ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2021 Справа № 917/2015/20

Суддя Іванко Л.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовною заявою Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Полтаві, 36014, м.Полтава, вул.Соборності, 37, ідент. код 42334163

до відповідача Фізичної особи - підприємця Хурси Олександра Васильовича, АДРЕСА_1 , ідент. номер НОМЕР_1

про стягнення 14866,72 грн.

без виклику представників сторін

встановив:

До господарського суду Полтавської області надійшов позов Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Полтаві (далі - позивач, ТУ ДБР у м. Полтаві) до Фізичної особи - підприємця Хурси Олександра Васильовича (далі - відповідач) про стягнення 14866,72 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем заподіяно позивачу матеріальну шкоду внаслідок включення ФОП Хурсою О.В. до акту приймання виконаних, за договором про закупівлю послуг №22/12-18/49 від 26.12.2018 р., робіт форми №КБ-2в податку на додану вартість, що не передбачений умовами договору та платником якого відповідач не є.

Відповідно до наданого відповідачем рахунку на оплату від 26.12.2018 р. №442, позивачем здійснено оплату в сумі 89200,34 грн., тобто окрім вартості будівельно - монтажних робіт, сплачено податок на додану вартість.

Позивач вказує, що даний факт встановлено лише в ході проведення Управлінням Північо-східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області , на виконання п. 8.31 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Держаудитслужби на 1 півріччя 2020 р. (в частині інспектувань), ревізії фінансово-господарської діяльності ТУ ДБР у м. Полтаві за період з 01.01.2017 р. по 30.06.2020 р. та відображено у відповідному акті ревізії від 17.08.2020 р. №08-22/19.

Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача з позовом до суду, в якому останній, посилаючись на ст. 1212 ЦК України, просить суд стягнути з відповідача зайво перераховані кошти в сумі 14866,72 грн.

08.02.2021 року на адресу господарського суду надійшов відзив (вх. № 1445), в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки вважає, що кошти в сумі 89200,34 грн. отримані ним правомірно за виконані роботи, вартість яких обумовлена в договорі.

Інші заяви по суті справи до суду не надійшли.

У даній справі судом були вчинені такі процесуальні дії.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 04.01.2021 року позовну заяву Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Полтаві прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Про розгляд справи сторони повідомлені належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями від 16.01.2021 року та поданими сторонами заявами по суті справи.

Відповідно до частини п`ятої статті 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України сторони суду не надали.

За ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За ч. 2 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

За ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 ГПК України дане рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі наявні у справі докази, суд встановив наступне.

26.12.2018 року між Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованим у місті Полтаві (замовник) та Фізичною особою - підприємцем Хурсою О.В. (виконавець) було укладено договір про закупівлю послуг №22/12-18/49 (далі - договір), відповідно до п. 1.1. якого, замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання надати власними та залученими силами і засобами послуги (надалі "послуги") з поточного ремонту системи електропостачання та локальної мережі в приміщенні ТУ ДБР у м. Полтаві (за кодом ДК 021:2015:45310000-3 електромонтажні роботи). Замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги на умовах даного договору.

У пункті 3.1. договору сторони погодили, що договірна ціна послуг складає 89200,34 грн. без ПДВ. Договірна ціна додається до договору та є його невід`ємною частиною.

Позивачем, на підставі рахунку на оплату №442 від 26.12.2018 року та акту виконаних робіт №49 від 26.12.2018 року здійснено оплату за договором про закупівлю послуг №22/12-18/49 від 26.12.2018 року в сумі 89200,34 грн.

При цьому позивач вказує, що відповідно до акту приймання виконаних будівельних робіт №49 від 26.12.2018 року форми КБ-2в, вартість послуг за договором становить 89200,34 грн., що включає також податок на додану вартість в розмірі 14866,72 грн.

В ході проведення Управлінням Північо-східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області, на виконання п. 8.31 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Держаудитслужби на 1 півріччя 2020 р. ( в частині інспектувань), ревізії фінансово-господарської діяльності ТУ ДБР у м. Полтаві за період з 01.01.2017 р. по 30.06.2020 р. встановлено порушення з боку ФОП Хурси О.В., що відображено у відповідному акті ревізії від 17.08.2020 р. №08-22/19.

За результатами проведеної ревізії фінансово-господарської діяльності ТУ ДБР у м.Полтаві за період з 01.01.2017 р. по 30.06.2020 р. та встановленого порушення з боку ФОП Хурси О.В., на адресу ТУ ДБР у м. Полтаві направлено вимогу про усунення виявленого порушення від 01.09.2020 №20-16-08-3-14/3720.

В свою чергу, листом від 10.09.2020 №13420/15-08 ТУ ДБР у м. Полтаві направило на адресу Хурси О.В. Претензію №1, в якій прохало сплатити зайво перераховані кошти в розмірі 14866,72 грн. в семиденний термін з дня отримання даної претензії.

Відповідач, у відповіді на Претензію №1 зазначив, що при оформленні акту виконаних робіт, ним була допущена помилка та виділено ПДВ, що суперечить умовам договору про закупівлю послуг від 26.12.2018 року №22/12-18/49 і рахунку на оплату. Підстав для виділення ПДВ не було. Відповідно завищення вартості виконаних робіт не було. Кошти отримані по закінченню робіт відповідають обумовленим зобов`язанням вказаним у договорі.

Крім того, у відзиві відповідач наголошує, що вказана бухгалтерська помилка була допущена програмним шляхом.

Також відповідач вказує, що згідно наданої позивачем довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат форми КБ-3, всього вартість виконаних будівельних робіт по об`єкту будівництва (без ПДВ), становить 89200,34 грн., що відповідає ціні зазначеній у договорі.

При прийнятті рішення суд врахував наступне.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України визначено договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Підставою виникнення у сторін прав і обов`язків за даним позовом є укладений між сторонами договір про закупівлю послуг №22/12-18/49 від 26.12.2018 р.

За своєю природою даний договір є договором про надання послуг.

Позивач вказує, що ним зайво перераховано кошти відповідачу за актом виконаних робіт №49 від 26.12.2018 року в сумі 14866,72 грн. та посилаючись на норму ст. 1212 Цивільного кодексу України просить стягнути вказану суму на свою користь.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Разом з тим, позивачем не доведено, що кошти в сумі 14866,72 грн. є саме податком на додану вартість, а відтак і зайво перерахованими коштами.

Акт ревізії від 17.08.2020 р. №08-22/19, на який посилається позивач у позовній заяві є документом про результати проведеної перевірки, який є носієм дій з фінансового контролю та інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу.

За умови існування між сторонами договірних правовідносин виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладеного між сторонами договору і не можуть його змінювати.

До того ж акт ревізії не може встановлювати обов`язкових правил для сторін за господарсько-правовим договором в силу статті 19 Господарського кодексу України, яка прямо забороняє втручання та перешкоджання господарській діяльності з боку контролюючих органів державної влади.

Укладення сторонами договору про закупівлю послуг, дії сторін по виконанню його умов, у тому числі проведення відповідних робіт та їх оплата є підтвердженням того, що сторони перебувають у договірних відносинах, а тому обсяг прав, обов`язків і відповідальність сторін мають врегульовуватися тими положеннями чинного законодавства, які визначають умови проведення відповідних робіт за договором.

Зазначений позивачем акт ревізії не може змінювати, припиняти частково або повністю договірні правовідносини сторін, зобов`язання, визначені договором та підтверджені відповідними актами виконаних робіт. Відтак акт ревізії фінансово-господарської діяльності сам по собі не може бути достатнім доказом порушення відповідачем зобов`язань за договором, а саме включення до ціни договору податку на додану вартість.

Крім цього, норми статті 1212 ЦК України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов : а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України.

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають : 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Інших доказів на підтвердження того, що кошти в сумі 14866,72 грн. є зайво перерахованими коштами позивач суду не надав.

Згідно ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.256 ГПК України). Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Іванко Л.А.