ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2021 року м. Черкаси справа № 925/416/20

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі судового засідання Нестеренко А.М., без участі представників сторін, у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в м. Черкаси, розглянувши справу за позовом заступника керівника Звенигородської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Черкаського обласного управління лісового та мисливського господарства, державного підприємства "Корсунь-Шевченківське лісове господарство" до Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області та Моринської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області про визнання незаконним та скасування рішення, скасування записів про право власності,

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Звенигородської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Черкаського обласного управління лісового та мисливського господарства (далі - позивач-1), державного підприємства "Корсунь-Шевченківське лісове господарство" (далі - позивач-2) звернувся в господарський суд Черкаської області з позовом до Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області (далі - відповідач-1) та Моринської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області (далі - відповідач-2), в якому просив суд:

визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області №23-2198/14-18-СГ від 05.06.2018 року "Про передачу у власність земельних ділянок державної власності у комунальну власність" в частині включення до земель сільськогосподарського призначення земельних ділянок з кадастровими номерами :05:001:0051 площею 22,10 га та :06:001:0236 площею 11,6 га;

скасувати запис про право власності № 27129751 від 16.07.2018 року, внесений державним реєстратором виконавчого комітету Корсунь-Шевченківської міської ради Черкаської області Рябухою Мариною Анатоліївною на земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:0051 площею 22,10 га;

скасувати запис про право власності № 27146808 від 16.07.2018 року, внесений державним реєстратором виконавчого комітету Корсунь-Шевченківської міської ради Черкаської області Журавльовим Сергієм Івановичем на земельну ділянку з кадастровим номером :06:001:0236 площею 11,6 га;

відшкодувати судові витрати.

Позов мотивований тим, що відповідач-1 - Головне управління Держгеокадастру в Черкаській області спірним наказом № 23-2198/14-18-СГ від 05.06.2018 року "Про передачу у власність земельних ділянок державної власності у комунальну власність" в порушення норм ст.ст. 20, 21, 122, 149 Земельного кодексу України безпідставно передав земельні ділянки з кадастровими номерами: :05:001:0051 площею 22,10 га, :06:001:0236 площею 11,6 га з державної власності у комунальну власність без урахування належності їх до земель лісового фонду, чим фактично змінив їх цільове призначення із земель державної власності лісогосподарського призначення на землі сільськогосподарського призначення комунальної власності.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 13.04.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 21.05.2020 року

Позивач-1 в особі свого представника подав суду засобами електронного зв`язку та на паперових носіях 12.05.2020 року відповідь на відзив (вх. № 7017/20 т. 1 а.с. 154, 155-156), в якому зазначив, що наказ відповідача-1 № 23-2198/14-18-СГ від 05.06.2018 року "Про передачу у власність земельних ділянок державної власності у комунальну власність" підлягає скасуванню як такий, що прийнятий неправомірно та з порушенням чинного законодавства, оскільки рішенням Черкаської обласної ради № 22-26 від 30.11.2001 року спірні земельні ділянки передано в користування позивачу-2 - державному підприємству "Корсунь-Шевченківське лісове господарство" та використовуються ним для потреб лісового господарства, погодження документації із землеустрою щодо зміни права державної власності земельних ділянок не надавалось.

Позивач-2 в особі свого представника подав суду засобами електронного зв`язку 19.05.2020 року та на паперових матеріалах 25.06.2020 року відповідь на відзив (вх. № 7439/20 т. 1 а.с. 168-169, 192-194), в якому підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити повністю також просив розгляд справи провести без участі їх представника.

Відповідач-1 подав суду 04.05.2020 року відзив на позовну заяву (вх. № 6670/20 т.1 а.с. 114-120), за змістом якого, проти позову заперечував з мотивів його безпідставності та вказав, що спірні земельні ділянки станом на час проведення робіт по інвентаризації земель сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів на території Пішківської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області формувались за рахунок земель, які відповідно до державної статистичної звітності з кількісного обліку земель форми 6-зем та наявних у відділі планово-картографічних матеріалів станом на 01.01.2016 року, обліковувались в землях запасу (землі сільськогосподарського призначення - пасовище та сіножаті), у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні позову.

Заступник керівника Звенигородської місцевої прокуратури у відповіді на відзив відповідача-1 (вх. 7349/20 від 18.05.2020 року т.1 а.с. 158-161) спростовував доводи відповідача, викладені ним у відзиві на позовну заяву, просив задовольнити позовні вимоги повністю.

Відповідач-2 подав суду 21.05.2020 року документи в підтвердження поділу земельної ділянки, що розташована за адресою: Черкаська обл., Корсунь-Шевченківський район, Моринська міська рада, кадастровий номер: :05:001:0051 площею 22,1000 га на три земельні ділянки з кадастровими номерами: :05:001:0070 площею 1,9380 га, :05:001:0071 площею 1,9380 га, :05:001:0072 площею 18,2240 га (т. 1 а.с. 176-180).

Ухвалою суду від 21.05.2020 року, за клопотанням відповідача-1 підготовче засідання відкладено на 25.06.2020 року.

Відповідач-1 подав суду 23.06.2020 року заперечення на відповідь на відзив (вх. № 9462/20 т. 1 а.с. 197-204), в якому просив залишити позовну заяву без розгляду у зв`язку з відсутністю порушених інтересів держави та безпідставністю представництва позивачів у даній справі прокурором.

Заступник керівника Звенигородської місцевої прокуратури подав суду 25.06.2020 року заяву про зміну предмету позову (вх. № 9554/20 т. 1 а.с. 218-220), в якій просив суд вважати пункти 2, 3, 4 прохальної частини позовної заяви викладеними в такій редакції:

визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області № 23-2198/14-18-СГ від 05.06.2018 року "Про передачу у власність земельних ділянок державної власності у комунальну власність" в частині включення до земель сільськогосподарського призначення земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:0051 площею 22,10 га в частині утвореної внаслідок поділу останньої на земельну ділянку :05:001:0072 площею 18,224 га, та земельну ділянку з кадастровим номером :06:001:0236 площею 11,6 га;

скасувати державну реєстрацію права комунальної власності за Моринською сільською радою на земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:0072 площею 18,224 га;

скасувати державну реєстрацію права комунальної власності за Моринською сільською радою на земельну ділянку з кадастровим номером :06:001:0236 площею 11,6 га.

Ухвалою суду від 25.06.2020 року прийнято до провадження заяву прокурора про зміну предмету позову по справі (вх. № 9554/20 від 25.06.2020 року), відкладено підготовче засідання на 04.08.2020 року.

Крім того, 25.06.2020 року заступник керівника Звенигородської місцевої прокуратури подав суду пояснення на заперечення відповідача-1 (вх. № 9715/20 т.2 а.с. 1-5), в якому підтвердив порушення інтересів держави у зв`язку з чим подано даний позов, який просив задовольнити повністю.

Відповідач-2 в особі заступника сільського голови подав суду 22.07.2020 року:

заяву (вх. № 11095/20 т.2 а.с. 12), в якій просив розгляд справи провести без участі їх представника;

заяву про визнання позову (вх. № 11096/20 т.2 а.с. 13-14), в якій визнав позовні вимоги заступника керівника Звенигородської місцевої прокуратури з урахуванням заяви про зміну предмету позовних вимог та просив їх задовольнити повністю.

Відповідач-1 подав суду 28.07.2020 року відзив на заяву про зміну предмету позову (вх. № 11427/20 т.1 а.с. 15-22), в якому просив відмовити у задоволенні уточнених позовних вимог.

03.08.2020 року заступник керівника Звенигородської місцевої прокуратури подав суду відповідь на відзив на заяву про зміну предмету позову відповідача-1 (вх. № 9715/20 т.2 а.с. 1-5), в якому заперечив твердження відповідача-1 та підтримав позовні вимоги.

Ухвалою суду від 04.08.2020 року (в протоколі судового засідання) відмовлено у задоволенні клопотання відповідача-1 про залишення позову без розгляду, за клопотанням відповідача-1 підготовче засідання відкладено на 21.08.2020 року.

Ухвалою суду від 21.08.2020 року підготовче провадження у справі № 925/416/20 закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 08.10.2020 року.

У судове засідання 08.10.2020 року прокурор та сторони явку представників не забезпечили. Прокурор подав суду 08.10.2020 року заяву (вх. № 15521/20), в якій просив відкласти розгляд справи з підстав продовженням на території України карантину до 31.10.2020 року. Позивач-2 та відповідач-2 в заявах (вх. № 7439/20 від 19.05.2020 року, вх. № 11095/20 від 12.07.2020 року) просили розгляд справи провести без участі їх представників. Позивач-1, відповідач-1 явку представників у судове засідання не забезпечили, причини неявки не повідомили, про місце, дату та час судового засідання були повідомлені судом належним чином.

Згідно з ч. 1, п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, суд в судовому засіданні 08.10.2020 року (в протоколі судового засідання), відповідно до ст. 202 ГПК України, відхилив клопотання прокурора (вх. № 15521/20 від 08.10.2020 року) про відкладення розгляду справи з підстав продовження карантинних заходів та визнав за можливе розглянути справу у відсутності представників сторін.

Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 240 ГПК України, судом підписано рішення без його проголошення, датою ухвалення рішення є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши подані учасниками справи заяви по суті справи і з процесуальних питань, наявні у справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд позов задовольняє повністю з таких підстав.

Рішенням Черкаської обласної ради № 22-26 від 30.11.2001 року «Про надання земель лісового фонду колишніх колективних сільськогосподарських підприємств спеціалізованим лісогосподарським підприємствам» (т.1 а.с. 65) зокрема вирішено:

надати у постійне користування земельні ділянки лісового фонду колишніх колективних сільськогосподарських підприємств спеціалізованим лісогосподарським підприємствам для ведення лісового господарства у розмірах, згідно з додатком (п. 1);

спеціалізованим лісогосподарським підприємствам приступити до користування земельними ділянками після отримання державного акту на право постійного користування землею відповідно до статей 22, 23 Земельного кодексу України (п. 2).

До рішення Черкаської обласної ради № 22-26 від 30.11.2001 року складено додаток - Перелік спеціалізованих лісогосподарських підприємств, яким надаються землі лісового фонду колишніх колективних сільськогосподарських підприємств (т. 1 а.с. 65 на звороті-67), в якому п. 5 зазначено про передачу Корсунь-Шевченківському держлісгоспу земель лісового фонду Пішківської міської ради загальною площею 45,6 га, з яких 44,9 га вкриті лісовою рослинністю.

Із протоколу першої лісовпорядної наради з лісовпорядкування лісів державних лісогосподарських підприємств Черкаського обласного управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України від 19.04.2013 року (т. 1 а.с. 75-83) вбачається, що у зв`язку з необхідністю проведення базового лісовпорядкування, зумовлену змінами організації території в лісовому фонді державних лісогосподарських підприємств та закінченням ревізійного періоду вирішено зокрема:

провести в 2013 році польові лісовпорядні роботи спеціалістами двох лісовпорядних експедицій ВО «Укрдержліспроект» на площі 279,4 тис. га за І розрядом лісовпорядкування в наступних державних підприємствах Черкаського ОУЛМГ:

А) Київська лісовпорядна експедиція;

Б) Українська лісовпорядна експедиція: (в тому числі і ДП «Корсунь-Шевченківське лісгосп» - 25, 7 тис га.);

межі лісогосподарських підприємств, лісництв та їхню площу прийняти у відповідності з державними актами на право постійного користування земельними ділянками, а при їх відсутності - за узгодженими даними управлінь (відділів) Держземагенства у районах та у відповідності до технічної документації зі складання державних актів на право постійного користування земельними ділянками (п. 4):

проводити зміну території лісництв, обходів та їх площу в разі планової реорганізації лісогосподарських підприємств для більш оптимального управління (п. 4.1.);

зміну цільового призначення категорії нелісових земель (с/г угідь) проводити за рішенням земельної комісії при районних державних адміністраціях (п. 4.2.).

На план-схемі ДП «Корсунь- Шевченківське лісове господарство» - Матеріали лісовпорядкування 2013 року зазначено межі земельних ділянок, що накладаються на земельні ділянки з кадастровими номерами: :05:001:0051 площею 22,1000 га та :06:001:0236 площею 11,6000 га, які розташовані в адміністративних межах Пішківської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області та віднесено їх до Виграївського лісництва, квартал 51, площа 36,3 га (т.1 а.с. 74).

Рішенням № 14-3/VI від 03.03.2017 року «Про добровільне об`єднання територіальних громад» територіальні громади сіл Моринці, Ситники, селища Берлютине Моринської сільської ради, села Виграїв Виграївської сільської ради, сіл Пішки, Нехворощ, селища Зелена Діброва Пішківської сільської ради, села Сотники Сотницької сільської ради об`єднались у Моринську сільську об`єднану територіальну громаду з адміністративним центром у селі Моринці.

01.01.2018 року Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 60-р "Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об`єднаних територіальних громад", яким доручено Державній службі з питань геодезії, картографії та кадастру починаючи з 1 лютого 2018 року забезпечити:

-формування земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності в межах, визначених перспективним планом формування територій громад, шляхом проведення інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності з подальшою передачею зазначених земельних ділянок у комунальну власність відповідних об`єднаних територіальних громад згідно із ст.117 Земельного кодексу України;

-передачу земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, включених до переліку земельних ділянок державної власності, права на які виставлені на земельні торги, в комунальну власність об`єднаних територіальних громад після оприлюднення результатів земельних торгів та укладення договорів оренди таких земельних ділянок;

-здійснення до передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності під час передачі в користування (виключно шляхом проведення аукціонів) або у власність за погодженням з об`єднаними територіальними громадами (шляхом прийняття відповідною радою рішення згідно із ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

На виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 31.01.2018 року № 60-р "Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об`єднаних територіальних громад" за замовленням відповідача-1 - Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області Черкаською регіональною філією Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» розроблено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів) на території Корсунь-Шевченківського району Черкаської області з урахуванням Перспективного плану формування території Моринської сільської об`єднаної громади, затвердженого розпорядженням КМУ від 08.09.2015 року № 999-р (т.1 а.с. 122-147), яка сформована за всіма матеріалами, наявними у Державному фонді документації із землеустрою. Технічна документація містить довідки Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області:

№ 82/106-18 від 02.02.2018 року з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями станом на 31.12.2015 року щодо земельної ділянки державної власності площею 22,1000 га, яка розташована в адміністративних межах Пішківської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, що віднесена до шифру та назви рядка за даними статистичної звітності - 93 - землі запасу та інші (не надані у тимчасове користування), кадастровий номер відсутній, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, угіддя - пасовища (т. 1 а.с. 134);

№ 82/106-18 від 02.02.2018 року з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями станом на 31.12.2015 року щодо земельної ділянки державної власності площею 11,6000 га, яка розташована в адміністративних межах Пішківської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, що віднесена до шифру та назви рядка за даними статистичної звітності - 93 - землі запасу та інші (не надані у тимчасове користування), кадастровий номер відсутній, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, угіддя - сіножаті (т. 1 а.с. 135).

Реєстрація в Державному земельному кадастрі земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:0051 здійснено 20.04.2018 року під час проведення інвентаризації земель із зазначенням її цільового призначення - землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам), категорія земель: землі сільськогосподарського призначений, угіддя: пасовище.

Відповідно до форми 6-зем станом на 01.01.2016 року вказана земельна ділянка обліковувалась в землях запасу (землі сільськогосподарського призначення - пасовище).

В подальшому, відповідно до технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки комунальної власності Моринської сільської ради земельну ділянку з цільовим призначенням 16.00 землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам) площею 22,1000 га, яка розташована в межах Моринської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області (за межами населеного пункту с. Пішки), з кадастровим номером :05:001:0051 (т. 1 а.с. 224-240) поділено на три земельні ділянки з кадастровими номерами:

:05:001:0070 площею 1,9380 га, угіддя: пасовище;

:05:001:0071 площею 1,9380 га, угіддя: пасовище;

:05:001:0072 площею 18,2240 га, угіддя: пасовище із відповідним внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Реєстрація в Державному земельному кадастрі земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:0236 здійснено 20.04.2018 року під час проведення інвентаризації земель із зазначенням її цільового призначення - землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам), категорія земель: землі сільськогосподарського призначений, угіддя: сіножаті.

Відповідно до форми 6-зем станом на 01.01.2016 року вказана земельна ділянка обліковувалась в землях запасу (землі сільськогосподарського призначення - сіножаті).

05.06.2018 року відповідач-1 - Головне управління Держгеокадастру в Черкаській області наказом № 23-2198/14-18-СГ "Про передачу у власність земельних ділянок державної власності у комунальну власність" передав відповідачу-2 - Моринській сільській раді у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 1450,0499 га, які розташовані в адміністративних межах Моринської, Виграївської, Пішківської та Сотницької сільських рад Корсунь-Шевченківського району Черкаської області згідно з актом приймання-передачі; право власності на земельні ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права та оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (т. 1 а.с. 29).

Пунктами 104 та 110 додатку до наказу № 23-2198/14-18-СГ від 05.06.2018 року "Про передачу у власність земельних ділянок державної власності у комунальну власність" вказані земельні ділянки з кадастровими номерами: :05:001:0051 площею 22,1000 га та :06:001:0236 площею 11,6000 га, які розташовані в адміністративних межах Пішківської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області (т. 1 а.с. 30-31).

05.06.2018 року на виконання наказу № 23-2198/14-18-СГ від 05.06.2018 року "Про передачу у власність земельних ділянок державної власності у комунальну власність" сторонами підписано акт приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність (т. 1 а.с. 32), яким Головне управління Держгеокадастру в Черкаській області передав із державної власності, а Моринська сільська рада Корсунь-Шевченківського району Черкаської області прийняла у комунальну власність земельні ділянки згідно з додатком; цей акт разом з наказом є підставою для державної реєстрації праа комунальної власності, на вказані у додатку земельні ділянки Моринською сільською радою Корсунь-Шевченківського району Черкаської області (п.п. 1, 2).

26.06.2018 року Моринською сільською радою об`єднаної територіальної громади прийнято рішення № 8-19/ VIІ «Про прийняття земельних ділянок з державної власності у комунальну власність Моринської сільської ради» (т.1 а.с. 28), яким зокрема прийнято земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 1450,0499 га у комунальну власність Моринської сільської ради, розташовані (за межами населених пунктів) на території Моринської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, згідно акту приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність 23-2198/14-18-СГ від 05.06.2018 року (п. 1); доручено сільському голові А.Г. Видуті забезпечити проведення державної реєстрації права власності земельних ділянок (п. 2).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 131704488 від 23.07.2018 року, 17.07.2018 року державним реєстратором виконавчого комітету Корсунь-Шевченківської міської ради Черкаської обл. Журавльовим С.І., на підставі рішення про державну реєстрацію (з відкриттям розділу) індексний номер 42173238 від 23.07.2018 проведено державну реєстрацію права комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :06:001:0236 площею 11,6 га за Моринською сільською радою. За цільовим призначенням земельна ділянка віднесена до земель запасу, підставою виникнення права власності державним реєстратором зазначено акт приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність від 05.06.2018 року, складений Головним управлінням Держгеокадастру в Черкаській області і Моринською сільською радою, наказ Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області № 23-2198/14-18-СГ від 05.06.2018 року «Про передачу у власність земельних ділянок державної власності у комунальну власність». Цьому об`єкту нерухомого майна присвоєно реєстраційний номер 225, номер запису про право власності 27146808 (а.с. 36).

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 203751209 від 11.03.2020 року, наданої на запит прокурора, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 131577216 від 20.07.2018 року, 16.07.2018 року державним реєстратором виконавчого комітету Корсунь-Шевченківської міської ради Черкаської обл. Рябухою М.А., на підставі рішення про державну реєстрацію (з відкриттям розділу) індексний номер 42155236 від 20.07.2018 проведено державну реєстрацію права комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:0051 площею 22,1 га за Моринською сільською радою. За цільвим призначенням земельна ділянка віднесена до земель запасу, підставою виникнення права власності державним реєстратором зазначено акт приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність від 05.06.2018 року, складений Головним управлінням Держгеокадастру в Черкаській області і Моринською сільською радою, наказ Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області № 23-2198/14-18-СГ від 05.06.2018 року «Про передачу у власність земельних ділянок державної власності у комунальну власність». Цьому об`єкту нерухомого майна присвоєно реєстраційний номер 225, номер запису про паво власності 27129751 (а.с. 33-34, 35).

Із витягів з Державного земельного кадастру № НВ-020, № НВ-020, № НВ-020 від 20.04.2020 року вбачається, що 20.04.2020 року Відділом у Корсунь-Шевченківському районі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області проведено державну реєстрацію земельних ділянок комунальної власності, розташованих а адмінмежах Моринської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, які за цільовим призначенням віднесені до земель запасу, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, з кадастровими номерами :05:001:0070 площею 1,9380 га, :05:001:0071 площею 1,9380 га, :05:001:0072 площею 18,2240 га. Державна реєстрація земельних ділянок здійснена на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу земельних ділянок (т. 2 а.с. 23-25, 26-28, 29-31).

Відповідно до довідки Відділу у Корсунь-Шевченківському районі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 20.04.2020 року № 04-32, кадастровий номер :05:001:0051 земельної ділянки площею 22,1000 га переведено в статус архівного, земельним ділянкам, утвореним внаслідок її поділу, присвоєно кадастрові номери: :05:001:0070 площею 1,9380 га, :05:001:0071 площею 1,9380 га, :05:001:0072 площею 18,2240 га. До довідки додано витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно з якими 23.04.2020 року проведено державну реєстрацію права комунальної власності на новоутворені земельні ділянки за Моринською сільською радою (т. 1 а.с. 176, 177-180).

Українське державне проектне лісовпорядне виробниче об`єднання ВО «Укрдержліспроект» Державного агентства лісових ресурсів України листом № 47 від 30.01.2020 року повідомило начальника Корсунь Шевченківського відділу Звенигородської місцевої прокуратури на його запит № 31/2-60 вих 20 від 27.01.2020 року, що земельні ділянки з кадастровими номерами: :05:001:0051, :06:001:0236 станом на 01.01.2014 року накладаються на землі лісового фонду кв.1 вид 1, 2, 3 Виграївського лісництва державного підприємства "Корсунь-Шевченківське лісове господарство" та додано фрагмент публічної кадастрової карти України з нанесеною межею кв.1 вид 1, 2, 3 Виграївського лісництва державного підприємства "Корсунь-Шевченківське лісове господарство" та межами земельних ділянок (т.1 а.с. 43-44).

Позивач -1 - Черкаське обласне управління лісового та мисливського господарства листом № 405/02 від 25.03.2020 року повідомив начальника Корсунь Шевченківського відділу Звенигородської місцевої прокуратури на його запит № 31/2-223 вих 20 від 24.03.2020 року про належність спірних земельних ділянок до земель лісогосподарського призначення в кварталі 51 виділи 1, 2, 3 площею відповідно 13,6 га , 3. 8 га, 12,1 га, погодження документації із землеустрою щодо зміни права державної власності на комунальну не надавав, вказав на наявність у державного підприємства "Корсунь-Шевченківське лісове господарство" планово- картографічних матеріалів лісовпорядкування щодо спірних земельних ділянок (т.1 а.с. 39-41).

Позивач -2 - державне підприємство "Корсунь-Шевченківське лісове господарство" листом № 239/09 від 01.04.2020 року повідомив начальника Корсунь Шевченківського відділу Звенигородської місцевої прокуратури на його запит № 31/2-272 вих 20 від 30.03.2020 року, що в ході виготовлення матеріалів щодо встановлення права власності на земельні ділянки лісогосподарського призначення було виявлено накладення на лісові землі в публічній кадастровій карті спірних земельних ділянок, до листа додано документи, які це повідомлення підтверджують (т.1 а.с. 52-85).

Таким чином, предметом спору у справі, що розглядається, є вимога прокурора і позивачів до відповідачів про скасування рішення відповідача-1 про передачу із державної власності у комунальну власність відповідача-2 земельних ділянок з кадастровими номерами :06:001:0236 площею 11,6 га і :05:001:0072 площею 18,224 га (яка утворилась шляхом виділу із земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:0051 площею 22,10 га) внаслідок зміни цільового призначення цих земль з порушенням визначеного законом порядку та порушення речового права користування ними відповідача-2. У разі задоволення позову в цій частині вимог заявлено вимогу про скасування державної реєстрації права комунальної власності на ці земельні ділянки за позивачем-2 і ця вимога є похідною від основної.

Спірні правовідносини сторін, а відповідно, їх цивільні права та обов`язки, перебувають у сфері дії Земельного, Лісового, Цивільного кодексів України, Законів України «Про Державний земельний кадастр», «Про землеустрій», які з урахуванням предмету спору, є спеціальними нормативними актами.

У статті 15 Цивільного кодексу України унормовано, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (стаття 16 зазначеного Кодексу).

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено право кожного суб`єкта господарювання на захист своїх прав і законних інтересів шляхом, зокрема, визнанням недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом.

Відповідно до статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. Власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Згідно статті 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 55 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.

До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.

Згідно ст. 57 Земельного кодексу України земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства. Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 Земельного кодексу України право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Згідно з ст. 7 Лісового кодексу України ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу; від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України; ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності; суб`єктами права власності на ліси є держава, територіальні громади, громадяни та юридичні особи.

Статтею 8 Лісового кодексу України визначено, що у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності; право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону.

У відповідності до ст. 45 Лісового кодексу України лісовпорядкування включає комплекс заходів, спрямованих на забезпечення ефективної організації та науково обґрунтованого ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання, підвищення екологічного та ресурсного потенціалу лісів, культури ведення лісового господарства, отримання достовірної і всебічної інформації про лісовий фонд України.

Згідно статті 47 Лісового кодексу України лісовпорядкування є обов`язковим на всій території України та ведеться державними лісовпорядними організаціями за єдиною системою в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері лісового господарства.

У лісах, що перебувають у державній власності, лісовпорядкування ведеться за рахунок коштів державного бюджету, у лісах комунальної власності - місцевого бюджету, у лісах приватної власності - за кошти їх власників. Ведення лісовпорядкування може здійснюватися за рахунок інших джерел, не заборонених законом.

Статтею 48 Лісового кодексу України визначено, що у матеріалах лісовпорядкування дається якісна і кількісна характеристика кожної лісової ділянки, комплексна оцінка ведення лісового господарства, що є основою для розроблення на засадах сталого розвитку проекту організації та розвитку лісового господарства відповідного об`єкта лісовпорядкування. Проект організації та розвитку лісового господарства передбачає екологічно обґрунтоване ведення лісового господарства і розробляється відповідно до нормативно-правових актів, що регулюють організацію лісовпорядкування. Матеріали лісовпорядкування затверджуються в установленому порядку органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, за погодженням відповідно з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища. Затверджені матеріали лісовпорядкування є обов`язковими для ведення лісового господарства, планування і прогнозування використання лісових ресурсів.

Відповідно до ст. 54 Лісового кодексу України: облік лісів включає збір та узагальнення відомостей, які характеризують кожну лісову ділянку за площею, кількісними та якісними показниками; основою ведення обліку лісів є матеріали лісовпорядкування; ведення обліку лісів забезпечується постійним підтриманням в актуалізованому стані характеристик кожної лісової ділянки, їх змін, спричинених господарською діяльністю, стихійним лихом або іншими причинами; громадяни та юридичні особи мають право на отримання у встановленому законодавством порядку інформації про облік лісів; порядок ведення обліку лісів встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу.

Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентується галузевими нормативними документами.

Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт (затвердженої Держлісгоспом СРСР 11 грудня 1986 року), планшети лісовпорядкування відносяться до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення.

З огляду на викладене, при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» Лісового кодексу України.

Даний правовий висновок наведений в постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року в справі № 707/2192/15-ц, постанові Верховного Суду від 13 червня 2018 року в справі № 278/1735/15-ц.

Враховуючи вищевикладене суд вбачає, що на підставі рішення Черкаської обласної ради № 22-26 від 30.11.2001 року «Про надання земель лісового фонду колишніх колективних сільськогосподарських підприємств спеціалізованим лісогосподарським підприємствам» спірні земельні ділянки у складі масиву загальною площею 45,6 га, з яких 44,9 га вкриті лісовою рослинністю, надано у постійне користування Корсунь-Шевченківському держлісгоспу, правонаступником якого є відповідач-2 - Державне підприємство "Корсунь-Шевченківське лісове господарство". Віднесення вказаних земельних ділянок до земель лісогосподарського призначення підтверджуються наданими до справи матеріалами лісовпорядкування, викопіюванням з карт, які є фрагментами з публічно кадастрової карти України.

Крім того, Черкаське обласне управління лісового та мисливського господарства підтвердило належність спірних земельних ділянок до земель лісогосподарського призначення в кварталі 51 виділи 1, 2, 3 площею відповідно 13,6 га, 3,8 га, 12,1 га, Українське державне проектне лісовпорядне виробниче об`єднання ВО «Укрдержліспроект» Державного агентства лісових ресурсів України підтвердило накладення на землі лісового фонду кв.1 вид 1, 2, 3 Виграївського лісництва державного підприємства "Корсунь-Шевченківське лісове господарство", що підтверджено фрагментом публічної кадастрової карти України з нанесеною межею кв.1 вид 1, 2, 3 Виграївського лісництва державного підприємства "Корсунь-Шевченківське лісове господарство" та межами спірних земельних ділянок.

Таким чином, право користування саме відповідачем-2 лісами площею 29,8240 га в правовому полі дії пункту 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування, а також інформацією ВО «Укрдержліспроект» Державного агентства лісових ресурсів України від 30.01.2020 року.

Відповідно до частин 1, 2, 7 статті 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Зміна цільового призначення земельних ділянок природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного, лісогосподарського призначення, що перебувають у державній чи комунальній власності, здійснюється за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 Земельного кодексу України передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Згідно частин 4, 8 статті 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Позивач передає земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у випадках, визначених статтею 149 цього Кодексу, та земельні ділянки для територіального моря, а також передає земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності до статутного капіталу державного земельного банку, який стовідсотково належить державі та не підлягає приватизації.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що право на вилучення земельних ділянок державної власності лісогосподарського призначення для не лісогосподарських потреб має право виключно Кабінет Міністрів України.

Відповідно до частини 7 статті 28-1 Закону України "Про Державний земельний кадастр" (розділ VII Прикінцеві та Перехідні Положення), до державної реєстрації права державної чи комунальної власності на земельні ділянки формування земельних ділянок за рахунок земель державної та комунальної власності, визначення їх угідь, а також віднесення таких земельних ділянок до певних категорій може здійснюватися на підставі матеріалів інвентаризації земель, проведеної за рішенням: у межах населених пунктів - сільських, селищних, міських рад, за їх межами - районних державних адміністрацій. Матеріали інвентаризації земель у такому разі підлягають погодженню в порядку погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та затверджуються органами, які прийняли рішення про проведення інвентаризації. Формування земельних ділянок у такому порядку може здійснюватися один раз.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 35 Закону України «Про землеустрій» інвентаризація земель проводиться з метою встановлення місця розташування об`єктів землеустрою, їхніх меж, розмірів, правового статусу, виявлення земель, що не використовуються, використовуються нераціонально або не за цільовим призначенням, виявлення і консервації деградованих сільськогосподарських угідь і забруднених земель, встановлення кількісних та якісних характеристик земель, необхідних для ведення державного земельного кадастру, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і прийняття на їх основі відповідних рішень органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

У разі виявлення при проведенні інвентаризації земель державної та комунальної власності земель, не віднесених до тієї чи іншої категорії, віднесення таких земель до відповідної категорії здійснюється органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування на підставі відповідної документації із землеустрою, погодженої та затвердженої в установленому законом порядку.

Статтею 1 Закону України «Про землеустрій» визначено, що документація із землеустрою це затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріали обстеження і розвідування земель, авторського нагляду за виконанням проектів тощо.

Відповідно до Порядку проведення інвентаризації земель, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2012 року № 513, за результатами проведення інвентаризації земель виконавцем робіт складається технічна документація, що затверджується замовником.

Відповідно до викладених обставин справи суд вбачає, що спірні земельні ділянки з кадастровим номером :05:001:0051 площею 22,10 га, внаслідок поділу якої утворилась земельна ділянка :05:001:0072 площею 18,224 га, та земельну ділянку з кадастровим номером :06:001:0236 площею 11,6 га, було сформовано на підставі проведеної відповідачем-1 - Головним управлінням Держгеокадастру в Черкаській області інвентаризації земель та затвердженої ним технічної документації із землеустрою. При проведені інвентаризації земель і затвердженні технічної документації із землеустрою, які проводились на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 01.01.2018 року № 60-р про "Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об`єднаних територіальних громад", відповідачем-1 не враховано рішення Черкаської обласної ради № 22-26 від 30.11.2001 року «Про надання земель лісового фонду колишніх колективних сільськогосподарських підприємств спеціалізованим лісогосподарським підприємствам».

Статтею 20 Земельного кодексу України визначено, що зміна цільового призначення земель здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Таким чином, проведення інвентаризації земель шляхом розроблення та затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель не може змінювати цільове призначення земель, а лише встановлює їх місце розташування, межі та правовий статус.

Зазначеними технічними документаціями із землеустрою щодо інвентаризації земель, в порушення вимог земельного та лісового законодавства, було сформовано спірні земельні ділянки, а саме невірно визначено їх правовий статус та цільове призначення (землі сільськогосподарського призначення), оскільки вказні иземлевпорядні документації не містять жодних погоджень позивачів.

Крім того, згідно статті 12, ч. 1 ст. 20, ч.1 ст. 122 та ч. 3 ст. 149 Земельного кодексу України, територіальні органи Держгеокадастру України не наділені повноваженнями щодо вилучення, зміни цільового призначення і надання у власність земель лісогосподарського призначення державної власності для нелісогосподарських потреб.

Спірним наказом Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області №23-2198/14-18-СГ від 05.06.2018 року "Про передачу у власність земельних ділянок державної власності у комунальну власність" було фактично сформовано спірні земельні ділянки з кадастровими номерами :05:001:0051 площею 22,10 га, а в подальшому в частині утвореної внаслідок поділу останньої на земельну ділянку :05:001:0072 площею 18,224 га, та :06:001:0236 площею 11,6 га, визначено їх площу та цільове призначення не зважаючи на те, що вони накладаються на землі лісогосподарського призначення, а саме в кварталі 51 виділ 1,2, 3 Виграївського лісництва без їх вилучення з держлісфонду.

Відтак, відповідачем-1 без вилучення спірних земельних ділянок з держлісфонду було змінено їх цільове призначення на сільськогосподарські угіддя, що, в подальшому, призвело до їх незаконної передачі ідповідачем-1 з державної форми васності у комунальну власність відповідачу-2, що свідчить про перевищення відповідачем-1 наданих законом повноважень.

Згідно з ст. 22 Земельного кодексу України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків

До земель сільськогосподарського призначення належать:

а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги);

б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель інших категорій, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Частиною 1 статті 55 Земельного кодексу України визначено, що до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.

Окрім того, відповідно до статті 1 Лісового кодексу України «Поняття про ліс», ліс - тип природних комплексів (екосистема), у якому поєднуються переважно деревна та чагарникова рослинність з відповідними ґрунтами, трав`яною рослинністю, тваринним світом, мікроорганізмами та іншими природними компонентами, що взаємопов`язані у своєму розвитку, впливають один на одного і на навколишнє природне середовище; усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

Лісова ділянка - ділянка лісового фонду України з визначеними межами, виділена відповідно до цього Кодексу для ведення лісового господарства та використання лісових ресурсів без вилучення її у землекористувача або власника землі.

Лісові ділянки можуть бути вкриті лісовою рослинністю, а також постійно або тимчасово не вкриті лісовою рослинністю (внаслідок неоднорідності лісових природних комплексів, лісогосподарської діяльності або стихійного лиха тощо). До не вкритих лісовою рослинністю лісових ділянок належать лісові ділянки, зайняті незімкнутими лісовими культурами, лісовими розсадниками і плантаціями, а також лісовими шляхами та просіками, лісовими протипожежними розривами, лісовими осушувальними канавами і дренажними системами.

Земельна лісова ділянка - земельна ділянка лісового фонду України з визначеними межами, яка надається або вилучається у землекористувача чи власника земельної ділянки для ведення лісового господарства або інших суспільних потреб відповідно до земельного законодавства.

Таким чином, посилання відповідача-1 щодо належності спірних земельних ділянок до угідь: пасовища та сіножаті, безпідставні, також довідки форми 6-зем на які посилається відповідач-1, і які на його думку засвідчують приналежність земельних ділянок до тієї чи іншої категорії земель є лише формою статистичної звітності і не встановлює цільове призначення земельної ділянки, в розумінні ст. 20 Земельного кодексу України, не містить інформації на підставі яких документів до неї заносяться дані про землевласників, землекористувачів та до складу яких угідь має відноситися земельна ділянка, та не долучено до матеріалів справи, як не надано суду докази на якій підставі спірні земельні ділянки було віднесено до земель сільськогосподарського призначення та відображено в подальшому їх в статистичній звітності форми 6зем, тому з викладених підстав вказані доводи відповідача-1 суд визнає необґрунтованими і відхиляє.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення", рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Відповідно до ст. 162 Земельного кодексу України охорона земель - це система правових, організаційних, економічних та інших заходів, спрямованих на раціональне використання земель, запобігання необґрунтованому вилученню земель сільськогосподарського і лісогосподарського призначення, захист від шкідливого антропогенного впливу, відтворення і підвищення родючості ґрунтів, продуктивності земель лісогосподарського призначення, забезпечення особливого режиму використання земель природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення.

Статтею 163 Земельного кодексу України визначено, що завданням охорони земель є забезпечення збереження та відтворення земельних ресурсів, екологічної цінності природних і набутих якостей земель.

При цьому, в порушення вимог законодавства щодо раціонального використання земель відповідачем 1 було відведено у користування для сільськогосподарських потреб частини земельних ділянок лісогосподарського призначення, що вкриті багаторічними лісовими насадженнями.

Відповідно до ст. 21 Земельного кодексу України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель.

Згідно ст. 393 Цивільного кодексу України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.

Статтею 21 Цивільного кодексу України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Положення ст. 152 Земельного кодексу України визначають, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням прав володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Таким чином, оспорюваний наказ Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області № 23-2198/14-18-СГ від 05.06.2018 року "Про передачу у власність земельних ділянок державної власності у комунальну власність" в частині включення до земель сільськогосподарського призначення земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:0051 площею 22,10 га, в частині утвореної внаслідок поділу останньої на земельну ділянку :05:001:0072 площею 18,224 га, та земельну ділянку з кадастровим номером :06:001:0236 площею 11,6 га було прийнято в порушення вимог статтей 6, 14, 19 Конституції України, статтей 3, 12, 20, 56, 57, 84, 122, 141, 142, 149 Земельного кодексу України, статтей 31, 33, 57 Лісового кодексу Українитому він підлягає визнанню незаконним та скасуванню у вказаній частині.

Щодо вимог прокурора про скасування державної реєстрації права комунальної власності за Моринською сільською радою на земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:0072 площею 18,224 га та земельну ділянку з кадастровим номером :06:001:0236 площею 11,6 га. суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 126 Земельного кодексу України право власності земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у редакції, чинній з 16.01.2020 роуку) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Згідно з частиною першою статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Враховуючи підстави для визнання недійсним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області №23-2198/14-18-СГ від 05.06.2018 року "Про передачу у власність земельних ділянок державної власності у комунальну власність" в частині включення до земель сільськогосподарського призначення земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:0051 площею 22,10 га, в частині утвореної внаслідок поділу останньої на земельну ділянку :05:001:0072 площею 18,224 га, та земельну ділянку з кадастровим номером :06:001:0236 площею 11,6 га похідні вимоги прокурора щодо скасування державної реєстрації прав комунальної власності за Моринською сільською радою Корсунь-Шевченківського району Черкаської області на вказані земельні ділянки також підлягають до задоволення, із зазначенням про припинення права комунальної власності за Моринською сільською радою Корсунь-Шевченківського району Черкаської області на вказані земельні ділянки.

Нормами Господарського процесуального кодексу України, зокрема, встановлено, що:

учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 43);

кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч. 1, 3 ст. 74);

належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76);

обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77);

достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 78);

наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.ч. 1, 2 ст. 79);

учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 80);

суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч.ч. 1, 2 ст. 86).

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити наступне щодо належності звернення заступника керівника Звенигородської місцевої прокуратури до суду з даним позовом.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Враховуючи положення Великої Палати Верховного Суду викладені у постанові від 26.05.2020 року у справі № 912/2385/18 то захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.

Системне тлумачення абзацу першого частини третьої статті 23 Закону дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (постанова Великої Палати Верховного Суду у і від 26.06.2019 року у справі № 587/430/16-ц ).

Згідно частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

З матеріалів справи вбачається, що 23.01.2020 року, 27.01.2020 року, 11.03.2020 року, 24.03.2020 року начальник Корсунь-Шевченківського відділу Звенигородської місцевої прокуратури звертався із запитами №№ 31/2-50 вих-20, 31/2-60 вих-20, 31/2-223вих-20, 31/2-174вих-20 до державного підприємства "Корсунь-Шевченківське лісове господарство", Черкаського обласного управління лісового та мисливського господарства щодо накладення земельних ділянок з кадастровими номерами :05:001:0051, :06:001:0236, що знаходяться в адміністративних межаї Виграївської та Пішківської сільських рад Крорсунь-Шевченківсьеого району Черкаської області на землі лісового фонду, наявність погодження на вилучення вказаних ділянок, зміни цільового призначення землі із посиланням на відповідні документи та намірів судового розгляду спору.

Позивач -1 - Черкаське обласне управління лісового та мисливського господарства листом № 405/02 від 25.03.2020 року повідомив начальника Корсунь Шевченківського відділу Звенигородської місцевої прокуратури на його запит № 31/2-223 вих 20 від 24.03.2020 року про належність спірних земельних ділянок до земель лісогосподарського призначення в кварталі 51 виділи 1, 2, 3 площею відповідно 13,6 га , 3. 8 га, 12,1 га, повідомив, що погодження документації із землеустрою щодо зміни права державної власності на комунальну не надавав, вказав на наявність у державного підприємства "Корсунь-Шевченківське лісове господарство" планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування щодо спірних земельних ділянок (т. а.с. 39-41).

Позивач -2 - державне підприємство "Корсунь-Шевченківське лісове господарство" листом № 239/09 від 01.04.2020 року повідомив начальника Корсунь Шевченківського відділу Звенигородської місцевої прокуратури на його запит № 31/2-272 вих 20 від 30.03.2020 року, що в ході виготовлення матеріалів щодо встановлення права власності на земельні ділянки лісогосподарського призначення було виявлено накладення на лісові землі в публічній кадастровій карті спірних земельних ділянок в підтвердження надано статут підприємства, протокол наради, рішення Черкаської обласної ради №22-26, викопіювання з карт, матеріали лісовпорядкування, підтвердив відсутність судових проваджень щодо відновлення права власності на вказані земельні ділянки (т. 1 а.с. 52-85).

Отже, враховуючи нездійснення позивачами заходів для звернення до суду з позовом стосовно захисту інтересів держави, прокурор належно обґрунтував наявність порушення інтересів держави тим, що спірний наказ Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області №23-2198/14-18-СГ від 05.06.2018 року "Про передачу у власність земельних ділянок державної власності у комунальну власність" містить пункти щодо неправомірного включення до земель сільськогосподарського призначення земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:0051 площею 22,10 га, в частині утвореної внаслідок поділу останньої на земельну ділянку :05:001:0072 площею 18,224 га, та земельну ділянку з кадастровим номером :06:001:0236 площею 11,6 га та відповідно вилучення їх з державної власності лісогосподарського призначення, передачі у комунальну власність відповідача-2, однак позивачі не вчинили дії щодо захисту інтересів держави.

Наведені прокурором доводи суд визнає обґрунтованими, доказаними, тому заперечення проти позову відповідача щодо безпідставності звернення прокурора, вказані відповідачем у заяві про залишення позовної заяви без розгляду, суд відхилив.

Відтак, з огляду на викладені обставини справи, наведені норми законодавства, суд позов визнає обґрунтованим, доказаним і задовольняє його повністю. Доводи відповідача-1, приведені ним в обґрунтування заперечень проти позову, господарський суд відхиляє через їх невідповідність встановленим фактичним обставинам справи та вказаним вище нормам чинного законодавства.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 191 ГПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

З огляду на встановлені обставини справи та викладені норми законодавства, суд приймає визнання позову відповідачем-2.

На підставі статті 129 ГПК України, з відповідачів на користь Черкаської обласної прокуратури підлягають стягненню понесені судові витрати у виді сплаченого судового збору у розмірі 6306 грн. в дольовому порядку по 3153 грн. з кожного.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 ГПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідна норма міститься в ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

У зв`язку з визнанням відповідачем-2 позову, Черкаської обласній прокуратурі підлягає поверненню з Державного бюджету України 50% сплаченого ним судового збору в розмірі 1576 грн. 50 коп., відшкодування якого покладалось на відповідача-2.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236-240, 256 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області № 23-2198/14-18-СГ від 05.06.2018 року «Про передачу у власність земельних ділянок державної власності у комунальну власність» в частині передачі Моринській сільській раді у комунальну власність земельних ділянок державної власності з кадастровим номером :06:001:0236 площею 11,6 га і земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:0072 площею 18,224 га, яка утворилась внаслідок поділу земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:0051 площею 22,10 га (пункти 104, 110 додатку до наказу Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області № 23-2198/14-18-СГ від 05.06.2018 року).

Скасувати державну реєстрацію права комунальної власності за Моринською сільською радою Корсунь-Шевченківського району Черкаської області та припинити це право на земельну ділянку з кадастровим номером :06:001:0236 площею 11,6 га, номер запису про право власності 27146808 від 17.07.2018 року.

Скасувати державну реєстрацію права комунальної власності за Моринською сільською радою Корсунь-Шевченківського району Черкаської області та припинити це право на земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:0072 площею 18,224 га, номер запису про право власності 36353509 від 23.04.2020 року.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області, , місцезнаходження: 18001, м. Черкаси, вул Смілянська, буд. 131 на користь Черкаської обласної прокуратури, , місцезнаходження: 18015, Черкаська область, м. Черкаси, бульв. Шевченка, буд. 286 із зарахуванням на банківський р/р НОМЕР_1 - 3153 грн. судових витрат.

Стягнути з Моринської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, , місцезнаходження: 19413, Черкаська обл., Корсунь-Шевченківський район, с. Моринці, вул. Миру, буд. 104 на користь Черкаської обласної прокуратури, , місцезнаходження: 18015, Черкаська область, м. Черкаси, бульв. Шевченка, буд. 286 із зарахуванням на банківський р/р НОМЕР_1 - 1576 грн. 50 коп. судових витрат.

Повернути Черкаській обласній прокуратурі, , місцезнаходження: 18015, Черкаська область, м. Черкаси, бульв. Шевченка, буд. 286 з Державного бюджету України 1576 (одна тисяча п`ятсот сімдесят шість) грн. 50 коп. судових витрат у виді судового збору, сплаченого за платіжним дорученням № 507 від 01.04.2020 року.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 30.04.2021 року.

Суддя В.М. Грачов