ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2021 року Справа № 915/162/21

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Ржепецького В.О., розглянувши матеріали справи

за позовом: Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області (вул. Центральна, 6, с-ще Весняне, Миколаївський район, Миколаївська область, 57134, )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Гарант-К (вул. Тараса Шевченка, буд. 50, с. Андріївка, Миронівський район, Київська область, 08853, )

про: повернення майна,

В С Т А Н О В И В:

11.02.2021 позивач звернувся до господарського суду з позовною заявою до відповідача про повернення майна: панелі огорожі декоративні (1,55х0,25х0,4) в кількості 45 шт, які було передано відповідачеві на зберігання за договором відповідального зберігання від 24.12.2019.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.02.2021, справі присвоєно єдиний унікальний номер 915/162/21 та визначено головуючим у справі суддю Ржепецького В.О.

Ухвалою суду від 16.02.2021 позовну заяву залишено без руху з підстав недотримання позивачем вимог п. п. 2, 3, 5, 7, 9 ч. 3 ст.162, п.2 ч. 1 ст. 164 ГПК України

03.03.2021 на адресу суду надійшла заява позивача за вих. №120-09.07-21 від 01.03.2021 про усунення недоліків позовної заяви.

Враховуючи положення ч. 5 ст. 29 ГПК України та положення п. 1.2. договору відповідального зберігання від 24.12.2019 даний спір підсудний Господарському суду Миколаївської області.

Ухвалою суду від 09.03.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами, встановлено відповідачу процесуальний строк для подання до суду заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, встановлено сторонам процесуальні строки для подання до суду заяв по суті справи.

Відповідач своїм правом у визначений судом строк на подання відзиву на позов, оформленого згідно вимог ст. 165 ГПК України разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, не скористався.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з приписами ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Враховуючи, що відповідач не заперечив про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, не скористався своїм правом на подання відзиву по суті позовних вимог, жодних заяв або клопотань на розгляд суду не подав, суд, керуючись засадами рівності учасників судового процесу перед законом і судом, розумності строків розгляду справи, вважає обґрунтованим постановлення рішення в цій справі у строк, визначений ст. 248 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 24 грудня 2019 року між Веснянською сільською радою Миколаївського району Миколаївської області (далі - Поклажодавець (позивач)) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гарант-К» (далі -Зберігач (відповідач)), було укладено Договір відповідального зберігання, відповідно до якого Поклажодавець передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання протягом строку цього Договору майно яке вказане в специфікації, що є невід`ємною частиною цього Договору (додаток № 1) (далі за текстом - «майно») (п.1.1. Договору).

Відповідно до п.1.2. Договору адреса зберігання: вул. Космонавтів, 81/15, м. Миколаїв, Інгульський район Миколаївська область, 54028.

Відповідно до п.1.3. Договору приймання майна на відповідальне зберігання та повернення його з відповідального-зберігання здійснюється Сторонами за актами приймання-передачі, які є невід`ємною частиною цього Договору.

Відповідно до п.1.4. Договору перелік: майна, яке передається на відповідальне зберігання згідно з цим Договором, його кількість, вартість та комплексність визначаються Сторонами у актах приймання-передачі.

Відповідно до п.2.1.4. Договору передбачено, що Зберігач зобов`язаний повернути майно Поклажодавцю за першою його вимогою.

Відповідно до п. 3.2. Договору поклажодавець має право у будь-який час вимагати у Зберігача повністю або частково майно, яке знаходиться на зберіганні.

Відповідно до п.5.1. Договору у випадку порушення своїх зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність, визначену цим Договором та чинним в Україні законодавством. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до п. 5.3 Договору зберігач несе відповідальність за збереження і цілісність майна до дати повернення Поклажодавцю. У випадку знищення або ушкодження майна, яке зберігається, або його частини, Зберігач повинен за свій рахунок повернути Поклажодавцю рівну кількість аналогічного майна в належному стані .

Відповідно до п.7.1. цей Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 30 вересня 2020. Закінчення строку дії Договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору.

Відповідно до Договору відповідального зберігання від 24 грудня 2019 року позивач передав майно, зокрема: панелі огорожі декоративні (1,55x0,25x0,4) в кількості 45 шт. на суму 37 525,95 грн., а відповідач прийняв на відповідальне зберігання зазначене майно згідно акту приймання - передачі від 24 грудня 2019 року.

30 вересня 2020 року позивачем була направлена відповідачу претензія про повернення майна: панелі огорожі декоративні (1,55x0,25x0,4) в кількості 45 шт. переданого на зберігання за Договором.

Вказана претензія відповідачем була залишена без задоволення.

Станом на момент постановлення рішення майно не повернуто позивачу.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 936 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до ст. 937 ЦК України договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Договір зберігання, за яким зберігач зобов`язується прийняти річ на зберігання в майбутньому, має бути укладений у письмовій формі, незалежно від вартості речі, яка буде передана на зберігання. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

Частиною 1 статті 946 ЦК України визначено, що плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

Відповідно до ст. 942 ЦК України зберігач зобов`язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі. Якщо зберігання здійснюється безоплатно, зберігач зобов`язаний піклуватися про річ, як про свою власну.

Статтею 938 ЦК України встановлено, що зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення. Якщо строк зберігання речі визначений моментом пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк.

Статтею 949 ЦК України встановлено, що зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей. Зберігач зобов`язаний передати плоди та доходи, які були ним одержані від речі. Тотожність речі, яка була прийнята на зберігання, і речі, яка була повернута поклажодавцеві, може підтверджуватися свідченням свідків.

Відповідно до ст. 953 ЦК України, зберігач зобов`язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно з частиною 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як витікає з положень ст. 77, 78 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до змісту ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 цього Кодексу визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, до яких зокрема належить: примусове виконання обов`язку в натурі.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що відповідачем зобов`язання щодо повернення майна за договором не виконано.

Відповідач позовні вимоги не заперечив та не спростував.

Отже, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до приписів ст.129 ГПК України, сплачений позивачем судовий збір підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 14, 73, 74, 77, 79, 86, 129, 130, 201, 219, 220, 233, 238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Гарант- К» (вул. Тараса Шевченка, буд. 50, с. Андріївка, Миронівський район, Київська область, 08853, ) повернути Веснянській сільській раді Миколаївського району Миколаївської області (вул. Центральна, 6, с-ще Весняне, Миколаївський район, Миколаївська область, 57134, ) майно: панелі огорожі декоративні (1,55х0,25х0,4) в кількості 45 штук.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант- К» (вул. Тараса Шевченка, буд. 50, с. Андріївка, Миронівський район, Київська область, 08853, ) на користь Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області (вул. Центральна, 6, с-ще Весняне, Миколаївський район, Миколаївська область, 57134, ) 2270,00 грн судового збору.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

5. Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

6. Рішення може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Сторони у справі:

позивач: Веснянська сільська рада Миколаївського району Миколаївської області (вул. Центральна, 6, с-ще Весняне, Миколаївський район, Миколаївська область, 57134, ),

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Гарант- К» (вул. Тараса Шевченка, буд. 50, с. Андріївка, Миронівський район, Київська область, 08853, )

Судове рішення складено та підписано судом 11.05.2021 у зв`язку з перебуванням головуючого у справі судді у відпустці.

Суддя В.О.Ржепецький