ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2021 р. Справа№ 910/14024/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Полякова Б.М.

суддів: Пантелієнка В.О.

Гарник Л.Л.

за участю секретаря судового засідання Михайлюченко О.Г.

перевіривши матеріали апеляційної скарги Державної організації «Українське агентство з авторських та суміжних прав» (далі - ДО «Українське агентство з авторських та суміжних прав», скаржник, заявник)

на рішення Господарського суду м. Києва від 24.11.2020

у справі № 910/14024/19 (суддя Картавцева Ю.В.)

за позовом Державної організації «Українське агентство з авторських та суміжних прав»

до 1) Громадської організації «Українська агенція з авторських та суміжних прав»;

2) Lita, Autorska Spolocnost (LITA)

третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_1

про визнання правочину недійсним

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 13.05.2021

ВСТАНОВИВ:

Державна організація «Українське агентство з авторських та суміжних прав» звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Громадської організації «Українська агенція з авторських та суміжних прав» та Lita, Autorska Spolocnost (LITA) про визнання правочину недійсним.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав про те, що договір про заміну сторони від 04.06.2018 до договору про взаємне представництво інтересів від 20.03.2002 був підписаний керівником позивача з перевищенням повноважень, наданих йому статутом, а також з порушенням норм чинного законодавства, тому, просить суд визнати зазначений договір недійсним.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 24.11.2020 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ключовим мотивом рішення є:

- доводи позивача про перевищення керівником ДО «Українське агентство з авторських та суміжних прав» своїх повноважень при укладанні Договору про заміну сторони не підтверджуються наявними у справі доказами.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ДО «Українське агентство з авторських та суміжних прав» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Ключовими аргументами скарги є:

- судом невірно застосовано норми матеріального права та не досліджено всіх доказів наданих позивачем;

- ДО «Українське агентство з авторських та суміжних прав» самовільно, безпідставно та безоплатно вийшла з оспорюваного договору про взаємне представництво інтересів.

Від ГО "УААСП" надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Ключовими аргументами відзиву є:

- позивач не є організацією колективного управління та не являється членом CISAC, а отже не може бути стороною договору про взаємне представництво інтересів;

- директор ДО "УААСП" Костюк Д.Д. діяв у межах своєї компетенції та довіреності.

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи № 910/14024/19 від 13.01.2021 справа передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Поляков Б.М., судді Пантелієнко В.О., Доманська М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.02.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної організації «Українське агентство з авторських та суміжних прав» на рішення Господарського суду м. Києва від 24.11.2020 у справі № 910/14024/19, справу призначено до розгляду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.03.2021 розгляд справи №910/14024/19 відкладено на 20.04.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.04.2021 призначено до розгляду в судовому засіданні справу №910/14024/19 за апеляційною скаргою Державної організації «Українське агентство з авторських та суміжних прав» на рішення Господарського суду м. Києва від 24.11.2020 на 13.05.2021.

Розпорядженням керівника апарату від 11.05.2021 у зв`язку з перебуванням судді Доманської М.Л., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.05.2021 для розгляду апеляційної скарги Державної організації «Українське агентство з авторських та суміжних прав» сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Поляков Б.М., судді - Гарник Л.Л., Пантелієнко В.О. Зазначена колегія суддів сформована відповідно до рішення загальних зборів суддів Північного апеляційного господарського суду від 02.10.2018 зі змінами від 12.11.2019.

Відтак, судова колегія зазначає, що визначений за допомогою автоматизованої системи розподілу судової справи склад колегії суддів є судом, встановленим законом, у розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Zand v. Austria», висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Відповідно до ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судом норм процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 20.03.2002 між LITA та Державною організацією «Українське агентство з авторських та суміжних прав» укладено договір про взаємне представництво інтересів (далі - Договір про взаємне представництво інтересів), у якому зазначено, що договірні товариства діють на своїх територіях як товариства, що збирають винагороду за використання та експлуатацію літературних, драматичних музично-драматичних, пантомімічних, хореографічних творів відповідно до їх законів про інтелектуальну власність (ст. 1 Договору про взаємне представництво інтересів у редакції Додаткової угоди від 07.08.2017).

01.01.2004, 04.03.2014, 07.08.2017 між позивачем та відповідачем 2 було укладено додаткові угоди до Договору про взаємне представництво інтересів.

04.06.2018 між Lita, Autorska Spolocnost, Державною організацією «Українське агентство з авторських та суміжних прав» та Громадською організацією «Українська агенція з авторських та суміжних прав» укладено договір про заміну сторони у Договорі про взаємне представництво інтересів від 20.03.2002 (далі - Договір про заміну сторони), відповідно до якого сторони погодились замінити одну із сторін Договору про взаємне представництво інтересів від 20.03.2002, а саме передати ГО УААСП усі права та обов`язки ДО УААСП за Договором про взаємне представництво інтересів від 20.03.2002.

Пунктом 2 Договору про заміну сторони передбачено, що після підписання цього договору ГО УААСП стає стороною Договору про взаємне представництво інтересів від 20.03.2002 і є повним правонаступником ДО УААСП відносно його прав та обов`язків за Договором про взаємне представництво інтересів від 20.03.2002.

Тобто, за Договором про взаємне представництво інтересів ДО УААСП є боржником відносно LITA щодо свого обов`язку надати LITA невиключне право видавати дозволи та сплачувати LITA винагороду (у LITA є право вимагати виконання боржником - ДО УААСП такого обов`язку), та одночасно LITA є боржником відносно ДО УААСП (кредитора) щодо свого обов`язку надати ДО УААСП право видавати дозволи та сплачувати винагороду зі свого боку на користь ДО УААСП.

Згода на заміну боржника у зобов`язанні є одностороннім правочином, який по суті може бути як у формі трьохсторонньої угоди між кредитором, первісним боржником та новим боржником, так і у формі одностороннього документа, що засвідчує згоду кредитора на заміну боржника у зобов`язанні.

Так, пунктом 4 трьохстороннього Договору про заміну сторони передбачено, що LITA надає свою згоду на заміну ДО УААСП як сторони у Договорі про взаємне представництво інтересів 20.03.2002 на ГО УААСП.

За таких обставин, з огляду на наведене вище, беручи до уваги зміст умов Договору про заміну сторони, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що даний договір передбачав перехід до відповідача 1 як прав, так і обов`язків у зобов`язанні, що виникло на підставі Договору про взаємне представництво інтересів, тобто Договір про заміну сторони є одночасно правочином, спрямованим на заміну кредитора і боржника (в частині прав та обов`язків ДО УААСП) у зобов`язанні за Договором про взаємне представництво інтересів.

Доводом апеляційної скарги та обґрунтуванням позову є те, що Договір про заміну сторони у Договорі про взаємне представництво інтересів був підписаний керівником позивача з перевищенням повноважень, наданих йому статутом.

При цьому, перевищення повноважень на укладання Договору про заміну сторони вбачається позивачем у наступному:

відповідно до мети та предмета діяльності щодо колективного управління майновими правами в межах повноважень, одержаних на підставі укладених письмових договорів із суб`єктами авторського права і (або) суміжних прав, на території України та за її межами, Агентство (позивач) укладає з організаціями інших країн, які здійснюють колективне управління майновими правами суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав, договори про взаємне представництво інтересів (пункт 3.3.7 статуту). Позивачу нічого не відомо про надані повноваження від суб`єктів авторського права і суміжних прав щодо безумовної уступки укладеного раніше Договору про взаємне представництво на користь іншої громадської організації. За відсутності таких повноважень керівник ДО «УААСП», порушив вказаний пункт статуту;

пунктом 5.2. статуту зазначені зобов`язання Агентства (позивача), які повинен був забезпечити керівник організації, зокрема це забезпечення заходів з удосконалення організації діяльності ДО «УААСП». Свідомий вихід із діючого Договору про взаємне представництво, на підставі якого ДО «УААСП» отримувало доходи - прямо суперечить зазначеному зобов`язанню.

пунктом 6.8. статуту зазначено, що Агентство (позивач) не має права безоплатно передавати належне йому майно іншим юридичним особам чи громадянам, крім випадків, передбачених законом, а тому свідомий вихід з Договору про взаємне представництво, на підставі якого позивач втратив майнові права, є прямим порушенням п. 6.8. статуту у частині безпідставної і безоплатної передачі майна (майнових прав) Агентства (позивача).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У відповідності до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Так, в силу припису статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується.

Отже, заявляючи позов про визнання недійсним договору (його частини), позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

Договори можуть бути визнані недійсними лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому в справі про визнання договорів недійсними суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання їх недійсними і настання певних юридичних наслідків.

Так, підстави заявленого позову про визнання Договору про заміну сторони недійсним зводяться до того, що вказаний правочин є таким, що вчинений керівником позивача з перевищенням повноважень.

Відповідно до ст. 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

Відповідно до ст. 92 Цивільного кодексу України, юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов`язків і здійснювати їх через своїх учасників. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження. Якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов`язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі.

Припис абзацу першого частини третьої статті 92 ЦК України зобов`язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обов`язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 ЦК України). Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють). Наприклад, третя особа, укладаючи договір, підписаний керівником господарського товариства, знає про обмеження повноважень цього керівника, оскільки є акціонером товариства і брала участь у загальних зборах, якими затверджено його статут.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів виходить з того, що контрагент юридичної особи знає (або повинен знати) про обмеження повноважень цієї особи, якщо:

- такі обмеження передбачені законом (наприклад, абзацом другим частини другої статті 98 ЦК України);

- про відповідні обмеження було вміщено відомості у відкритому доступі на офіційному веб-сайті розпорядника Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції , що Договір про заміну сторони підписано від імені позивача в.о. Генерального директора Костюком Дмитром Дмитровичем.

До позову позивачем долучено копію наказу Державної служби інтелектуальної власності України від 24.05.2016 №224-Н про тимчасове покладання обов`язків Генерального директора Державної організації «Українське агентство з авторських та суміжних прав» на ОСОБА_1 .

У преамбулі Договору про заміну сторони зазначено зокрема, що Державна організація «Українське агентство з авторських та суміжних прав» діє в особі в.о. Генерального директора Костюка Дмитра Дмитровича, який діє на підставі статуту та наказу.

Станом на дату укладання оспорюваного договору чинною була редакція статуту Державної організації «Українське агентство з авторських та суміжних прав», затверджена наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.07.2017 №1016 (далі - статут позивача).

При цьому, позивач, обґрунтовуючи недійсність Договору про заміну сторони, посилається на перевищення керівником позивача п. 3.3.7, 5.2. та 6.8. статуту позивача при укладанні оспорюваного договору (а.с. 59-81 Т 1).

Наведені положення статуту позивача передбачають наступне:

відповідно до мети та предмета діяльності щодо колективного управління майновими правами в межах повноважень, одержаних на підставі укладених письмових договорів із суб`єктами авторського права і (або) суміжних прав, на території України та за її межами, Агентство укладає з організаціями інших країн, які здійснюють колективне управління майновими правами суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав, договори про взаємне представництво інтересів (п. 3.3.7);

Агентство зобов`язане, зокрема, здійснювати заходи з удосконалення організації діяльності Агентства (п. 5.2.);

Агентство не має права безоплатно передавати належне йому майно іншим юридичним особам чи громадянам, крім випадків, передбачених законом (п. 6.8.).

Оцінюючи положення статуту позивача та доводи заявника, апеляційний суд не вбачає факту перевищення повноважень зі сторони керівника позивача при укладанні Договору про заміну сторони з огляду на таке.

Так, положення п. 3.3.7 та 5.2. статуту позивача за своїм змістом не встановлюють обмежень у вчиненні керівником ДО «УААСП» правочину про заміну кредитора та боржника у зобов`язанні, яким за своєю правовою природою є Договір про заміну сторони.

Крім того, пунктом 4.6. статуту позивача передбачено, що Агентство діє на принципах повної господарської самостійності та самоокупності, самостійно планує свою діяльність, несе відповідальність за її наслідки та виконання зобов`язань перед бюджетами, державними цільовими фондами і контрагентами.

Згідно з п. 4.12. статуту, Уповноважений орган управління не має права втручатися в оперативно -господарську діяльність Агентства.

Пунктом 5.1. статуту передбачено, що Агентство має право укладати договори та вчиняти інші правочини згідно із законодавством. Агентство має право самостійно співпрацювати з юридичними особами зарубіжних країн.

Згідно з п. 7.1. статуту позивача, органами управління агентства є: Генеральний директор; Наглядова рада.

Відповідно до п. 7.4. статуту Генеральний директор відповідно до покладених на нього завдань: здійснює керівництво Агентством; без окремого доручення представляє інтереси Агентства в усіх органах, установах, організаціях та на підприємствах; укладає за погодженням з директором з колективного управління договори про управління авторськими та суміжними правами, договори з іноземними авторськими та іншими аналогічними організаціями з управління правами на об`єкти авторського права та суміжних прав, договори на збирання та виплату винагороди авторам та іншим правовласникам.

Наведеними положеннями статуту позивача спростовуються доводи апеляційної скарги щодо перевищення повноважень керівником позивача при укладанні Договору про заміну сторони.

Також колегія суддів відхиляє доводи позивача, що положення п. 6.8. статуту позивача забороняють безоплатну передачу майна, оскільки положення п. 6.8. не стосується майнових прав інтелектуальної власності, які є предметом Договору про взаємне представництво інтересів.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а судове рішення першої інстанції - без змін як такого, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

У зв`язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні апеляційної скарги та залишає без змін раніше ухвалене судове рішення, на скаржника покладаються витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 253-255, 269, ст. 276, ст. 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Державної організації "Українське агентство з авторських та суміжних прав" на рішення Господарського суду м. Києва від 24.11.2020 у справі № 910/14024/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 24.11.2020 у справі №910/14024/19 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Справу № 910/14024/19 повернути Господарського суду м. Києва.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок касаційного оскарження передбачено ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя Б.М. Поляков

Судді В.О. Пантелієнко

Л.Л. Гарник

Повний текст складено 17.05.2021