ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"26" квітня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/509/21

Господарський суд Одеської області у складі: суддя Волков Р.В.,

При секретарі судового засідання Свічкар В.В.,

розглядаючи справу №916/509/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ветсинтез-Віп" (вулиця Смольна, будинок 30, місто Харків, 61001, ; адреса для листування: м. Харків, а/с 3350, 61045; електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1)

до відповідача: Фізичної особи - підприємця Величка Сергія Вікторовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

про стягнення 450,86 грн.

Представники сторін:

Від позивача - Мосейчук А.І.;

Від відповідача - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ветсинтез-Віп" звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Фізичної особи - підприємця Величка Сергія Вікторовича про стягнення 27450,86 грн., з яких 27000,00 грн. основного боргу, 351,00 грн. інфляційних втрат, 99,86 грн. - 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання зобов`язань за Договором переведення боргу №180418-1П від 18.04.2018р.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає наступне.

01.02.2018р. між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Софія» було укладено Договір поставки №01021801, пунктом 1.1. якого передбачалось, що постачальник (Товариство з обмеженою відповідальністю "Ветсинтез-Віп") в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі, зобов`язується поставити і передати у власність покупця (Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Софія») яйця курячі харчові за ДСТУ 5028/2008 відповідної кількості, належної якості та в обумовлений термін, а покупець, в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, зобов`язується прийняти та оплатити товар у кількості, по найменуванню і цінах, зазначених у видаткових накладних, які виписуються на кожну партію товару на підставі замовлення покупця.

На виконання умов Договору поставки №01021801 від 01.02.2018р. позивачем 04.02.2018р. була здійснена поставка яєць курячих столових С-1 у кількості 75600 шт. на загальну суму 157161,59 грн.

07.02.2018р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Софія» здійснило часткову оплату поставленого товару у розмірі 50000,00 грн.

Згодом Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Софія» не виконало у повному обсязі своїх обов`язків покупця, передбачених Договором №01021801 від 01.02.2018р., в частині належної оплати товару, таким чином утворивши заборгованість перед позивачем на суму 107161,59 грн.

18.04.2018р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Софія» (далі - первісний боржник), Товариством з обмеженою відповідальністю "Ветсинтез-Віп" (далі - позивач, кредитор) та Фізичною особою-підприємцем Величко Сергієм Вікторовичем (далі - відповідач, новий боржник) було укладено Договір переведення боргу №180418-1П (далі - Договір), згідно з яким первісний боржник переводить на нового боржника грошове зобов`язання перед кредитором в сумі 107161,59 грн.

20.04.2020р. відповідач здійснив часткове погашення заборгованості за Договором на суму 80161,59 грн.

18.12.2020р. позивач направив відповідачу претензію про сплату в семиденний строк заборгованості по Договору, яку відповідач отримав 26.12.2020р.

Так, позивач вказав, що днем, з якого відповідач порушив строк сплати заборгованості є 03.01.2021р.

Таким чином, згідно розрахунку позивача у відповідача виникла заборгованість, а саме: 27000,00 грн. основного боргу, 351,00 грн. інфляційного збільшення, 99,86 грн. 3% річних.

Ухвалою від 02.03.2021р. прийнято позовну заяву (вх.№529/21 від 26.02.2021) до розгляду та відкрито провадження у справі №916/509/21; справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 31.03.2021р.

31.03.2021р. підготовче судове засідання відкладено на 14.04.2021р.

13.04.2021р. до суду надійшов відзив Фізичної особи - підприємця Величка Сергія Вікторовича (вх. №10244/21), в якому відповідач повідомив про повне погашення боргу перед позивачем та надав оригінали відповідних квитанцій, а саме:

- №11 від 09.04.2021р. на суму 10000,00 грн.;

- №9 від 02.04.2021р. на суму 7000,00 грн.;

- №24 від 15.03.2021р. на суму 10000,00 грн.

13.04.2021р. до суду також надійшло клопотання відповідача (вх. №10247/21) про розгляд справи за його відсутності за наявними матеріалами.

14.04.2021р. закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 26.04.2021р.

26.04.2021р. до суду надійшла заява позивача (вх. №11456/21) про часткову відмову від позовної заяви.

Позивач зазначив, що на його банківський рахунок відповідачем були перераховані грошові суми у загальному розмірі 27000,00 грн. в рахунок погашення основного боргу за Договором переведення боргу №180418-1П від 18.04.2018р.

Так, позивач вказав, що частково відмовляється від позовних вимог у зв`язку зі сплатою відповідачем суми основного боргу у розмірі 27000,00 грн.

Крім того, позивач зауважив, що відповідачем не сплачено 3% річних у розмірі 99,86 грн. та 351,00 грн. інфляційних втрат та наполягав на задоволенні позовних вимог у цій частині. Також просив стягнути з відповідача 2270,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

26.04.2021р. судом оголошено вступну та резолютивну частини ухвали, згідно з якою господарський суд, керуючись п.4 ч.1 ст. 231 ГПК України, закрив провадження у справі в частині стягнення 27000,00 грн. основного боргу у зв`язку з тим, що позивач відмовився від позову в цій частині.

26.04.2021р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

01.02.2018р. між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Софія» було укладено Договір поставки №01021801, пунктом 1.1. якого передбачалось, що постачальник (Товариство з обмеженою відповідальністю "Ветсинтез-Віп") в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі, зобов`язується поставити і передати у власність покупця (Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Софія») яйця курячі харчові за ДСТУ 5028/2008 відповідної кількості, належної якості та в обумовлений термін, а покупець, в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, зобов`язується прийняти та оплатити товар у кількості, по найменуванню і цінах, зазначених у видаткових накладних, які виписуються на кожну партію товару на підставі замовлення покупця.

Відповідно до п. 2.1 Договору поставки №01021801 постачальник поставляє товар покупцю за узгодженими сторонами цінами з урахуванням ПДВ, зазначеними по кожному найменуванню товару у рахунку на оплату та у видатковій накладній, що виписується постачальником на кожну партію товару.

Згідно з п. 2.3 Договору поставки №01021801 оплата вартості партії товару, що поставляється за цим договором, здійснюється покупцем в національній грошовій одиниці України з урахуванням ПДВ шляхом перерахування безготівкових грошових коштів на поточний рахунок постачальника у розмірі 100% передоплати згідно рахунку на оплату постачальника.

Відповідно до п. 2.4 Договору поставки №01021801 постачальник має право поставити товар покупцю на умовах відстрочення платежу, в такому разі оплата товару здійснюється покупцем у розмірі 100% вартості поставленої партії товару протягом 10 (десяти) банківських днів з дати підписання уповноваженими представниками сторін відповідної видаткової накладної, яка засвідчує факт передачі товару постачальником і отримання товару покупцем. Зміна постачальником ціни на вже поставлений покупцю товар не допускається.

За товарно-транспортною накладною №040218-2 від 04.02.2018р. (а.с. 13) та видатковою накладною №69 від 04.02.2018р. (а.с. 14) Товариству з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Софія» позивачем було поставлено товар, а саме, яйце куряче столове С-1 в кількості 75600 шт. загальною вартістю 157161,59 грн.

Згідно з платіжним дорученням №1746 від 07.02.2018р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Софія» здійснило часткову оплату по Договору №01021801 від 01.02.2018р. у розмірі 50000,00 грн. (а.с. 15).

18.04.2018р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Софія» (далі - первісний боржник), Товариством з обмеженою відповідальністю "Ветсинтез-Віп" (далі - позивач, кредитор) та Фізичною особою-підприємцем Величко Сергієм Вікторовичем (далі - відповідач, новий боржник) було укладено Договір переведення боргу №180418-1П (далі - Договір), згідно з п. 2 якого первісний боржник переводить на нового боржника грошове зобов`язання перед кредитором в сумі 107161,59 грн.

Згідно з п. 2.1. Договору вартість компенсації новому боржнику за перевід боргу згідно даного договору від первісного боржника складає 107161,59 грн.

Пунктом 4 Договору сторони домовились, що первісний боржник надає новому боржнику всю необхідну інформацію (документацію), пов`язану із основним договором (Договір поставки №01021801 від 01.02.2018р.).

За невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором сторони несуть відповідальність, визначену Договором та/або передбачену чинним законодавством України. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

20.04.2018р. відповідачем перераховано позивачу 80161,59 грн., що підтверджується платіжним дорученням №5 від 20.04.2018р. з призначенням платежу: «Оплата згідно договору переведення боргу №180418-1П від 18.04.2018 без ПДВ» (а.с. 18).

Як встановлено судом, після відкриття провадження у справі, відповідач надав до суду докази погашення суми основного боргу перед позивачем у розмірі 27000,00 грн., а саме оригінали відповідних квитанцій:

- №11 від 09.04.2021р. на суму 10000,00 грн. (а.с. 76);

- №9 від 02.04.2021р. на суму 7000,00 грн. (а.с. 76-а);

- №24 від 15.03.2021р. на суму 10000,00 грн. (а.с. 77).

Так, ухвалою суду від 26.04.2021р. закрито провадження у справі №916/509/21 в частині стягнення основного боргу у розмірі 27000,00 грн.

На розгляді суду залишились вимоги позивача про стягнення 351,00 грн. інфляційних втрат та 99,86 грн. 3% річних. З цього приводу суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Пункт 1 ст.202 ЦК України встановлює, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. ст. 520, 521 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Форма правочину щодо заміни боржника у зобов`язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або зміну його умов, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з абз. 4 ч. 1 ст. 174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 ГК України, майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 2 ст. 530 ЦКУ, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

18.12.2020р. позивачем було надіслано вимогу відповідачу про сплату в семиденний строк заборгованості у розмірі 27000,00 грн. за Договором №180418-1П від 18.04.2018р. (а.с. 19).

Вказану вимогу відповідач отримав 26.12.2020р., що підтверджується поштовим повідомленням з відміткою про вручення (а.с. 21).

Виходячи з наведеного, відповідач мав сплатити суму основної заборгованості до 02.01.2021р.

Починаючи з 03.01.2021р. відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання зі сплати 27000,00 грн. заборгованості по договору №180418-1П від 18.04.2018р.

Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат (а.с. 7-8), суд встановив його правильність та обґрунтованість, а позовні вимоги в цій частині такими, що підлягають задоволенню.

Щодо судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини третьої статті 130 ГПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Аналіз наведених процесуальних норм дає підстави для висновку, що у разі закриття провадження у справі внаслідок відмови позивача від позову через задоволення відповідачем заявлених до нього вимог після відкриття провадження у справі, суд, вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, має виходити з положень ч. 3 ст. 130 ГПК України, оскільки вказана норма є спеціальною (Постанова ВС від 23.12.2020р. по справі № 922/418/20).

Суд констатує, що позивач відмовився від частини позовних вимог у зв`язку з погашенням відповідачем суми основного боргу після пред`явлення позову та відкриття провадження у справі.

Відтак, судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2270,00 грн. слід стягнути з відповідача та користь позивача.

Суд виходить із того, що зміст частини третьої статті 130 ГПК України свідчить, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються. Водночас аналіз змісту другого речення цієї статті свідчить про те, що застосування відповідних положень належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним виключно у разі якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову та за заявою сторони. Вказана позиція не суперечить правовим висновкам, викладеним у Постанові ВС від 01.04.2021р. по справі № 911/50/20.

Згідно з ч.1 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч.1 ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Керуючись ст. ст. 11, 15, 16, 202, 509, 513, 520, 521, 525, 526, 530, 625, 626, 629, Цивільного кодексу України, ст. ст. 173, 174, 179, 193 Господарського кодексу України, ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 123, 129, 130, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Ветсинтез-Віп" (вулиця Смольна, будинок 30, місто Харків, 61001, ) до Фізичної особи - підприємця Величка Сергія Вікторовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення 450,86 грн. - задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Величка Сергія Вікторовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ветсинтез-Віп" (вулиця Смольна, будинок 30, місто Харків, 61001, ) 351,00 грн. інфляційних втрат, 99,86 грн. 3% річних, 2270,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступна та резолютивна частина рішення оголошені в судовому засіданні 26.04.2021р. Повний текст рішення складений та підписаний 06 травня 2021 р.

Суддя Р.В. Волков