РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.02.2021Справа № 910/8910/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Селівона А.М., розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД ДНІПРО ПЛАСТ" 49057, Дніпропетровська область, місто Дніпро, ПРОСПЕКТ БОГДАНА ХМЕЛЬНИЦЬКОГО, будинок 259

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський завод напоїв "Росинка" 03057, м.Київ, ВУЛИЦЯ АНТОНА ЦЕДІКА, будинок 6

про стягнення 919 038,72 грн.

Представники сторін:

Від позивача: Авер`янова Є.В.- довіреність б/н від 22.07.2020;

Від відповідача: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД ДНІПРО ПЛАСТ" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський завод напоїв "Росинка" про стягнення 919 038,72 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами Договору поставки № 3 ПР/18 від 17.10.2017 року в частині своєчасної та повної оплати поставленого товару, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість у вказаній сумі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.06.2020 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.07.2020 року, за результатами розгляду заяви позивача б/н від 10.07.2020 року про усунення недоліків позовної заяви, останню прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/8910/20, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 26.08.2020 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.08.2020 року відкладено підготовче засідання на 23.09.2020 року.

У судовому засіданні 23.09.2020 року, враховуючи те, що судом остаточно з`ясований предмет спору та характер спірних правовідносин, позовні вимоги та склад учасників справи, визначені обставини справи, які підлягають встановленню, та зібрані відповідні докази, вчинені усі дії з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження у справі № 910/8910/20 та початок розгляду справи по суті, судове засідання призначено на 28.10.2020 року.

Проте судове засідання, призначене на 28.10.2020 року, у зв`язку з перебування судді Селівона А.М. на лікарняному не відбулось.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.11.2020 року розгляд справи призначено на 14.01.2021 року.

Проте судове засідання, призначене на 14.01.2021 року, не відбулось.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.01.2021 року судове засідання призначено на 18.02.2021 року.

Відповідно до частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Суд зазначає, що згідно частини 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала господарського суду від 21.07.2020 року була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, а саме: 03057, м. Київ, ВУЛИЦЯ АНТОНА ЦЕДІКА, будинок 6, та яка співпадає з місцезнаходженням відповідача за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та згідно наявного в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 196 отримана відповідачем 29.07.2020 року.

Проте наступні ухвали суду у даній справі від 26.08.2020 року, 23.09.2020 року, 17.11.2020 року та від 22.01.2021 року повернуті поштовим оператором на адресу суду не врученими адресату із зазначенням в якості причини повернення «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Інші дані (адреси), за якими можна встановити місцезнаходження відповідача в матеріалах справи відсутні та суду невідомі.

Суд зазначає, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Окрім того згідно п. 10 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр) містяться, зокрема, відомості про місцезнаходження юридичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Беручи до уваги конкретні обставини справи, вимоги процесуального законодавства та прецедентну практику Європейського суду з прав людини, суд звертає увагу на те, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на адресу, що відповідає місцезнаходженню відповідача згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду, суд дійшов висновку про належне повідомлення відповідача про відкладення підготовчого засідання (Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 27.11.2019 у справі 913/879/17, постанові від 21.05.2020 у справі 10/249-10/9, постанові від 15.06.2020 у справі 24/260-23/52-б, постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/18).

При цьому судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом. Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення та підписання.

Судові рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведе, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалами суду у справі № 910/8910/20 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

З огляду на вищевикладене суд констатує, що ним вчинено всі необхідні та можливі заходи з метою встановлення місцезнаходження відповідача та повідомлення його про розгляд судом справи та призначення судових засідань.

Будь - яких заяв та клопотань від відповідача на час проведення судового засідання 18.02.2021 року, зокрема, відзиву відповідача на позовну заяву, до суду не надходило.

В свою чергу суд відзначає, що з урахуванням строків, встановлених ст. ст. 165, 178 Господарського процесуального кодексу України, а саме протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі від 21.07.2020 року (29.07.2020 року), відповідач мав подати відзив на позовну заяву.

Натомість, як свідчать матеріали справи, відповідач не скористався наданим йому процесуальним правом, передбаченим ч. 1 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Наразі суд відкладав розгляд справи для надання можливості відповідачу скористатися визначеними процесуальними правами, зокрема, забезпечити явку уповноваженого представника у судове засідання та подати відзив на позовну заяву.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

В свою чергу суд наголошує, що відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Наразі, від відповідача станом на час винесення рішення до суду не надходило жодних заяв про неможливість подання відзиву та/або про намір вчинення відповідних дій у відповідності до статті 165 Господарського процесуального кодексу України та/або продовження відповідних процесуальних строків та заперечень щодо розгляду справи по суті.

З огляду на вищевикладене, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю "Київський завод напоїв «Росинка" не скористалось наданими йому процесуальними правами, зокрема, відповідачем не надано відзиву на позовну заяву, будь-яких письмових пояснень та інших доказів, що впливають на вирішення даного спору по суті, суд, на підставі частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, дійшов висновку про можливість розгляду даної справи виключно за наявними матеріалами.

Будь - яких інших заяв та клопотань процесуального характеру від позивача на час розгляду справи в судовому засіданні з розгляду справи по суті 18.02.2021 року до суду не надходило.

В підготовчі судові засідання 26.08.2020 року та 23.09.2020 року з`явився представник позивача, представник позивача - не з`явився.

В судове засідання з розгляду справи по суті 18.02.2021 року з`явився представник позивача, представник відповідача у вказане судове засідання не з`явився.

Доказів отримання відповідачем ухвали суду від 22.01.2021 року поштовим відділенням зв`язку на час розгляду справи 18.02.2021 року до суду не повернуто.

Згідно отриманого судом витягу з офіційного сайту АТ «Укрпошта» щодо відстеження поштового відправлення № 80 судом встановлено, що станом на 29.01.2021 року поштове відправлення не вручено з інших причин.

Про поважні причини неявки в судові засідання представника відповідача суд не повідомлено.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

З огляду на вищевикладене, оскільки ТОВ "Київський завод напоїв «Росинка» не забезпечену явку уповноваженого представника в судові засідання, за відсутності клопотань про відкладення суд дійшов висновку про можливість розгляду даної справи в судовому засіданні без участі представника відповідача.

В судовому засіданні з розгляду справи по суті 18.02.2021 року представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві та просив їх задовольнити.

Відповідно до ст. 240 ГПК України в судовому засіданні 18.02.2021 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як встановлено судом за матеріалами справи, 17 жовтня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТД Дніпро Пласт" (постачальник за договором, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Київський завод напоїв «Росинка» (покупець за договором, відповідач у справі) було укладено Договір поставки № 3 ПР/18 (далі - Договір), за умовами п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставляти покупцю і передавати в його власність преформи ПЕТФ, кришки поліетиленові (полімерні) для закупорювання ПЕТФ- пляшок, ручки для перенесення ПЕТФ-пляшок (далі - товар), а покупець зобов`язується приймати цей товар та вчасно його оплачувати в порядку і на умовах, передбачених договором.

Одиниця виміру товару - одна тисяча штук (п. 1.2 Договору).

Розділами 2 - 9 Договору сторони узгодили кількість і якість товару, умови та строк поставки товару, право власності, ціну товару і порядок розрахунків, умови приймання - передачі товару, відповідальність сторін, інші умови тощо.

Суд зазначає, що за приписами статті 180 Господарського кодексу України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, є строком дії останнього.

Згідно з пунктом 9.1 Договору даний Договір набирає сили з моменту його укладення сторонами і діє до 31 грудня 2018 року, але у всякому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором.

Чинність цього Договору буде автоматично продовжуватись на наступний щорічний строк, якщо жодна із сторін не повідомить у письмовій формі іншу сторону про своє бажання припинити чинність цього Договору не пізніше ніж за місяць до закінчення чергового строку його дії.

Вказаний договір підписаний представниками постачальника та покупця та скріплений печатками юридичних осіб.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який регулюється нормами §3 глави 54 Цивільного кодексу України та §1 глави 30 Господарського кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною першою статті 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За умовами п.2.1 Договору загальна кількість товару, що підлягає постачанню за Договором, складається з загального обсягу поставок, здійснених на підставі узгоджених замовлень у період його дії.

Товар поставляється в асортименті: преформа - по типу, вазі і кольору; кришка - по типу, кольору і наявності логотипу, ручка - по кольору. Специфікація (асортимент та кількість) товару в обсязі кожної партії поставки узгоджується в порядку розділу 3 Договору (п. 2.2 Договору).

Як зазначено позивачем в позовній заяві, замовлення узгоджувались за допомогою телефонного та електронного зв`язку, матеріали справи докази їх наявності не містять.

Відповідно до частини 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

В силу приписів статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.

Умови поставки товару сторони узгодили в п. 3.1 Договору із застосуванням МПТКТ «ІНКОТЕРМС-2010».

DAP - м. Київ, вул. Ежена Потьє, 6 - якщо обсяг партії поставки складає кратний еквівалент 52 палето - місць преформи в автопричепі;

FCA - м. Київ, вул. Якутська, 7 Б та/або м. Дніпро, пр. Богдана Хмельницького, 122 - якщо обсяг партії поставки складає еквівалент менше чи в частині перевищення визначеного в п.п.3.1.1 цього пункту обсягу.

Як встановлено судом за матеріалами справи та зазначено позивачем в заяві щодо усунення недоліків позовної заяви, поставка здійснювалась на умовах «FCA» транспортом покупця.

Згідно п. 4.3 Договору на кожну партію товару складається окрема товарно - транспортна і видаткова накладна.

При цьому згідно наданих позивачем матеріалів на виконання умов вищевказаного Договору позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 926 945,28 грн. з ПДВ, що підтверджується видатковими накладними № 031002466 від 10.09.2019 року, № 031002485 від 11.09.2019 року, № 031002674 від 04.10.2019 року, № 031002695 від 07.10.2019 року, № 031002705 від 07.10.2019 року, №031002715 від 07.10.2019 року, № 031002814 від 21.10.2019 року, № 031003009 від 11.11.2019 року, № 031003021 від 13.11.2019 року, № 031003100 від 21.11.2019 року, № 031003300 від 17.12.2019 року, № 031003308 від 19.12.2019 року, № 031003311 від 20.12.2019 року, копії яких наявні в матеріалах справи.

Як встановлено судом, факт отримання товару відповідачем підтверджується засвідченими відбитками печаток сторін підписами на видаткових накладних представників постачальника та покупця.

Згідно з частиною 1 статті 673 Цивільного кодексу України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі - продажу.

Якість товару повинна відповідати технічним умовам виробника, підтверджуватися сертифікатом якості і гігієнічним висновком Державної санітарно - гігієнічної експертизи України. Товар, що запакований в тару і упаковку, яка має відхилення, але які (тара і упаковка) не впливають на якість і кількість товару, не вважається таким, що не відповідає умова Договору за якістю (п. 2.3 Договору).

Приймання товару за кількістю та якістю здійснюється в місця поставки відповідно до товаросупровідних документів (п.5.1 Договору).

Відповідно до частини 1 статті 680 Цивільного кодексу України покупець має право пред`явити вимогу у зв`язку з недоліками товару за умови, що недоліки виявлені в строки, встановлені цією статтею, якщо інше не встановлено договором або законом.

Разом з тим, заперечень щодо факту поставки товару за спірними видатковими відповідачем суду не надано. Доказів пред`явлення претензій щодо якості, кількості та термінів поставки товару у відповідності до умов Договору, а також наявності письмових претензій та/або повідомлень про невідповідність, ознак ушкодження поставленого товару, а також виявлених дефектів від відповідача до суду не надходило.

Наразі, як зазначено в видаткових накладних та засвідченої підписом представника покупця, «претензії до постачальника стосовно строків, кількості та якості поставленого товару відсутні».

Як вбачається із матеріалів справи, будь-які заперечення щодо повного та належного виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "ТД Дніпро Пласт" умов Договору з боку відповідача відсутні.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що у відповідності до укладеного між сторонами Договору позивачем виконані прийняті на себе зобов`язання з передачі товару відповідачу - Товариству з обмеженою відповідальністю «Київський завод напоїв «Росинка», а відповідачем, у свою чергу, прийнято товар без будь - яких зауважень. Факт передачі позивачем товару належним чином підтверджено матеріалами справи.

Суд зазначає, що відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, та які повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, за висновками суду, з урахуванням положень укладеного між сторонами Договору, документом, який підтверджує як факт виконання позивачем зобов`язання з поставки товару відповідачеві, так і факт виникнення у останнього зобов`язання з його оплати, є видаткові накладні, які сторонами належним чином оформлені та підписані без будь - яких зауважень та засвідчені печатками (штампами) обох сторін.

Тобто, саме ці документи є первинними бухгалтерськими документами, які засвідчують здійснення господарської операції і містять інформацію про вартість переданого товару.

Відповідно до частин 11, 12 ст. 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Факт надання послуги при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 14.10.1997 року № 363 (далі - Правила), товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Зокрема, додатково на підтвердження факту здійснення поставок на адресу відповідача позивачем надані копії товарно - транспортних накладних, а саме № 031002466 від 10.09.2019 року, № 031002485 від 11.09.2019 року, № 031002674 від 04.10.2019 року, № 031002695 від 07.10.2019 року, № 031002705 від 07.10.2019 року, №031002715 від 07.10.2019 року, № 031002814 від 21.10.2019 року, № 031003009 від 11.11.2019 року, № 031003021 від 13.11.2019 року, № 031003100 від 21.11.2019 року, № 031003300 від 17.12.2019 року, № 031003308 від 19.12.2019 року, № 031003311 від 20.12.2019 року.

При цьому факт отримання відповідачем товару переданого для перевезення за видатковими накладними засвідчено підписом представника ТОВ «Київський завод напоїв «Росинка», завіреним печаткою відповідача.

Як визначено сторонами в п. 3.4 Договору якщо ніше прямо не слідує із товарно - транспортної накладної, датою поставки вважається при поставці на умовах базису FCA - дата складання товарно - транспортної накладної.

Право власності на товар і всі ризики, пов`язані з цим, включаючи непередбачені, переходять від однієї сторони до іншої в момент передачі (поставки) товару (п.3.5 Договору).

Відповідно до частини 1 статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Умовами п.4.1 Договору сторони узгодили ціну товару за одну тисячі штук на дату укладення Договору.

У період дії Договору ціна товару може змінюватись постачальником в зв`язку зі зміною вартості сировини товару чи вартості транспортних послуг або зміною в чинному законодавстві (в тому числі але не виключно, митному), що впливає на формування ціни товару, про що сторони укладають відповідну угоду (протоколу погодження ціни, додаткову угоду тощо). З дати запропонування перегляду ціни зобов`язання постачальника щодо нових поставок призупиняються до моменту узгодження і підписання сторонами відповідної угоди щодо нової, зміненої ціни товару (п.4.6 Договору).

Так, у відповідності до вказаних положень Договору сторонами було підписано Протоколи узгодження ціни № 1 від 26.01.2018 року, № 2 від 05.03.2018 року, № 3 від 29.03.2018 року, № 4 від 26.04.2018 року, № 5 від 10.05.2018 року, № 6 від 25.05.2018 року, № 7 від 01.06.201 року, № 8 від 06.08.2018 року, № 10 від 18.03.2019 року, № 11 від 02.05.2019 року, № 12 від 04.06.2019 року, № 14 від 06.11.2019 року, копії яких наявні в матеріалах справи.

Відповідно до частини 1 статті 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Згідно з частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Повна ціна товару в обсязі кожної партії поставки розраховується у відповідності до наступної формули: (ціна відповідного вид товару згідно останньої діючої угоди сторін щодо ціни такого товару, без ПДВ/коефіцієнт, що дорівнює курсу валют на дату підписання останньої діючої угоди про ціну товару) *коефіцієнт, що дорівнює середньому міжбанківському курсу продажу USD/UAH (п.4.2 Договору).

У відповідності до п. 4.4 Договору покупець зобов`язався повністю, без будь - яких зарахувань, здійснити оплату поставленого товару за ціною, розрахованою за правилами узгодженими сторонами в п.4.3 Договору, в обсязі кожної партії поставки протягом 30 календарних днів від дати її поставки, а суму позитивного значення переоцінки - в порядки і строки, визначені в п.п.2-4 п.4.4/п.4.5 Договору.

Форма розрахунків - безготівкова із застосуванням платіжних доручень (п.4.4.1 Договору).

Згідно п. 4.4.2 Договору датою оплати вартості товару вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Доказів узгодження сторонами іншого строку та/або порядку оплати поставленого за Договором товару матеріали справи не містять.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами частин 1, 2 статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

При цьому позивачем зазначено в позовній заяві та підтверджується матеріалами справи, що відповідачем здійснено часткову оплату поставленого за Договором товару в сумі 7906,56 грн., на підтвердження факту здійснення якої платіжним дорученням № 2507 від 21.11.2019 року надано відповідну виписку банку, згідно якої при перерахуванні коштів відповідачем в реквізитах призначення платежу зазначено «часткова оплата за кришку зг. рах. Дог. № 3 ПР/18 від 17.10.2017 р. (рах. № 031013019 від 10.09.2019 року)».

Заперечень від позивача щодо здійсненої відповідачем оплати, а також від відповідача щодо порядку зарахування коштів до суду не надходило.

Таким чином підписання покупцем (відповідачем) вищенаведених видаткових накладних та товарно - транспортних накладних, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і які відповідають вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/174, та фіксують факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за поставлений позивачем товар.

Отже, як встановлено судом та зазначено позивачем з урахуванням вищенаведеного, приймаючи до уваги часткову оплату поставленого товару, залишок заборгованості відповідача перед позивачем за Договором становить 919 038,72 грн.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За приписами частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Таким чином, як зазначено позивачем в позовній заяві та вбачається із матеріалів справи, свої зобов`язання щодо сплати Товариству з обмеженою відповідальністю "ТД Дніпро Пласт" грошових коштів в сумі 919 038,72 грн. за поставлений товар у встановлений строк, всупереч вимогам цивільного та господарського законодавства, а також умовам Договору відповідач не виконав, в результаті чого у Товариства з обмеженою відповідальністю «Київський завод напоїв «Росинка» утворилась заборгованість перед позивачем за наведеним Договором у зазначеному вище розмірі, яку останній просив стягнути в поданій суду позовній заяві.

За приписами статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

У відповідності до статті 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 статті 129 Конституції України, статей 2, 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд наголошує, що відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином обов`язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

При цьому відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження відсутності боргу, письмових пояснень щодо неможливості надання таких доказів, або ж фактів, що заперечують викладені позивачем позовні вимоги.

Суд звертає увагу, що відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Доказів визнання недійсними чи розірвання Договору поставки № 3ПР/18 від 17.10.2017 року та/або його окремих положень суду також не надано.

Будь-які заперечення щодо порядку та умов укладення спірного Договору на час їх підписання та на протязі виконання з боку сторін відсутні.

В свою чергу, зважаючи на відсутність будь-яких заперечень відповідача щодо визначення розміру заборгованості за Договором на час розгляду даної справи, суд здійснював розгляд справи виходячи з наявних матеріалів та визначив розмір заборгованості відповідача на підставі наданих позивачем доказів.

При цьому судом враховано наявність підписаного обома сторонами без зауважень Акту звіряння розрахунків за період 01.12.2018 - 31.12.2019 між постачальником та покупцем від 09.01.2020 року, копія якого надана позивачем, та згідно змісту якого розмір узгодженої сторонами заборгованості становить 919 038,72 грн.

Враховуючи вищевикладене, оскільки матеріалами справи підтверджується факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань за Договором у встановлений строк, розмір основної заборгованості відповідає фактичним обставинам та на момент прийняття рішення доказів оплати поставленого позивачем товару в повному обсязі відповідач суду не представив, як і доказів, що спростовують вищевикладені обставини, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 919 038,72 грн. з оплати поставленого позивачем товару підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права (частина 1 статті 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21 січня 1999 року в справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22 лютого 2007 року в справі "Красуля проти Росії", від 5 травня 2011 року в справі "Ільяді проти Росії", від 28 жовтня 2010 року в справі "Трофимчук проти України", від 9 грудня 1994 року в справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 1 липня 2003 року в справі "Суомінен проти Фінляндії", від 7 червня 2008 року в справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Відповідно до пункту 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява № 4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Поряд із цим суд наголошує, що усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду та не суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

У відповідності до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

З огляду на вищевикладене, виходячи з того, що позов доведений позивачем, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем не спростований, суд доходить висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються судом на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 73-80, 86, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський завод напоїв "Росинка" (03057, м. Київ, ВУЛИЦЯ АНТОНА ЦЕДІКА, будинок 6; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД ДНІПРО ПЛАСТ" (49057, Дніпропетровська область, місто Дніпро, ПРОСПЕКТ БОГДАНА ХМЕЛЬНИЦЬКОГО, будинок 259, ) 919 038,72 грн. (дев`ятсот дев`ятнадцять тисяч тридцять вісім грн. 72 коп.) боргу та 13 785,58 грн. (тринадцять тисяч сімсот вісімдесят п`ять грн. 58 коп.) витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повний текст рішення складено та підписано 12 травня 2021 року.

Суддя А.М. Селівон