа № 917/1923/20

Суддя господарського суду Полтавської області Білоусов С. М. при секретарі судового засідання Мацко О.В., розглянувши матеріали

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Тайтен Машинері Україна", вул. Машинобудівників, 1, смт. Чабани, Києво-Святошинський район, Київська область, 08162,

до Приватного підприємства "Мар`янівське-2014", вул. Миру, 14, с. Мар`янівка, Гребінківський район, Полтавська область, 37412,

про стягнення грошових коштів

Представники:

від позивача: Бенько І.В.

від відповідача: Потапенко А.М.

В судовому засіданні 22.04.2021 року судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення у відповідності до вимог ст. 240 ГПК України.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Тайтен Машинері Україна" звернулося до господарського суду Полтавської області з позовною заявою до Приватного підприємства "Мар`янівське-2014" про стягнення 789 068,93 грн. заборгованості, з яких 589 580,74 грн. пені та 199 488,18 грн. 11 % річних.

За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.12.2020 року даний позов був переданий на розгляд судді Білоусову С.М.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що відповідач порушив вимоги договору № TMU-167T-18 купівлі-продажу сільськогосподарської техніки від 01.06.2018 року, що й призведи до застосування штрафних санкцій.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 09.12.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 917/1923/20 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Ухвалою суду від 25.01.2021 року задоволено клопотання учасників справи про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 23.02.2021 року продовжено строк підготовчого провадження у даній справі на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 23.03.2021 р. на 11:15.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 23.03.2021 року закрито підготовче провадження у справі № 917/1923/20 та призначено справу до судового розгляду по суті на 22.04.2021 р. на 11:15.

Відповідач у відзиві на позовну заяву не визнає заявлений позов в повному обсязі, оскільки позовні вимоги не відповідають дійсності, є безпідставними та необгрунтованими.

Позивач у відповіді на відзив зазначає, що аргументи відповідача у відзиві на позовну заяву слід відхилити, а позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких вказано, доводи позивача не відповідають дійсності, а тому просить суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

У своїх запереченнях поданих до суду 23.02.2021 року позивач зазначає, що подані відповідачем додаткові документи сформовані не відомою позивачу особою за невстановлених обставин.

Крім того, позивач надав до суду письмові пояснення (вх. № 4151 від 15.04.2021 року), до яких надає судову практику по аналогічному спору.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.

01.06.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Тайтен Машинері Україна" (позивач, продавець) та Приватним підприємством "Мар`янівське-2014" (відповідач, покупець) було укладено договір купівлі-продажу сільськогосподарської техніки № TMU-167Т-18 (договір), за умовами якого продавець зобов`язався передати у власність покупця сільськогосподарську техніку (далі - товар), згідно з умовами оплати, які викладені в п. 2.3. договору.

Відповідно до п. 1.2. договору передбачено, що специфікація на товар наведена в Додатку № 1, який є невід`ємною частиною договору.

01.06.2018 року укладено Додаток № 1 до договору (специфікація), в якій сторони визначили, що за договором підлягає постачанню Сільськогосподарський колісний трактор Case ІН JX 110 Farmall, № НОМЕР_1 та Сільськогосподарський колісний трактор Case ІН JX 110 Farmall з фронтальним навантажувачем, № НОМЕР_2 (товар).

Відповідно до п. 1.3. договору, товар постачається на умовах DDP (Інкотермс 2010), адреса: с. Мар`янівка, Гребінківський р-н, Полтавська обл., в строк до 04.06.2018 року.

Відповідно до п. 2.1. договору сторони встановлюють: ціну товару в гривнях, грошовий еквівалент в іноземній валюті - EURO, який визначено по курсу продажу євро на Українській міжбанківській валютній біржі на момент закриття торгів на день, який передує виставлених Продавцем рахунків згідно Договору.

Пунктом 2.2. договору сторони погодили, що на момент підписання цього договору загальна вартість товару становить 2 100 636,00 грн, що еквівалентно 69 000,00 євро.

Відповідно до п. 2.3. договору, сторони встановили, що протягом терміну дії договору, грошові зобов`язання покупця існують і підлягають сплаті в гривнях у наступному порядку:

2.3.1. - платіж у розмірі 210 063,60 грн., в т.ч. ПДВ 20%, що складає 10% від загальної вартості товару, здійснюється покупцем до 01.06.2018 року;

2.3.2. - платіж у розмірі 1 890 572,40 грн., в т.ч. ПДВ 20%, що складає 90% від загальної вартості товару, здійснюється покупцем протягом 25-ти банківських днів з моменту передачі документів для постановки на облік техніки в Державній службі з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, а саме:

- номерний знак транзит;

- видаткова накладна;

- акт приймання- передачі техніки;

- договір купівлі-продажу сільськогосподарської техніки;

- копія вантажно-митної декларації.

Згідно п. 3.2. договору, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві, в термін, який вказано в п. 1.3. цього договору, та в місці, визначеному в цьому ж п. 1.3. договору.

01.06.2018 року на виконання вимог договору Товариство з обмеженою відповідальністю "Тайтен Машинері Україна" передало Приватному підприємству "Мар`янівське-2014" товар, що підтверджується актом приймання-передачі техніки № 1 від 01.06.2018 року, який підписаний уповноваженими представниками сторін.

Також зі змісту вказаного акта вбачається, що товар переданий в справному стані, новий та комплектно відповідно до Специфікації.

Як вбачається з позовної заяви та було зазначено позивачем у судовому засіданні 22.04.2021 року, позивачем були передані відповідачу 01.06.2018 року номерний знак на транзит, видаткова накладна, акт приймання - передачі техніки, договір купівлі-продажу сільськогосподарської техніки, копія вантажно-митної декларації.

З виписки по рахунку позивача (а.с. 37), наданої до позовної заяви вбачається, що відповідачем здійснено п`ять платежів, які в сумі складають 2 033 971,00 грн:

- 04.06.2018 сплачено 210 063,60 грн (еквівалент 6 894,41 євро х 30,4687 - курс станом на 03.06.2018);

- 22.11.2018 року сплачено 882 698,22 грн.;

- 17.09.2019 року сплачено 100 000,00 грн.;

- 09.10.2019 року сплачено 100 000,00 грн.;

- 01.11.2019 року сплачено 741 209,18 грн.

З викладеного вбачається, що відповідачем виконано зобов`язання щодо оплати вартості товару.

Однак, позивач вважає, що останній провів оплату з грубим порушенням строків визначених договором, а саме через 16 місяців від обумовлених строків згідно Договору купівлі-продажу, що призвело до порушення його прав і законних інтересів, у зв`язку з чим у нього виникло право на стягнення пені передбаченої договором та застосування заходів відповідальності за порушення грошового зобов`язання у порядку ст. 625 ЦК України.

Пунктом 7.1 договору встановлено, що у випадку прострочення терміну оплати, встановленого умовами цього договору покупець сплачує продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення з моменту виникнення заборгованості за весь строк прострочення сплати заборгованості та суму боргу із урахуванням встановленого індексу інфляції протягом 10 календарних днів з моменту пред`явлення відповідної вимоги продавцем.

Згідно з п. 7.2 договору, керуючись ст. 625 ЦК України, сторони погодили, що у разі прострочення термінів оплати (у т.ч. кожного з платежів), встановлених умовами цього договору покупець сплачує продавцю 11% річних від простроченої суми протягом 10 календарних днів з моменту пред`явлення відповідної вимоги продавцем.

Пунктом 7.4 договору сторони обумовили, що керуючись ст. 259 ЦКУ строк позовної давності по стягненню неустойки (штрафу, пені), відсотків (п. 7.2 договору) встановлюється тривалістю п`ять років.

Позивачем було направлено на адресу відповідача вимогу вих. № 467 від 24.03.2020 року (а.с. 33-35) про виконання зобов`язання за договором, а саме: сплати пені за весь час прострочення оплати в сумі 588 279,21 грн. та 11% річних у розмірі 178 550,44 грн.

Однак, дана вимога відповідачем залишена поза увагою.

Як зазначає позивач та вбачається з матеріалів справи, відповідач на день подачі позову до суду не здійснив ніяких дій щодо погашення штрафу та 11% річних за договором.

У зв`язку з вищевикладеним позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права з позовною заявою про стягнення з відповідача 589 580,74 грн. пені та 199 488,19 грн. 11% річних за неналежне виконання умов договору № TMU-167T-18 купівлі-продажу сільськогосподарської техніки від 01.06.2018 року.

При вирішенні спору суд зазначає наступне.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до п. 5 ст. 16 ЦК України одним із засобів захисту цивільних прав є примусове виконання обов`язку в натурі.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК) України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Стаття 627 ЦК України встановлює, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту. вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписом ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Як встановлено судом, між сторонами виникли правовідносини купівлі-продажу товару на підставі договору купівлі-продажу сільськогосподарської техніки № TMU-167T-18 від 01.06.2018 року.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом встановлено факт виконання зобов`язань з боку позивача щодо поставки відповідачу товару на суму 2 100 636,00 грн., що еквівалентно 69 000,00 євро та підтверджується актом приймання-передачі техніки № 1 від 01.06.2018 року, який підписаний уповноваженими представниками сторін.

За приписами ч. 1 ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Сторонами у договорі купівлі-продажу порядок розрахунків за договором визначено п. 2.3.2. порядок оплати у два етапи.

Відповідно до умов договору, зокрема, п. 2.3 сторони встановили, що протягом терміну дії договору, грошові зобов`язання покупця існують і підлягають сплаті в гривнях у наступному порядку:

2.3.1. платіж у розмірі 210 063,60 грн., в т.ч. ПДВ 20%, що складає 10% від загальної вартості товару, здійснюється покупцем до 01.06.2018 року;

2.3.2. платіж у розмірі 1 890 572,40 грн., в т. ч. ПДВ 20%, що складає 90% від загальної вартості товару, здійснюється покупцем протягом 25-ти банківських днів з моменту передачі документів для постановки на облік техніки в Державній службі з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, а саме:

- номерний знак транзит;

- видаткова накладна;

- акт приймання- передачі техніки;

- договір купівлі-продажу сільськогосподарської техніки;

- копія вантажно-митної декларації.

Як зазначає відповідач у відзиві на позовну заяву, позивачем на виконання умов договору, а саме: пункту 2.3.2. для здійснення обов`язку відповідача щодо оплати 90 % вартості товару, документи в повному обсязі для постановки на облік техніки було передано лише 08.11.2019 року (тобто через 16 місяців з моменту укладення договору), зокрема:

- копії вантажно -митних декларацій;

- номерні знаки транзит.

На підтвердження зазначеного відповідач звернувся з запитом до Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області вих. № 23/12/20-01 від 23.12.2020 року (а.с. 93) про надання пакету документів для постановки на облік сільськогосподарського колісного трактору Case ІН JX 110 Farmall, № НОМЕР_1 та сільськогосподарського колісного трактору Case ІН JX 110 Farmall з фронтальним навантажувачем, № НОМЕР_2 .

Як вбачається з наданих відповідачем документів (а.с. 140-164) дата видачі транзитних номерів на техніку (трактори колісні) 08.11.2019 року (а.с. 144, 157) та митні декларації, штемпель Київської митниці ДФС на яких стоїть дата 07.11.2019 року.

Позивач у позові та у відповіді на відзив вказує на те, що 01.06.2018 року пакет документів був переданий відповідачу.

За приписами ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що позивач жодних доказів передачі відповідачу пакету, документів передбачених п. 2.3.2 договору до суду не надав. Натомість зазначає, що подані відповідачем докази до клопотання стосуються суто реєстрації техніки в Держпродспоживслужбі, а не факту їх передачі відповідачу. Також зазначає, що дані докази є такими, що викликають сумнів.

Суд не погоджується з вищевказаними міркуваннями позивача, оскільки дані документи (а.с.142-164) засвідчені печаткою Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області.

Будь-яких інших доказів щодо спростування зазначеного позивачем суду не надано.

Доводом позивача також є те, що відповідач не розрахувався за техніку, сплативши лише 6 900,00 евро, користувався ними в порушення умов договору з 04.06.2018 року по 01.11.2019 року.

Також позивач вказує на те, що відповідач визнає факт отримання поставленого позивачем товару, а тому, термін оплати настає саме 09.07.2018 року.

Суд констатує той факт, що відповідачем визнано поставку товару 01.06.2018 року, однак обов`язок оплати випливає не з факту поставки товару, а з факту передачі повного пакету документів передбачених п. 2.3.2 договору.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач навіть за відсутності всього пакету документів визначених п. 2.3.2 договору та можливості постановки на облік сільськогосподарської техніки оплатив загальну вартість товару 01.11.2019 року.

Факт оплати вартості товару за договором та відсутність заборгованості станом на 01.11.2019 року підтверджується також актом звірки взаєморозрахунків станом за період 01. 01. 2018 року - 01. 11. 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Тайтен машинері України" та Приватним підприємством "Мар`янівське-2014" за договором № TMU-167T-18 від 01.06.2018 року підписаний відповідними представниками сторін та скріплений печатками (а.с. 78).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем передані документи лише 08.11.2019 року, то відповідачем зі своєї сторони були повністю виконані умови договору купівлі-продажу сільськогосподарської техніки № TMU-167T-18 від 01.06.2018 року щодо строків оплати товару, а тому у позивача відсутні підстави для стягнення пені передбаченої Договором та застосування заходів відповідальності за порушення грошового зобов`язання у порядку ст. 625 ЦК України.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Судом враховано, що матеріали справи не містять належних доказів, які б спростувати доводи відповідача та підтвердити позицію позивача щодо вручення відповідачу всіх документів передбачених п. 2.3.2 договору, а тому строк виконання зобов`язання щодо оплати у відповідача не настав. А отже й підстави для стягнення пені та 11% річних за порушення строку оплати у суду відсутні.

Згідно із п. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги безпідставними, необгрунтованими, оскільки позивачем не доведено, що він виконав взяті на себе зобов`язання за договором № TMU-167T-18 купівлі-продажу сільськогосподарської техніки від 01.06.2018 року, у зв`язку з чим, відповідно, підстави для виникнення у відповідача зобов`язань з оплати штрафних санкцій - відсутні.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення заявлених сум з відповідача, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Згідно п. 2 ч. 4 ст. 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Враховуючи відмову позивачу в задоволенні позовних вимог, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити.

2. Копії рішення направити сторонам по справі.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Полтавської області з урахуванням п. п. 17.5 п. 17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Повне рішення складено 29.04.2021 року.

Суддя Білоусов С.М.