УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

м. Київ

05.05.2021Справа № 910/6918/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Заммлер Україна» (04116, м. Київ, вул. Провіантська, буд. 3; ідентифікаційний номер 35007717) про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімпікос» (01103, м. Київ, вул. Драгомирова, буд. 18; ідентифікаційний код 42912659) заборгованості в розмірі 19513,77 грн, що виникла внаслідок порушення останнім умов укладеного між сторонами Договору-заявки на перевезення вантажу в міжнародному сполучені №CS-,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Заммлер Україна» звернулось до Господарського суду міста Києва із заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімпікос» заборгованості в розмірі 14300 грн, що виникла внаслідок порушення останнім умов укладеного між сторонами Договору-заявки на перевезення вантажу в міжнародному сполучені №CS- в частині повної та своєчасної оплати наданих послуг, а також нараховано штрафні санкції в розмірі 5213,77 грн.

Розглянувши подану Товариством з обмеженою відповідальністю «Заммлер Україна» заяву про видачу судового наказу, суд дійшов висновку про відмову у його видачі з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.12 Господарського процесуального кодексу України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

У відповідності до приписів ч.1 ст.148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ч.2 ст.148 Господарського процесуального кодексу України особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Згідно з п.5 ч.1 ст.152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.

Так, судом встановлено, що заявник у поданій до суду заяві посилається на укладений між сторонами Договір-заявку на перевезення вантажу в міжнародному сполучені №CS- від 09.10.2019 відповідно до умов якого заявником у 2019 році було надано обумовлені договором послуги на загальну суму 80480,97 грн. Так заявник вказує, що боржником належним чином не виконано взятих на себе зобов`язань з повної та своєчасної оплати послуг, зокрема останнім сплачено на користь заявника 66180,97 грн внаслідок чого за Товариством з обмеженою відповідальністю «Олімпікос» утворилась заборгованість за надані послуги в розмірі 14300 грн.

Разом з тим, як вбачається з п.4.2 укладеного між сторонами Договору, рахунки експедитора підлягають оплаті протягом 5 банківських днів з моменту доставки вантажу в пункт призначення (що підтверджується відміткою вантажоодержувача в товарно-транспортній накладній).

Відповідно до ч. 1 ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Разом з тим, відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог у зв`язку з перевезенням вантажу, пошти.

Як вбачається із поданої до суду заяви про видачу судового наказу про стягнення заборгованості заявник просить стягнути заборгованість та штрафні санкції за послуги з перевезення вантажів у міжнародному сполучені автомобільним транспортом, які були надані у жовтні 2019 року та строк оплати по яким настав 24.10.2019.

В той же час, із наданого заявником розрахунків, судом встановлено, що з моменту виникнення у Товариства з обмеженою відповідальністю «Заммлер Україна» права вимоги про стягнення суми основного боргу за надані послуги у жовтні 2019 року пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги (враховуючи строки здійснення боржником оплати за договором та дату звернення заявника до суду із даною заявою - 22.04.2021).

Таким чином, заявником заявлено вимоги про стягнення основного боргу та штрафних санкцій за період, який виходить за межі позовної давності, що є підставою для відмови у видачі наказу.

Суд зазначає, що, за загальним правилом, при розгляді вимог в порядку наказного провадження суд не розглядає обґрунтованість заявлених вимог заявлених стягувачем по суті (п. 7 ч. 1 ст. 155 ГПК). Водночас, підставою для відмови у видачі наказу є, зокрема, встановлення судом обставин спливу позовної давності щодо заявленої вимоги. Такі підстави для відмови у видачі судового наказу свідчать про наявність у суду обов`язку здійснити певний аналіз обґрунтованості вимог заявника на предмет наявності/порушення його права, щодо спливу позовної давності, в тому числі щодо наявності прострочення виконання зобов`язання боржником (зокрема, з метою визначення періоду, який знаходиться в межах позовної давності). Однак, такі повноваження суду в межах наказного провадження є обмеженими, враховуючи функціональне призначення інституту наказного провадження та принцип пропорційності господарського судочинства (ст. 15 ГПК). Так, у випадку встановлення судом обставин, які свідчать про заявлення вимог поза межами позовної давності навіть щодо частини періоду нарахування в межах певного виду вимог (в даному випадку - вимог про стягнення суми основного боргу, 3% річних та інфляційних втрат), - мають місце обставини, які свідчать про відсутність безспірності вимог (що є обов`язковим критерієм при здійсненні наказного провадження) та наявності обставин (п. 5 ч. 1 ст. 152 ГПК), наслідком яких є відмова суду у видачі судового наказу. При цьому, законом не передбачено обов`язок суду здійснювати перерахунок заявлених вимог (визначати періоди заборгованості, які заявлені в межах позовної давності) та право суду видавати судовий наказ на частину заборгованості, заявленої в межах конкретного виду вимоги (у межах позовної давності), так як у протилежному випадку - суд, по суті, буде здійснювати розгляд вимог у порядку, який притаманний для позовного провадження, що суперечить цільовому призначенню інституту наказного провадження.

Згідно з ч. 2 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімпікос» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Заммлер Україна» заборгованості в розмірі 19513,77 грн.

При цьому відповідно до положення ч.2 ст.151 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається.

Разом з тим, за приписами ч.2 ст.153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку (у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до ч. 2 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України).

Також суд звертає увагу, що ч.3 ст.152 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. Однак, вказана норма стосується не права/обов`язку суду видавати судовий наказ на частину заборгованості, заявленої в межах конкретного виду вимоги (зокрема, у межах позовної давності), а виключно обов`язку суду видати судовий наказ щодо вимог, які підлягають розгляду в порядку наказного провадження та обов`язку постановити ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині вимог, які не підлягають розгляду в порядку наказного провадження, з урахуванням норм ч.2 ст.12 та ч.1 ст.149 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 150, 152, 153, 154, ч.2 ст.232, 233, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Заммлер Україна» у видачі судового наказу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в установленому законом порядку.

Дата підписання: 05.05.2021.

Суддя Я.В. Маринченко