ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2021 р. Справа№ 910/19259/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Чорногуза М.Г.

Козир Т.П.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Тас-Логістік»

на рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2021

у справі №910/19259/20 (суддя Морозов С.М.)

за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тас-Логістік»

про стягнення 74 608,00 грн

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця» в особі РФ «Придніпровська залізниця», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тас-Логістік» (далі - ТОВ «Тас-Логістік», відповідач) суми штрафу в розмірі 74 608,00 грн у зв`язку з невірним заповненням накладних в частині зазначення адреси вантажоодержувача.

Рішенням Господарського суду м. Києва у справі №910/19259/20 від 08.02.2021 позов задоволено повністю, стягнуто з ТОВ «Тас-Логістік» на користь АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» суму штрафу в розмірі 74 608,00 грн та судовий збір - 2 102,00 грн.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, встановивши факт неправильного зазначення відправником адреси вантажоодержувача, із засвідченням такого актами загальної форми, дійшов висновку, що останні є підставою для покладання на відправника відповідальності за неправильне зазначення ним адреси одержувача, оскільки відповідачем не було спростовано обставин невірності зазначення ним адреси одержувача у перевізному документі; виходячи з кількості накладних та вартості провізної плати за висновком місцевого господарського суду стягненню підлягав штраф у розмірі 74 608,00 грн, водночас суд не знайшов підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу.

Не погодившись із вищезазначеним рішенням, ТОВ «Тас-Логістік» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що судом першої інстанції оскаржуване рішення було ухвалено з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального прав, без з`ясування обставин, що мають значення для справи та ненаданням належної оцінки окремим доказам у справі.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що судом не було взято до уваги той факт, що відправником у графі 4 перевізних документів було вірно зазначено найменування та код вантажоодержувача - АТ «Дніпровагонрембуд», що попри незазначення вірної адреси, у повній мірі ідентифікує вантажоодержувача та виключає можливість видачі вантажу іншій особі; складені позивачем в односторонньому порядку акти загальної форми є неналежними доказами; судом не було враховано, що внаслідок зазначення невірної адреси позивачеві не було завдано збитків.

Також в апеляційній скарзі апелянт наголосив на тому, що долучивши до матеріалів справи відповідь позивача на відзив, суд, в порушення вимог ст. 119 ГПК України, вочевидь поновив позивачеві пропущений процесуальний строк, без заяви позивача про поновлення такого строку та без наведення у рішенні мотивів щодо поважності причин пропуску строку, відтак, рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 у справі №910/19259/20 не може вважатись законним та обґрунтованим.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.03.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Тас-Логістік» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 у справі №910/19259/20; розгляд апеляційної скарги ТОВ «Тас-Логістік» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 у справі №910/19259/20 ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Позивач не скористався правом, наданим статтею 263 ГПК України та не надав відзив на апеляційну скаргу.

Згідно з ч. 10 ст. 270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, у червні 2020 року зі станції Херсон-Порт Одеської залізниці ТОВ «Тас-Логістік» здійснило відправку вагонів №95962858, №95962981, №95978649, №95978664 згідно накладних №40368433, №40381584, №40368441, №40381576 відповідно на станцію Нижньодніпровськ Придніпровської залізниці, одержувач вантажу - АТ «Дніпровський завод з ремонту та будівництва пасажирських вагонів».

На вищевказане відправлення вагонів, відправник надав станції навантаження Херсон-Порт Одеської залізниці заповнені накладні. У даних документах, представником відправника в графі 4 «Одержувач» було вказано: АТ «Дніпровагонрембуд»; адреса одержувача: Нижньодніпровськ.

08.06.2020 по прибуттю вагонів на станцію призначення Нижньодніпровськ Придніпровської залізниці було виявлено, що адреса одержувача, зазначена відправником у накладних не відповідає адресі АТ «Дніпровагонрембуд».

08.06.2020 станцією призначення Нижньодніпровськ на станцію відправлення Херсон-Порт було відправлено телеграму №55 про уточнення реквізитів одержувача у накладних.

09.06.2020 зі станції відправлення Херсон-Порт на станцію призначення Нижньодніпровськ надійшла телеграма-відповідь №НР15 щодо виправлення реквізитів одержувача у накладних.

Згідно телеграми станції Херсон-Порт №НР15 від 09.06.2020 року по станції призначення Нижньодніпровськ у накладних №40368433, №40381584, №40368441, №40381576 зроблено виправлення адреси одержувача на правильну, а саме, з Нижньодніпровськ на - 49024, місто Дніпро, вул. Універсальна, будинок 10.

Факт неправильного зазначення відправником адреси одержувача вантажу був засвідчений актами загальної форми від 08.06.2020, а саме №2941, №2942, №2943, №2944.

Отже, внаслідок невірно зазначеної адреси одержувача у накладних №40368433, №40381584, №40368441, №40381576, позивачем в порядку статті 118 Статуту було нараховано штраф у розмірі 74 608,00 грн, який останній просить стягнути з ТОВ «Тас-Логістик» в судовому порядку.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з рішенням суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, а твердження скаржника вважає безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

В силу приписів ч.ч. 1, 2 ст. 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно зі ст. 909 Цивільного кодексу України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.

Статтею 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 3 Закону України «Про залізничний транспорт» визначено, що законодавство про залізничний транспорт загального користування складається із Закону України «Про транспорт», цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статут залізниць України визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом (ст.2 Статуту).

Так, норми Статуту є спеціальними у сфері залізничних перевезень, не суперечать положенням ЦК України та ГК України і підлягають першочерговому застосуванню (аналогічну правову позицію висловлено також Верховним Судом України в постанові від 16.11.2016 у справи № 916/4345/14, Верховним Судом в постановах від 21.05.2018 у справі № 916/2001/17, від 23.06.2018 у справі № 916/1993/17)

На підставі цього Статуту Мінтранс затверджує Правила перевезення вантажів (ст. 5 Статуту).

Відповідно до ст. 5 Статуту залізниць України, на підставі даного Статуту Мінтранс затверджує:

а) Правила перевезення вантажів (далі - Правила);

б) Технічні умови навантаження і кріплення вантажів;

в) Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України (далі - Правила перевезень пасажирів);

г) інші нормативні документи.

Згідно зі ст. 6 Статуту залізниць України, накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Статтею 23 Статуту залізниць України встановлено, що відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

Як вже зазначалось у постанові вище, 04.06.2020 зі станції Херсон-Порт Одеської залізниці ТОВ «Тас-Логістік» здійснило відправку вагонів №95962858, №95962981, №95978649, №95978664 згідно накладних №40368433, №40381584, №40368441, №40381576 відповідно на станцію Нижньодніпровськ Придніпровської залізниці, одержувач вантажу - АТ «Дніпровський завод з ремонту та будівництва пасажирських вагонів».

У вказаних накладних відповідачем було зазначено одержувача вантажу - АТ «Дніпровагонрембуд»; адреса одержувача: Нижньодніпровськ.

Пунктом 1.1. Правил оформлення перевізних документів встановлено, що на кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну) за формою, наведеною у додатку 1 до цих Правил.

Згідно з п. 1.2. Правил оформлення перевізних документів накладна заповнюється відправником із застосуванням автоматизованих систем залізничного транспорту України або програмних засобів, здатних забезпечити роботу з електронними перевізними документами згідно з установленим форматом, та у разі її оформлення в паперовому вигляді роздруковується на бланку, виготовленому на білому папері формату А4 у трьох примірниках, один із яких після оформлення приймання вантажу до перевезення станцією відправлення видається відправникові вантажу та є квитанцією для приймання вантажу до перевезення, другий і третій передаються з вантажем на станцію призначення.

Пунктом 1.3. Правил оформлення перевізних документів визначено, що усі відомості, передбачені формою бланка перевізного документа, повинні бути внесені відправником у відповідні графи. Виправлення не допускаються; у разі необхідності зміни відомостей, унесених до перевізного документа, відправник зобов`язаний заповнити новий перевізний документ.

Відповідно до п. 2.1. Правил оформлення перевізних документів відправник заповнює відповідні графи накладної згідно з додатком 3 до цих Правил, у тому числі графи №№4, 5 та в яких вказується точне та повне найменування одержувача, адреса та його код.

У графі 55 «Правильність внесених відомостей підтверджую» представник відправника вказує свою посаду, розписується, засвідчуючи правильність відомостей, указаних ним у перевізному документі (п.2.3. Правил оформлення перевізних документів).

Так, у накладних №40368433, №40381584, №40368441, №40381576 правильність внесених відомостей підтвердив своїм підписом представник відправника - агент комерційний ОСОБА_1 .

Згідно зі ст. 24 Статуту залізниць України, вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній.

Колегія суддів при цьому враховує правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 05.02.2019 у справі № 914/2339/17, в якій суд касаційної інстанції зазначає, що відповідно до пункту 24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній, а залізниці надане право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній. Зазначена норма встановлює чіткі вимоги до відправника щодо оформлення вантажу та покликана забезпечити дисциплінованість учасників господарських відносин та визначає критерії обґрунтованості в подальшому будь-яких претензій залізниці до учасників господарських відносин (відправника та одержувача).

Відтак, недотримання вимог, визначених Статутом залізниць України, який є спеціальним нормативним актом, що визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом, покладає на порушника відповідальність, яка в даному випадку передбачена пунктами 118, 122 Статуту залізниць України. При цьому, зазначений штраф, відповідно до пунктів 118, 122 Статуту залізниць України, стягується з вантажовідправника незалежно від наявності збитків та наслідків, можливості його зменшення Статутом не передбачено.

Така правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 27.03.2020 у справі № 917/500/19.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 08.06.2020 по прибуттю вагонів на станцію призначення Нижньодніпровськ Придніпровської залізниці було виявлено, що адреса одержувача, зазначена відправником у накладних не відповідає адресі АТ «Дніпровагонрембуд».

Телеграмою станції Херсон-Порт №НР15 від 09.06.2020 по станції призначення Нижньодніпровськ у накладних №40368433, №40381584, №40368441, №40381576 було зроблено виправлення адреси одержувача на правильну: з Нижньодніпровськ на - 49024, місто Дніпро, вул. Універсальна, будинок 10.

Статтею 129 Статуту залізниць України встановлено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

У всіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Пунктом 6.1. роз`яснення Президії Вищого Господарського суду України від 29.05.2002 №04-5/601 (із змінами та доповненнями) визначено, що підставою для покладання на відправника відповідальності за неправильне зазначення ним указаних відомостей є акт загальної юрми, складений у випадках передбачених статтею 129 Статуту.

Як правильно зазначив в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції, факт неправильного зазначення відправником адреси одержувача вантажу був засвідчений актами загальної форми від 08.06.2020 року, а саме №2941, №2942, №2943, №2944 та дійшов у зв`язку з цим правильного висновку, що акт загальної форми є підставою для покладання на відправника відповідальності за неправильне зазначення ним адреси одержувача.

Також судом вірно зазначено, що посилання відповідача на неправильність заповнення позивачем актів загально форми спростовується матеріалами справи та положеннями п. 3 Правил складання актів, в якому зазначено, що акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складення акта, але не менше як двома особами.

Оскільки зазначені акти загальної форми підписані двома особами, а саме працівниками станції Нижньодніпровськ, тобто товарними касирами, акти є такими, що складені у відповідності до вимог чинного законодавства.

Згідно з п. 5.5 Правил оформлення перевізних документів, якщо під час перевезення шантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Відповідно до статті 122 Статуту залізниць України, за неправильно зазначені у накладній масу вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника стягується штраф у п`ятикратному розмірі від провізної плати (стаття 118 цього Статуту).

При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за всі наслідки, які виникли.

При розгляді справ про стягнення цього штрафу господарським судам необхідно виходити з того, що неправильно вказаною має бути хоча б одна відомість; при цьому неправильне зазначення коду та адреси вантажоодержувача вважаються окремими порушеннями. Підставою для покладення на відправника відповідальності за неправильне зазначення ним відповідних відомостей є акт загальної форми або комерційний акт, складений у випадках, передбачених статтею 129 Статуту (постанова Верховного Суду України від 22.03.2018 у справі № 917/964/17).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позивачем доведено, а відповідачем, в свою чергу, не спростовано обставин невірності зазначення ним адреси одержувача у перевізному документі.

Стосовно доводів апелянта про ненадання судом належної оцінки тому факту, що відповідачем у графі 4 перевізних документів було зазначено найменування та код вантажоодержувача - АТ «Дніпровагонрембуд», що давало підстави для ідентифікації вантажоодержувача, колегія суддів вважає зазначити наступне.

Предметом розгляду у даній справі є стягнення штрафу у зв`язку з невірним зазначенням адреси вантажоодержувача, а не стягнення штрафу за вірне/невірне заповнення найменування та коду останнього. До того ж, в межах даної справи не підлягає дослідженню та встановленню можлива міра ідентифікації вантажоодержувача та факт унеможливлення видачі вантажу іншій особі.

За розрахунком позивача сума штрафу за неправильно зазначену адресу одержувача у накладних становить 74 608,00 грн = 3 730,40 х 4 х 5, де 3 730,40 - провізна плата по накладній від ст. Херсон-Порт Одеської залізниці до ст. Нижньодніпровськ Придніпровської залізниці (графа 31 накладної), (2 326,10 грн) + графа 39 накладної (1404,30 грн)), 4 - кількість накладних, 5 - кількість провізних плат.

Місцевий господарський суд, перевіривши розрахунок штрафу, на підставі статей 118, 122 Статуту, дійшов правильного висновку про його обґрунтованість.

Заперечення відповідача щодо неправильно застосованої позивачем суми провізної плати, як вірно зазначено судом першої інстанції, спростовуються положеннями Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги та коефіцієнти, що застосовуються до збірника, де відповідно до п 14.1. плата за вантажні вагони з навантаженням до 12,5 т/вісь складає 308,50 грн, з урахуванням того, що в графі 19 накладних визначено кількість вісей. Коефіцієнт для вантажів «в (з) ремонт(у)» (графа 20 накладних) із кодом вантажу 421195 (графа 23 накладних) складає 3,023. Отже, 308,50 х 4 х 3,023 = 3 730,40 грн.

Враховуючи вищевикладене, місцевий господарський суд правильно встановив, що за залізничними накладними №40368433, №40381584, №40368441, №40381576 вантажовідправником було ТОВ «Тас-Логістік», яке допустило порушення щодо неправильного зазначення у накладних адреси одержувача, а тому саме на нього покладається відповідальність у відповідності до статті 118 Статуту залізниць України.

Судова колегія вважає обгрунтованим висновок суду щодо відхилення клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу до однократної провізної плати або розміру, визначеного судом, яке обґрунтоване не співмірністю розміру штрафу наслідкам завданого порушення, а також ненаданням позивачем доказів понесення ним будь-яких майнових втрат у зв`язку з незазначенням відповідачем вірної адреси вантажоотримувача у залізничних накладних та своє скрутне матеріальне становище.

Пунктом 1 ст. 233 Господарського кодексу України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки розміру збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Цивільні та господарські відносини ґрунтуються на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка може перетворюватися на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Проте, така ситуація може мати місце у випадку застосування кредитором до боржника сум штрафів, які необґрунтовано неспівмірні із допущеним відповідачем порушенням.

Таким чином, у питанні щодо застосування судом права на зменшення нарахованого відповідачу штрафу, місцевий господарський суд обґрунтовано виходив з того, що відповідачем не було спростовано допущення ним порушення щодо неправильного зазначення у накладних адреси одержувача, з огляду на наявні в матеріалах справи та надані відповідачем наказ №22062020/1 від 22.06.2020 про проведення службового розслідування, протокол про результати службового розслідування та наказ №22062020/2 від 22.06.2020 про оголошення догани логісту відділу логістики ОСОБА_2, а також на те, що допущена відповідачем помилка призвела до фактичного доставлення вагонів не за тією адресою.

З огляду на вищезазначене, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладені обставини справи та вимоги законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача штрафу в сумі 74 608,00 грн., у зв`язку з чим позовні вимоги Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства "Українська залізниця" підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS №005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи апелянта не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарським судом міста Києва від 08.02.2021 у справі №910/19259/20 прийнято з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим оскаржуване рішення має бути залишеним без змін, а апеляційна скарга ТОВ «Тас-Логістік»- без задоволення.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, з огляду на відмову в задоволенні апеляційної скарги, на підставі статті 129 ГПК України, покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Тас-Логістік» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 у справі №910/19259/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 у справі №910/19259/20 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/19259/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді М.Г. Чорногуз

Т.П. Козир