ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" квітня 2021 р. Справа №921/681/19

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Кравчук Н.М.

суддів Мирутенко О.Л.

Скрипчук О.С.

секретар судового засідання: Кобзар О.В.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Ткачика Василя Івановича б/н від 03.04.2020 (вх. № ЗАГС 01-05/1381/20 від 09.04.2020)

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 17.03.2020 (суддя Андрусик Н.О., повний текст складено 20.03.2020)

у справі №921/681/19

за позовом: Фізичної особи-підприємця Семери Вікторії Анатоліївни (надалі ФОП Семера В.А.), м. Одеса

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Ткачика Василя Івановича (надалі ФОП Ткачик В.І.), с. Шупарка, Борщівський район, Тернопільська область

про стягнення 132 000,00 грн боргу

за участю учасників справи:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Стефанюк М.М. - адвокат (ордер серії ОД №537320 від 24.03.2021)

ВСТАНОВИВ:

ФОП Семера В.А. звернулась до Господарського суду Тернопільської області з позовом до ФОП Ткачика В.І. про стягнення 132 000,00 грн боргу на підставі договору поставки №05-03-18/13 від 05.03.2018.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 17.03.2020 у справі №921/681/19 позов задоволено повністю. Стягнуто з ФОП Ткачика В.І. на користь ФОП Семери В.А. 132 000,00 грн боргу та 1980,00 грн в повернення сплаченого судового збору.

Приймаючи дане рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що факт поставлення позивачем відповідачу товару на загальну суму 132 000,00 грн. підтверджується наявними в матеріалах справи первинними документами - видатковими накладними. Справжність підпису покупця - Ткачика В.І. на договорі поставки від 05.03.2018 та видатковій накладній від 05.03.2018 підтверджено висновком №7/8/20-22 від 19.02.2020 судового експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи документів, відтак, твердження відповідача про не підписання договору та накладної, не отримання ним товару, спростовуються вищенаведеними документами. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач в порушення договірних зобов`язань не здійснив оплату за отриманий товар в сумі 132 000,00 грн, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ФОП Ткачик В.І. подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ФОП Семера В.А. відмовити. Скаржник зазначає, що рішення є незаконним та необґрунтованими, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, на думку ФОП Ткачик В.І., судом порушено ч.1 ст.248 ГПК України, якою встановлено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше 60 днів з дня відкриття провадження у справі. Однак, суд розглядав справу № 921/681/19 протягом 88 днів, що суперечить чинному законодавству. Факт призначення судової експертизи повинен був спонукати суд до переходу розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Також апелянт стверджує, що суд першої інстанції не звернув уваги на той факт, що надана позивачем видаткова накладна від 05.03.2018 не може бути доказом поставки товару, оскільки не відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема, в ній не зазначено, що вона відноситься до договору поставки товару № 05-03-18/13.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.04.2020 справу №921/681/19 розподілено до розгляду судді-доповідачу Кравчук Н.М., склад колегії сформований з суддів: Кравчук Н.М. - головуючий суддя, судді: Кордюк Г.Т. та Плотніцький Б.Д.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 08.05.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Ткачика В.І. на рішення Господарського суду Львівської області від 17.03.2020 у справі №921/681/19.

Разом з апеляційною скаргою ФОП Ткачик В.І. подав клопотання про проведення повторної судової почеркознавчої експертизи (зареєстроване в канцелярії суду за вх. № ЗАГС 01-05/1395/20 від 09.04.2020.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 21.07.2020 у справі №921/681/19 призначено судову почеркознавчу експертизу на вирішення якої поставлено наступне питання: Чи виконані підписи на договорі поставки товару № 05-03-18/13 від 05.03.2018 та видатковій накладній без номеру від 05.03.2018 у графах "Покупець" Ткачиком Василем Івановичем особисто? Проведення експертизи доручено експерту Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз.

15.02.2021 на адресу суду повернулися матеріали справи № 921/681/19 з висновком судового експерта № 37 від 10.02.2021.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 22.02.2021 поновлено провадження у справі №921/681/19, призначено розгляд апеляційної скарги ФОП Ткачика В.І. на 30.03.2021.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.03.2021, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю з 02.03.2021 судді Плотніцького Б.Д. та перебуванням судді Кордюк Г.Т. у відпустці в період з 19.03.2021 по 02.04.2021 справу № 921/681/19 розподілено до розгляду судді Мирутенку О.Л. та судді Скрипчук О.С., у зв`язку з чим склад колегії сформовано з суддів: Кравчук Н.М. головуючий суддя, судді: Мирутенко О.Л. та Скрипчук О.С.

Ухвалою суду від 30.03.2021 розгляд апеляційної скарги ФОП Ткачика В.І. відкладено на 27.04.2021.

ФОП Ткачик В.І. подав суду заяву про виклик експерта (зареєстрована в канцелярії суду за вх. № ЗАГС01-04/3039/21 від 26.04.2021 та від 27.04.2021), у якій зазначив, що з висновком експерта не погоджується, оскільки останній поверхнево порівняв підписи Ткачика В.І. у видатковій накладній та договорі поставки, надавши оцінку лише загальним ознакам підпису. Вважає, що у разі відтворення (підробки) однією особою замість іншої підпису, загальні риси підпису будуть співпадати, тобто, підпис буде мати вигляд оригінального. Проте, у видатковій накладній є або зайві елементи підпису, які властиві підпису Ткачика В.І., або навпаки не вистачає сталих елементів його підписую. З огляду на вищенаведене, скаржник просить викликати судового експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Сех Г.Е. до суду для надання усних пояснень.

В судовому засіданні 27.04.2021 представник ФОП Ткачика В.І. підтримав вищевказану заяву.

Розглянувши подане клопотання про виклик в судове засідання судового експерта для надання пояснень, колегія суддів не знаходить підстав для його задоволення з огляду на таке.

Враховуючи положення ст.ст. 73, 99 ГПК України експертний висновок є одним з доказів, які мають подаватися до суду учасниками судового процесу.

В матеріалах даної справи міститься висновок судового експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз №37 від 10.02.2021, складений за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи.

Відповідно до ст. 98 ГПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Суд має право за заявою учасників справи або з власної ініціативи викликати експерта для надання усних пояснень щодо його висновку.

У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (прізвище, ім`я, по батькові, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством.

У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом, також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Якщо експерт під час підготовки висновку встановить обставини, що мають значення для справи, з приводу яких йому не були поставлені питання, він має право включити до висновку свої міркування про ці обставини.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судову експертизу» незалежність судового експерта та правильність його висновку забезпечуються визначеним законом порядком призначення судового експерта; забороною під загрозою передбаченої законом відповідальності втручатися будь-кому в проведення судової експертизи; існуванням установ судових експертиз, незалежних від органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та суду; створенням необхідних умов для діяльності судового експерта, його матеріальним і соціальним забезпеченням; кримінальною відповідальністю судового експерта за дачу свідомо неправдивого висновку та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків; можливістю призначення повторної судової експертизи; присутністю учасників процесу в передбачених законом випадках під час проведення судової експертизи.

Згідно із ч. 4 ст. 69 ГПК України експерт зобов`язаний з`явитися до суду за його викликом та роз`яснити свій висновок і відповісти на питання суду та учасників справи. За відсутності заперечень учасників справи експерт може брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Відповідно до ч. 5 ст. 98 ГПК України суд має право за заявою учасників справи або з власної ініціативи викликати експерта для надання усних пояснень щодо його висновку.

Відповідачем не доведено, що висновок експерта №37 від 10.02.2021 за результатами проведення судової є необґрунтованим, суперечить іншим матеріалам справи, а колегією суддів не виявлено порушення норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи.

Колегія суддів зазначає, що подане відповідачем клопотання про виклик експерта не містить обґрунтованих підстав виклику експерта в судове засідання, оскільки оцінка експертного висновку на його відповідність, відноситься до компетенції суду у відповідності до положень чинного Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення заяви представника скаржника про виклик в судове засідання для надання пояснень судового експерта Сех Г.Е.

ФОП Семера В.А. участі уповноваженого представника в жодному судовому засіданні не забезпечила, хоча належним чином була повідомлена про час, дату та місце розгляду справи.

Представник ФОП Ткачика В.І. в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі, просить суд апеляційну скаргу задоволити, рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Суд апеляційної інстанції у відповідності до ст. 269 ГПК України переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила таке

05.03.2018 між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) було укладено договір поставки товару № 05-03-18/13 (а.с. 11-14 т. І), згідно з умовами якого постачальник зобов`язався у строки, передбачені договором, поставити та передати у власність покупцю товар - 32000 м (32 шт. по 1000 м) стрічки крапельної AquaPlus 8-10-1000 та 500 літрів (50 шт. по 10 літрів) добрива Smart Grow ALHUM, загальною вартістю 132 000,00 грн, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його вартість, з урахуванням індексації вартості товару та інших умов передбачених договором (п.1.1 договору).

Пунктом 2.1 договору встановлено, що найменування товару, його кількість, ціна за одиницю виміру, строк поставки (передачі) товару, його вартість в гривнях на дату підписання договору та грошовий еквівалент вартості товару в іноземній валюті, а також узгоджений сторонами курс співвідношення гривні до іноземної валюти на момент підписання договору, за яким грошовий еквівалент вартості товару в іноземній валюті визначено сторонами у гривні на загальну суму 132 000,00 грн.

Згідно з п.3.3 договору оплата вартості товару здійснюється покупцем на умовах кредиту (відстрочення платежу). Строк оплати: не пізніше 30.09.2018.

Відповідно до п.3.6 договору виконання покупцем своїх фінансових зобов`язань, передбачених договором, проводиться незалежно від результатів його господарської діяльності.

Відповідно до пунктів 4.1-4.4 договору право власності на товар переходить до покупця в момент одержання ним товару та підписання відповідної накладної на товар.

Строк поставки товару: не пізніше 29.09.2018. Поставка (передача) товару в межах цього строку за згодою сторін, що підтверджуватиметься відповідними товарними накладними і може відбуватися частинами.

Базисом поставки та умовами поставки Товару є FCA - склад постачальника згідно Міжнародним правилам тлумачення термінів "Інкотермс" у редакції 2010 року. Місце (пункт) поставки (місце передачі товару) повідомляється постачальником покупцю заздалегідь в робочому порядку.

Приймання товару по кількості та якості проводиться покупцем в момент його отримання від постачальника чи його представника. Покупець зобов`язаний перевірити кількість товару, його вагу, комплектність, цілісність тари, пломб на ній (при їх наявності), а також відсутність ознак пошкодження або псування товару і у випадку їх виявлення негайно, до закінчення приймання, письмово заявити постачальнику. При відсутності такої заяви товар вважається прийнятим покупцем по кількості та якості.

Згідно з п.9.1 договору останній є чинним з моменту його підписання сторонами і діє протягом двох років з моменту укладення, а в частині розрахунків - до повного виконання покупцем своїх зобов`язань за договором.

На виконання умов договору позивачем поставлено, а відповідачем отримано товар на загальну суму 132 000,00 грн, що підтверджується оригіналом видаткової накладної від 05.03.2018 (а.с. 82 т.І).

З видаткової накладної вбачається, що товар отримано Ткачиком В.І. без жодних зауважень щодо кількості та якості, про що свідчать підпис у вказаній накладній.

Надіслані відповідачу вимоги від 24.10.2018, 30.10.2018, 19.11.2018 про сплату боргу (списки згрупованих поштових відправлень №229, №2102, фіскальні чеки відділення поштового зв`язку від 24.10.2018, 24.11.2018, 15.12.2018, квитанція №88), останнім залишені без відповіді та задоволення.

Судом з`ясовано, що 28.02.2019 (згідно накладної поштового відправлення №983) ФОП Семера В.А. зверталася до Господарського суду Тернопільської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ФОП Ткачика В.І. 142642,50 грн боргу, що виник у зв`язку з невиконанням умов договору поставки №05-03-18/13 від 05.03.2018 в частині проведення розрахунків за отриманий згідно видаткової накладної без номеру від 05.03.2018, товар.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 11.03.2019 у справі № 921/157/19 в задоволенні вказаної заяви було відмовлено.

В зв`язку з порушенням відповідачем своїх договірних зобов`язань щодо оплати, ФОП Семера В.А. звернулася до господарського суду Тернопільської області за захистом своїх порушених майнових прав в позовному провадженні про стягнення з ФОП Ткачика В.І. 132 000,00 грн боргу.

В суді першої інстанції ФОП Ткачик В.І. заперечував проти позовних вимог, посилаючись на те, що договір та видаткову накладну від 05.03.2018 він не підписував, відповідно, товар від позивача не отримував.

Оскільки доказів, які можуть підтвердити або спростувати доводи учасників справи щодо справжності підписів відповідача на договорі від 05.03.2018 та видатковій накладній від 05.03.2018 матеріали справи не містили, судом з метою встановлення особи, що підписала від імені відповідача правочин та первинний бухгалтерський документ, у справі призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Тернопільському відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

На вирішення експерту поставлено запитання: 1) Чи виконано підпис, проставлений на договорі поставки товару № 05-03-18/13 від 05.03.2018 у графі «Покупець» на кожній сторінці договору та в графі «Особистий підпис Покупця» розділу 10 договору, особисто Ткачиком Василем Івановичем чи іншою особою?; 2) Чи виконано підпис, проставлений на видатковій накладній без номеру від 05.03.2018 у графі «Отримав» особисто Ткачиком Василем Івановичем чи іншою особою?

Провівши судово-технічне дослідження реквізитів документів, судово-почеркознавче дослідження підпису та почерку, котрим здійснено запис «Ткачик В . І.», експертом надано Висновок №7/8/20-22 від 19.02.2020:

- по судово-технічній експертизі реквізитів документів експертом вказано, що підписи на договорі поставки товару №05-03-18/13 від 05.03.2018 у графі «Покупець» на кожній сторінці договору та після слів «Особистий підпис Покупця» на останній сторінці цього договору, а також підпис на видатковій накладній без номеру від 05.03.2018 у графі «Отримав» виконано рукописним способом, без попередньої підготовки до їх виконання та без використання технічних засобів відтворення;

- за результатами судово-почеркознавчої експертизи встановлено, що Підписи у договорі поставки товару №05-03-18/13 від 05.03.2018 у графі «Покупець» на кожній сторінці договору та в графі «Особистий підпис Покупця» на останній сторінці, а також підпис на видатковій накладній без номеру від 05.03.2018 у графі «Отримав» виконано Ткачиком Володимиром Івановичем ; запис « Ткачик В.І. » над словами «Підпис та його розшифровка від руки» у графі «Покупець» розділу 10 договору поставки товару №05- 03-18/13 від 05.03.2018 виконано Ткачиком Володимиром Івановичем.

При винесенні постанови колегія суддів керувалася наступним.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

Згідно з ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Як передбачено ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Згідно із статтею 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною 1 статті 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Частиною 1 статті 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів (частина 1 статті 99 ГПК України).

Як зазначалося вище, місцевий господарський суд, вирішуючи спір по суті, як на один із доказів зіслався на висновок експерта №7/8/20-22 від 19.02.2020, у якому зазначено, що за результатами судово-почеркознавчої експертизи підписи на договорі поставки товару №05-03-18/13 від 05.03.2018 у графі «Покупець» та на видатковій накладній без номеру від 05.03.2018 у графі «Отримав» виконано Ткачиком Володимиром Івановичем .

Судом апеляційної інстанції, у зв`язку з помилкою експерта щодо імені особи, підпис якої досліджувався (замість Ткачик Василь Іванович експертом зазначено Ткачик Володимир Іванович ) та з наявністю сумнівів у позивача у правильності висновку експерта, було призначено судову почеркознавчу експертизу на вирішення якої поставлено наступне питання: Чи виконані підписи на договорі поставки товару № 05-03-18/13 від 05.03.2018 та видатковій накладній без номеру від 05.03.2018 у графах "Покупець" Ткачиком Василем Івановичем особисто? Проведення експертизи доручено експерту Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Згідно з висновком судового експерта № 37 від 10.02.2021 підписи від імені Ткачика В.І., розташовані: у графах: «Покупець» на кожній сторінці договору поставки №05-03-18/13 від 05.03.2018 та у графі: «Отримав (ла)» на видатковій накладній №б/н від 05.03.2018, виконані самим Ткачиком Василем Івановичем.

З урахуванням встановлених фактичних обставин справи, взявши до уваги висновки судових експертів №7/8/20-22 від 19.02.2020, № 37 від 10.02.2021 та той факт, що поставка за видатковою накладною від 05.03.2018 була здійснена позивачем відповідно до договору поставки товару № 05-03-18/13 від 05.03.2018, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що сума боргу 132 000,00 грн. підлягає стягненню.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги стосовно того, що у видатковій накладній не зазначено номера та дати договору, за яким була здійснена поставка, а тому не можна визначити, за яким договором поставляється товар, оскільки відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову, звітність» номер та дата договору не є обов`язковим реквізитом первинних документів, якими є видаткова накладна. Окрім того, сторони підтвердили, що інших договорів між ними не укладалося.

Колегія суддів зазначає, що підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і, яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Щодо доводів відповідача про те, що місцевий господарський суд порушив строки розгляду справи та не перейшов до розгляду у загальному провадженні, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте, розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (див. рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Таким чином, твердження скаржника про порушення і неправильне застосування господарським судом першої інстанції норм права при прийнятті оскаржуваного рішення не знайшло свого підтвердження, в зв`язку з чим підстави для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення відсутні.

Приписами ст. 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Згідно зі ст. ст. 73,74,77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 1 ст. 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безсторонньому дослідженні наявних у справі доказів.

Однак, скаржником всупереч вищенаведеним нормам права, не подано доказів, які б спростували факти, викладені в позовній заяві, а доводи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

В свою чергу позивачем належними та допустимими доказами підтверджено свої доводи.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 269, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 17.03.2020 у справі № 921/681/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги залишити за скаржником.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбаченні ст.288 ГПК України.

4. Справу повернути до Господарського суду Тернопільської області.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 07.05.2021.

Головуючий суддя Н.М. Кравчук

судді О.Л. Мирутенко

О.С. Скрипчук