ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2021 р. Справа№ 910/15034/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Кравчука Г.А.

Коробенка Г.П.

при секретарі Вага В.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Гаврилова Є.Ю. самопредставництво;

від відповідача: Карманової О.В. адв.з. дов. від 10.02.21р;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Сервіс номер 1"

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2020

у справі №910/15034/20 (суддя Мудрий С.М.)

за позовом комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Сервіс

номер 1"

про стягнення 567 752,09 грн,

УСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (далі - позивач) звернулось у Господарський суд міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Сервіс номер 1" (далі - відповідач) про стягнення 567 752,09 грн, у тому числі: 500548,71 грн заборгованості за спожиту теплову енергію, 51316,05 грн пені, 5992,86 грн інфляційних втрат коштів та 9894,47 грн - 3% річних.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між сторонами укладений договір №1641122(тимчасовий) на постачання теплової енергії у гарячій воді від 07.11.2019, на виконання умов якого позивач поставляв відповідачу теплову енергію для потреб опалення, однак відповідач здійснював оплату з порушенням строків та не в повному обсязі, внаслідок чого станом на 31.07.2020 утворилась заборгованість в сумі 500548,71 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03 грудня 2020 року позов задоволено.

З товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Сервіс номер 1" стягнуто на користь комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" основний борг у сумі 500 548 грн. 71 коп., пеню в сумі 51316 грн. 05 коп., інфляційні втрати в сумі 5 992 грн. 86 коп., 3 % річних в сумі 9 894 грн. 47 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 8516грн.28коп.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, товариство з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Сервіс номер 1" звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині визначення основного боргу та відмовити у задоволенні пені у розмірі подвійної облікової ставки України, 3% річних та інфляційних нарахувань.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки у період з 15.09.2020 по 10.11.2020 відповідачем було сплачено 32548,71 грн основного боргу, що підтверджується доданими до скарги платіжними дорученнями, тому заборгованість відповідача складає 468000,00 грн; умовами укладеного сторонами договору не передбачено відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання у вигляді пені, тому стягнення пені є безпідставним і позивачем також нарахована пені понад строки позовної давності, встановлені ч. 6 ст.232 ГК України.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що директор відповідача знайомився з матеріалами справи у суді першої інстанції, однак відзив на позов не подав, а також не надав суду платіжні доручення, які додані до скарги, отже, відповідач несе ризик настання відповідних наслідків, пов`язаних із невчиненням процесуальних дій; умовами договору встановлено відповідальність за порушення строків оплати у вигляді пені в розмірі 0,5% від суми боргу за кожний день прострочення, розрахунок якої позивачем було обмежено подвійною обліковою ставкою НБУ згідно законодавства; відповідач просить відмовити у стягненні 3% річних та інфляційних втрат коштів, однак не наводить жодних обґрунтувань щодо цих вимог.

Представник відповідача (апелянта) у судовому засіданні підтримала доводи, викладені у апеляційній скарзі, просила її задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві.

Щодо додаткових доказів, доданих до апеляційної скарги, апеляційний господарський суд виходить з наступного.

Частиною 3 ст. 269 ГПК України встановлено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідачем в якості нових доказів до апеляційної скарги додані копії платіжних доручень щодо здійснення оплати теплової енергії у період з 15.09.2020 по 10.11.2020, отже, відповідач мав вказані докази на час розгляду справи судом першої інстанції

З матеріалів справи вбачається, що копію ухвали від 06.10.2020 про відкриття провадження у справі відповідач отримав 09.10.2020, а 15.10.2020 директор відповідача Романюк Т.Я. ознайомився із матеріалами справи, що підтверджується відміткою на його клопотанні.

Таким чином, відповідачу було відомо про розгляд справи судом першої інстанції, він був ознайомлений з матеріалами справи, проте, не подав суду ні відзив на позовну заяву, ні вказані докази, а у апеляційній скарзі не наводить жодних причин, які перешкоджали йому подати вказані докази суду першої інстанції.

Відповідно до ч.4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи викладене, додані до апеляційної скарги нові докази не приймаються судом, оскільки прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів на стадії апеляційного провадження, за відсутності визначених ст. 269 ГПК України підстав для їх прийняття, тобто, без наявності належних доказів неможливості їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від заявника, фактично порушує принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 № 1693 "Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго", КП "Київтеплоенерго" визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ "Київенерго".

За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 КП "Київтеплоенерго" видано ліцензію на право провадження господарського діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.

Таким чином, з 01.05.2018 року постачання теплової енергії здійснює КП "Київтеплоенерго".

07.11.2019 між комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго", як постачальником, та товариством з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Сервіс номер 1", як споживачем, було укладено договір № 1641122 (тимчасовий) на постачання теплової енергії у гарячій воді (далі - договір).

Відповідно до умов цього договору постачальник зобов`язується виробити та поставити теплову енергію споживачу для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання, а споживач зобов`язується отримувати її та оплачувати відповідно до умов, викладених в цьому договорі (п. 1.1).

Згідно з п.4.1 договору, цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 15.06.2020 року.

Припинення дії договору не звільняє споживача від обов`язку повної сплати вартості спожитої теплової енергії (п.4.10 договору).

Відповідно до п.2.1 договору, при виконанні умов цього договору, а також вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов`язуються керуватись тарифами, затвердженими у встановленому порядку, Положенням про Держенергонагляд, Правилами користування тепловою енергією, Правилами технічної експлуатації теплових установок і мереж (далі Правил), нормативними актами з питань користування та розрахунків за енергоносії, чинним законодавством України.

Відповідно до п. 2.2.1 договору постачальник зобов`язується безперебійно постачати теплову енергію у гарячій воді на межу балансової належності із споживачем (додатки 3, 4), для потреб опалення - в період опалювального сезону, для гарячого водопостачання - протягом року згідно із заявленими споживачем величинами приєднаного теплового навантаження, зазначеними в додатку 1, до будинку за адресою: м. Київ, вул.Градинська, 1.

Відповідно до п. 2.3.1 договору споживач зобов`язується дотримуватися кількості споживання теплової енергії за кожним параметром в обсягах, які визначені у додатку № 1, не допускаючи їх перевищення; своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії в терміни та за тарифами, зазначеними у додатку № 2.

Споживач зобов`язаний забезпечувати: своєчасне надходження коштів на рахунок постачальника, прийняття всіх заходів (в т.ч. примусових) для стягнення коштів з боржників згідно з чинним законодавством України (п.2.3.5 договору).

Відповідно до п.1 додатку №2 до договору розрахунки з споживачем за відпущену теплову енергію проводяться згідно з тарифами, затвердженими виконавчим органом Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 22.12.2018р. №2340, за кожну відпущену Гігакалорію (1Гкал/грн.) без урахування ПДВ.

Згідно з п. 9 додатку №2 до договору споживач щомісячно з 12 по 15 число отримує в ЦОК за адресою: вул. Будівельників, 25, оформлений постачальником рахунок-фактуру на суму, яка включає загальну вартість теплової енергії поточного місяця та кінцеве сальдо розрахунків на початок поточного місяця, акт приймання-передавання товарної продукції; облікову картку фактичного споживання за попередній період та акт звіряння, які оформлює і повертає один примірник постачальнику протягом двох днів з моменту їх одержання.

За умовами п. 10 додатку № 2 до договору споживач на розрахунковий рахунок постачальника щомісячно забезпечує не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, оплату коштів від населення за фактично спожиту теплову енергію та до 25 числа поточного місяця, сплачує вартість теплової енергії яка використовується орендарями, на рахунок постачальника згідно з його розрахунком за кожною тарифною групою окремо.

У період з листопада 2019 року по квітень 2020 року позивач здійснив поставку відповідачу теплової енергії на загальну суму 705 946,53 грн, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями корінців нарядів на включення та відключення об`єктів тепло споживання складені КП "Київтеплоенерго"; копію акту № 2514 про готовність вузла комерційного обліку споживача до роботи; копіями акту №2515 про готовність вузла комерційного обліку споживача до роботи, актів приймання-передавання товарної продукції за період з листопад 2019 року по квітень 2020 року, облікових карток за період з листопад 2019 по квітень 2020, копіями відомостей обліку споживання теплової енергії ТОВ "УК "Сервіс номер 1", який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Градинська, буд 1(1 та 2 зона) (які надавались відповідачем позивачу).

Відповідач не заперечує щодо обсягів та вартості поставленої теплової енергії у вказаний період.

Однак, в порушення умов договору, відповідач проводив оплату отриманої теплової енергії з порушенням встановлених договором строків та не в повному обсязі, сплативши позивачу у період з січня по липень 2020 року грошові кошти в загальній сумі 205 397,82 грн, що підтверджується довідкою про стан розрахунків за спожиту від КП "Київтеплоенерго" теплоенергію ТОВ "Управляюча компанія "Сервіс номер 1" за період з листопада 2019 року по липень 2020 року (включно), внаслідок чого станом на 31.07.2020 утворилась заборгованість в сумі 500 548,71 грн, що відповідачем також не заперечувалось.

У зв`язку із викладеними обставинами позивач звернувся до суду із даним позовом та просив стягнути 500548,71 грн заборгованості за спожиту теплову енергію, також 51316,05 грн пені, 5992,86 грн інфляційних втрат коштів та 9894,47 грн - 3% річних, нарахованих у зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання.

Відповідач не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву та не надав суду першої інстанції жодних доказів на спростування вказаного розміру заборгованості.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку щодо їх доведеності і обґрунтованості.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Права та обов`язки сторін у даній справі виникли на підставі договору №1641122(тимчасовий) на постачання теплової енергії у гарячій воді від 07.11.2019, який за правовою природою є договором постачання енергоносіїв приєднаними мережами.

Договір укладений належним чином, підписаний повноважними особами, у встановленому порядку не визнаний недійсним, отже, був чинним і обов`язковим для сторін.

Договір також відповідає вимогам статті 714 ЦК України, якою передбачено, що до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

У відповідності до частини 1 статті 275 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

У відповідності до ст. 1 Закону України "Про теплопостачання" теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Згідно зі статтею 20 Закону України "Про теплопостачання" тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб`єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії затверджуються органами місцевого самоврядування, крім теплової енергії, що виробляється суб`єктами господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, на підставі розрахунків, виконаних теплогенеруючими, теплотранспортуючими та теплопостачальними організаціями за методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Отже, за період постачання позивачем теплової енергії у гарячій воді (з листопада 2019 року по квітень 2020 року) при оформленні щомісячно рахунку-фактури останнім застосовувався затверджений тариф на теплову енергію, що підтверджується щомісячним обліковим записом.

Відповідно до п. 40 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою КМУ від 03.10.2007 року № 1198, споживач теплової енергії зобов`язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

Частиною 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Доказами, наявними у матеріалах справи, підтверджується, що заборгованість відповідача за поставлену по договору теплову енергію станом на 31.07.2020 становила 500 548,71 грн.

Оскільки відповідач не надав суду першої інстанції доказів сплати частини вказаної заборгованості в розмірі 32548,71 грн на момент прийняття рішення, суд першої інстанції дійшов до юридично правильного висновку щодо задоволення позову в частини основного боргу у повному обсязі.

Проте, відповідно до положень ст. 328 ГПК України відповідач не позбавлений права звернутись до суду першої інстанції із заявою про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню в цій частині у зв`язку із припиненням зобов`язання зі сплати частини основного боргу.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 2 ст. 218 ГК України встановлено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 ГК України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У пункті 3.3 договору передбачено, що споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,5 % від суми боргу на початок кожного розрахункового періоду (місяця) за кожний день до моменту його повного погашення, але не більше суми, обумовленої чинним законодавством України.

Доводи відповідача про те, що цим пунктом встановлено відповідальність за прострочення виконання негрошового зобов`язання (пов`язаного поставкою товару) відхиляються апеляційним господарським судом, оскільки вони суперечать змісту вказаної умови договору.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Водночас, розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань").

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені в загальній сумі 51316,05 грн, апеляційний господарський суд встановив, що пеня позивачем нараховувалась по кожному акту окремо, з врахуванням здійснених відповідачем платежів, із обмеженням розміру пені подвійною обліковою ставкою НБУ, а період нарахування не перевищує шести місяців, отже є вірним висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги щодо стягнення пені підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлені до стягнення 5992,86 грн інфляційних втрат коштів та 9894,47 грн - 3% річних, які нараховані окремо по кожному акту, з врахуванням здійснених відповідачем оплат. Розрахунок є арифметично та методологічно вірним, а тому ці позовні вимоги також обґрунтовано задоволені судом першої інстанції у повному обсязі.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Суд першої інстанції перевірив всі доводи сторін, повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив всі надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду міста Києва законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати пов`язані з розглядом апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Сервіс номер 1" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 03 грудня 2020 року - без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05.05.2021.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді Г.А. Кравчук

Г.П. Коробенко