ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2021 р. м. Київ Справа № 911/3574/20

Суддя: Грабець С.Ю.

Секретар судового засідання: Абрамова В.Д.

Суд, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Спеценергомонтаж Київ"

до державного спеціалізованого підприємства "Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами",

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, - товариства з обмеженою відповідальністю "Наукове підприємство "Експерт Груп",

про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та стягнення вартості послуг в сумі 333 333,34 грн.,

за участю представників:

позивача: Рижакова А.В. - адвоката (ордер, серії ДН №048634, від 07.12.2020 року);

відповідача: Пічкура С.В. - адвоката (ордер, серії АА №1088391, від 16.03.2021 року);

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача:

не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

14 грудня 2020 року до Господарського суду Київської області надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю "Спеценергомонтаж Київ" (далі - позивач) до державного спеціалізованого підприємства "Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами" (далі - відповідач) про стягнення боргу в сумі 333 333,34 грн.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач послався на те, що 03 жовтня 2018 року між ним та державним спеціалізованим підприємством з управління капітальним будівництвом зони відчуження був укладений договір №37-2018 на закупівлю робіт з реконструкції (далі - договір №37-2018), відповідно до умов якого позивач зобов`язувався виконати роботи з реконструкції по проекту: "Будівництво мосту через річку Ілля біля бувшого с. Лісництво Яковецьке у зоні відчуження Поліського району Київської області", а відповідач зобов`язувався роботи прийняти і оплатити.

29 березня 2019 року, на підставі наказу "Про припинення державного спеціалізованого підприємства з управління капітальним будівництвом зони відчуження" №65-19, державне спеціалізоване підприємство з управління капітальним будівництвом зони відчуження реорганізовано в державне спеціалізоване підприємство "Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами" (далі - відповідач).

18 червня 2019 року, після отримання листа т.в.о. директора відповідача, позивач уклав договір про надання послуг №19-06/19 (№07-05/19) від 19 червня 2019 року (далі - договір №07-05/19) з товариством з обмеженою відповідальністю "Наукове підприємство "Експерт Груп".

Після виконання умов договору №07-05/19 товариством з обмеженою відповідальністю "Наукове підприємство "Експерт Груп", позивач звернувся до відповідача з вимогою оплатити виконані роботи.

Оскільки відповідач від оплати вищевказаних робіт відмовився, позивач звернувся до суду, просив застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину та стягнути з відповідача вартість послуг зі збору документів щодо проведення процедури оцінки впливу на довкілля на всіх етапах до кінцевого результату щодо планової діяльності ДСП "ЦППРВ" - "Будівництво мосту через річку Ілля біля бувшого с. Лісництво Яковецьке у зоні відчуження Поліського району Київської області" в сумі 333 333,34 грн.

Ухвалою суду від 21.12.2020 року відкрито провадження у справі, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача, - товариство з обмеженою відповідальністю "Наукове підприємство "Експерт Груп" (далі - третя особа) та призначено підготовче засідання на 20 січня 2021 року.

16 січня 2021 року на адресу Господарського суду Київської області від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву №10-51 від 14.01.2021 року.

20 січня 2021 року в засіданні представник позивача просив суд відкласти підготовче засідання для подання відповіді на відзив.

Представник відповідача проти відкладення підготовчого засідання не заперечувала.

Представник третьої особи у засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Ухвалою суду від 20.01.2021 року підготовче засідання відкладено на 17 лютого 2021 року.

09 лютого 2021 року на адресу Господарського суду Київської області від представника позивача надійшла відповідь на відзив від 05.02.2021 року.

12 лютого 2021 року на адресу Господарського суду Київської області від представника третьої особи надійшли відповіді на запитання, поставлені позивачем.

17 лютого 2021 року в засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав.

Представники відповідача та третьої особи у засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Ухвалою суду від 17.02.2021 року продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, підготовче засідання відкладено на 17 березня 2021 року.

24 лютого 2021 року на адресу Господарського суду Київської області від представника відповідача надійшов лист №1-05/03/300/21 від 22.02.2021 року.

16 березня 2021 року на адресу Господарського суду Київської області від представника позивача надійшли пояснення щодо обставин справи від 15.03.2021 року.

17 березня 2021 року через канцелярію Господарського суду Київської області представник відповідача подав клопотання про продовження строку для подання заперечень на відповідь на відзив, а також просив відкласти розгляд справи.

17 березня 2021 року в засіданні представник позивача проти задоволення вищевказаного клопотання заперечував.

Представник відповідача у судовому засіданні заявлене клопотання підтримав.

Представник третьої особи у засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Ухвалою суду від 17.03.2021 року клопотання представника відповідача про продовження строку для подання заперечень на відповідь на відзив задоволено та надано строк для їх подання, підготовче засідання відкладено на 21 квітня 2021 року.

06 квітня 2021 року на адресу Господарського суду Київської області від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

21 квітня 2021 року через канцелярію суду від представника позивача надійшла заява про долучення документів до матеріалів справи, яка підлягала задоволенню судом.

Крім цього, 21 квітня 2021 року від представника відповідача надійшла заява про відкладення підготовчого засідання, у зв`язку з його хворобою, яка задоволенню судом не підлягала, оскільки доказів, що підтверджували б вищевказані обставини, представником відповідача подано не було.

21 квітня 2021 року представник позивача в засіданні позовні вимоги підтримав, вважав їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Представники відповідача та третьої особи у засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.04.2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 12 травня 2021 року.

12 травня 2021 року в судовому засіданні представник позивача просив суд застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину та стягнути з відповідача вартість послуг зі збору документів щодо проведення процедури оцінки впливу на довкілля на всіх етапах до кінцевого результату щодо планової діяльності ДСП "ЦППРВ" - "Будівництво мосту через річку Ілля біля бувшого с. Лісництво Яковецьке у зоні відчуження Поліського району Київської області" в сумі 333 333,34 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував.

Представник третьої особи у засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судом враховуються при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

У зв`язку з тим, що ухвалою суду від 17.03.2021 року клопотання представника відповідача про продовження строку для подання заперечень на відповідь на відзив було задоволено та надано строк для їх подання, з метою дотримання принципів змагальності та рівності сторін, розгляд справи по суті відбувся 12 травня 2021 року.

Заслухавши пояснення представників учасників справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків:

03 жовтня 2018 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Спеценергомонтаж Київ" (далі - позивач) та державним спеціалізованим підприємством з управління капітальним будівництвом зони відчуження був укладений договір №37-2018 на закупівлю робіт з реконструкції (далі - договір №37-2018), відповідно до умов якого позивач зобов`язувався виконати роботи з реконструкції по проекту: "Будівництво мосту через річку Ілля біля бувшого с. Лісництво Яковецьке у зоні відчуження Поліського району Київської області", а відповідач зобов`язувався роботи прийняти і оплатити.

29 березня 2019 року, на підставі наказу "Про припинення державного спеціалізованого підприємства з управління капітальним будівництвом зони відчуження" №65-19, державне спеціалізоване підприємство з управління капітальним будівництвом зони відчуження реорганізовано в державне спеціалізоване підприємство "Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами" (далі - відповідач).

Відповідно до п. 2 вищевказаного наказу, відповідачу передано майнові права і обов`язки державного спеціалізованого підприємства з управління капітальним будівництвом зони відчуження.

18 червня 2019 року т.в.о. директора відповідача позивачу направлено лист №101/1095, відповідно до якого запропоновано позивачу забезпечити проведення процедури оцінки впливу на довкілля на всіх етапах до кінцевого результату щодо планової діяльності ДСП "ЦППРВ" - "Будівництво мосту через річку Ілля біля бувшого с. Лісництво Яковецьке у зоні відчуження Поліського району Київської області", а 18 червня 2019 року т.в.о. директора відповідача направлено лист №101/1096 товариству з обмеженою відповідальністю "Наукове підприємство "Експерт Груп", згідно з яким відповідач просив товариство з обмеженою відповідальністю "Наукове підприємство "Експерт Груп" виконати проведення процедури оцінки впливу на довкілля на всіх етапах до кінцевого результату щодо планової діяльності ДСП "ЦППРВ" - "Будівництво мосту через річку Ілля біля бувшого с. Лісництво Яковецьке у зоні відчуження Поліського району Київської області".

19 червня 2019 року між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю "Наукове підприємство "Експерт Груп" (далі - третя особа) був укладений договір про надання послуг №19-06/19 (№07-05/19) (далі - договір №07-05/19), відповідно до умов якого позивач доручав, а третя особа зобов`язувалась виконати організацію комплексних послуг зі збору необхідних документів щодо проведення процедури оцінки впливу на довкілля на всіх етапах до кінцевого результату щодо планової діяльності ДСП "ЦППРВ" - "Будівництво мосту через річку Ілля біля бувшого с. Лісництво Яковецьке у зоні відчуження Поліського району Київської області".

Після виконання передбачених умовами вищевказаного договору робіт, третя особа звернулась до позивача з вимогою оплатити виконані роботи.

16 грудня 2019 року позивач звернувся до відповідача з листом №12-15, відповідно до якого просив повідомити позивача щодо строків оплати відповідачем послуг з проведення процедури оцінки впливу на довкілля (компенсації витрат згідно з договором).

Листом №1-05/232-75 від 14.01.2020 року відповідач повідомив позивача про відмову оплатити вищевказані роботи, у зв`язку з відсутністю фінансування.

Вважаючи, що його права порушені, позивач звернувся до суду, просив застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину та стягнути з відповідача вартість послуг зі збору документів щодо проведення процедури оцінки впливу на довкілля на всіх етапах до кінцевого результату щодо планової діяльності ДСП "ЦППРВ" - "Будівництво мосту через річку Ілля біля бувшого с. Лісництво Яковецьке у зоні відчуження Поліського району Київської області" в сумі 333 333,34 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на укладення між ним та відповідачем договору в спрощений спосіб, відповідно до умов якого, на думку представника позивача, відповідач зобов`язаний оплатити виконані третьою особою роботи.

На підтвердження заявлених вимог, представником позивача суду надані листи №101/1095 та №101/1096 від 18.06.2019 року, що, на думку представника позивача, вказує на обмін листами між позивачем та відповідачем, укладення між ними договору, а також погодження його істотних умов.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з ч. 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі "Мала проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що рівність сторін вимагає "справедливого балансу між сторонами", і кожній стороні має бути надано відповідну можливість для представлення своєї справи в умовах, що не ставлять її у суттєво невигідне становище порівняно з її опонентом.

16 січня 2021 року на адресу Господарського суду Київської області від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву №10-51 від 14.01.2021 року, в якому відповідач проти задоволення позову заперечував, вважав, що твердження представника позивача про укладення між ними договору про надання послуг є безпідставними, а укладений між позивачем та третьою особою договір №07-05/19 від 19 червня 2019 року не містить жодного посилання на те, що він укладений за завданням та в інтересах відповідача.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 639 Цивільного кодексу України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Цивільного кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Однією з форм реалізації принципу свободи договору є можливість самостійного визначення його змісту сторонами із врахуванням вимог імперативних норм щодо змісту договору, а також погодити всі істотні умови майбутнього договору.

Частиною 1 ст. 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Частиною 2 ст. 180 Господарського кодексу України встановлено, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Згідно з ч. 3 ст. 180 Господарського кодексу України, при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Так, суд дійшов висновку про те, що підстави вважати, що між позивачем та відповідачем був укладений договір у спрощений спосіб, відсутні, оскільки представником позивача не надано документів, що підтверджували б обмін листами між позивачем та відповідачем, а також погодження сторонами усіх істотних умов договору.

Згідно зі ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 215 Цивільного кодексу України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Згідно з ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Представник позивача документів, що підтверджували б нікчемність укладеного між позивачем та відповідачем договору, а також визнання у встановленому порядку вищевказаного договору недійсним, суду не надав.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що підстави для застосування наслідків недійсності нікчемного правочину відсутні, тому вимога позивача про стягнення з відповідача вартості послуг зі збору документів щодо проведення процедури оцінки впливу на довкілля на всіх етапах до кінцевого результату щодо планової діяльності ДСП "ЦППРВ" - "Будівництво мосту через річку Ілля біля бувшого с. Лісництво Яковецьке у зоні відчуження Поліського району Київської області" в сумі 333 333,34 грн. є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України встановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

19 червня 2019 року між позивачем та третьою особою був укладений договір про надання послуг №19-06/19 №07-05/19 (далі - договір №07-05/19), відповідно до умов якого позивач доручав, а третя особа зобов`язувалась виконати організацію комплексних послуг зі збору необхідних документів щодо проведення процедури оцінки впливу на довкілля на всіх етапах до кінцевого результату щодо планової діяльності ДСП "ЦППРВ" - "Будівництво мосту через річку Ілля біля бувшого с. Лісництво Яковецьке у зоні відчуження Поліського району Київської області".

Згідно з п. 3.1 договору №07-05/19, вартість послуг, що надаються третьою особою, узгоджується сторонами шляхом підписання відповідного протоколу погодження договірної ціни, який є невід`ємною частиною договору (додаток 1).

Відповідно до п. 3.2.1 договору №07-05/19, розрахунок за даним договором за надані послуги в розмірі 100% від вартості послуг за договором здійснюється позивачем протягом 5 (п`яти) банківських днів з дати підписання сторонами актів надання послуг та отримання висновку з ОВД, звіту з громадських обговорень (далі за текстом - звіт з ГО).

Згідно з додатком 1 до договору надання послуг №19-06/19 (№07-05/19) від 19 червня 2019 року, між позивачем та третьою особою досягнуто згоди щодо ціни договору в сумі 333 333,34 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Серявін та інші проти України» зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконувати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Так, судом встановлено відсутність підстав виникнення у відповідача обов`язку оплатити роботи, виконані третьою особою, на підставі договору надання послуг №07-05/19 від 19 червня 2019 року, оскільки відповідач стороною вищевказаного договору не являвся, а належних та допустимих доказів, що підтверджували б зобов`язання відповідача щодо оплати виконаних третьою особою робіт, представник позивача суду не надав.

Відтак, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та стягнення з відповідача вартістості послуг зі збору документів щодо проведення процедури оцінки впливу на довкілля на всіх етапах до кінцевого результату щодо планової діяльності ДСП "ЦППРВ" - "Будівництво мосту через річку Ілля біля бувшого с. Лісництво Яковецьке у зоні відчуження Поліського району Київської області" в сумі 333 333,34 грн. є безпідставними, необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ч. 1 ст. 173, п. 3 ч. 1 ст. 174, ч. ч. 2, 3 ст. 180, ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України, ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 7 ст. 179, ст. 204, ч. ч. 1, 2, 3 ст. 215, ч. 1 ст. 216, ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 627, ч. 1 ст. 628, ч. 1 ст. 638, ч. 1 ст. 639 Цивільного кодексу України, ст. ст. 2, 3, ч. 2 ст. 4, ч. 1 ст. 5, ст. 7, ч. ч. 1, 2, 4 ст. 11, ст. 12, ч. ч. 3, 4 ст. 13, ст. ст. 14-15, ч. ч. 1, 2 ст. 16, ст. 18, ч. 1 ст. 73, ч. ч. 1, 3 ст. 74, ст. 76, ч. 1 ст. 77, ст. 123, п. 2 ч. 4 ст. 129, ч. ч. 1, 2 ст. 222, ст. 223, ч. 3 ст. 232, ст. 233, ст. 236, ст. 237, ст. 238 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити повністю у позові товариства з обмеженою відповідальністю "Спеценергомонтаж Київ" до державного спеціалізованого підприємства "Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами" про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та стягнення вартості послуг в сумі 333 333,34 грн.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 17.05.2021 року.

Суддя С. Грабець