ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27.04.2021 Справа № 920/1320/20
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Джепи Ю.А. за участі секретаря судового засідання Галашан І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Сумської області матеріали справи № 920/1320/20 в порядку загального позовного провадження

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіс Украгро» (42354, Сумська область, Сумський район, с. Шпилівка, вул. Центральна, 27, код 33227782),

до відповідачів: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «Будкомплект» (40030, Сумська область, м. Суми, вул. Харківська, 122, код 23996278),

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрхімсервіс» (40035, Сумська область, м. Суми, вул. І. Сірка, 16, оф. 1, код 23998917),

3) Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (40000, Сумська область, м. Суми, вул. Гамалія, 31/а, код 40211137),

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Приватного підприємства «Будкомплект», (40030, Сумська область, м. Суми, вул. Кузнечна, 5, кв. 44, код 21126538),

про зняття арешту, виділення в натурі права часткової власності, припинення права часткової власності, визнання права власності,

за участі представників сторін:

позивача - не з`явилися,

відповідачів не з`явилися,

третьої особи - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

28.12.2020 позивач звернувся до суду з позовною заявою, відповідно до якої просить суд:

- зняти арешт з нерухомого майна, а саме: 456/1000 частини об`єкту нерухомого майна - нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: Сумська обл., м. Суми, вулиця Харківська, будинок 122, який накладено постановою державного виконавця про арешт майна боржника АА160909 виданою 26.11.2007 року Зарічним відділом державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції в межах виконавчого провадження № 8292531;

- виділити в натурі Товариству з обмеженою відповідальністю «Авіс Украгро» () належну йому на праві часткової власності 456/1000 частини об`єкт нерухомого майна - нежитлового приміщення механічна майстерня «Б-ІІ», загальною площею 1 200,3 кв.м, що знаходиться за адресою: Сумська область, м. Суми, вулиця Харківська, будинок 122, реєстраційний номер якого 101;

- припинити право спільної часткової власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіс Украгро» () на 456/1000 частини об`єкт нерухомого майна - нежитлового приміщення механічна майстерня «Б-ІІ», загальною площею 1 200,3 кв.м, що знаходиться за адресою: Сумська обл., м. Суми, вулиця Харківська, будинок 122, реєстраційний номер якого 101;

- визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю «Авіс Украгро» () право власності на об`єкт нерухомого майна, утворений в результаті виділу, а саме - нежитлове приміщення механічна майстерня «Б-ІІ», загальною площею 1 200,3 кв.м, що знаходиться за адресою: Сумська обл., м. Суми, вулиця Харківська, будинок 122, реєстраційний номер якого - 101.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що права позивача, як власника нерухомого майна, щодо розпорядження оспорюваним майном є порушеними у зв`язку з наявністю зареєстрованого обтяження, яке внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі постанови державного виконавця

У позовній заяві позивач зазначає, що ним понесено витрати по сплаті судового збору в сумі 16 622,08 грн, проте позивач просить суд витрати по сплаті судового залишити за позивачем та за рахунок відповідачів не відшкодовувати.

Ухвалою від 04.01.2021 у справі № 920/1320/20 постановлено позовну заяву (від 28.12.2020 вх. № 4013) за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіс Украгро» (42354, Сумська область, Сумський р-н, с. Шпилівка, вул. Центральна, 27, код 33227782) залишити без руху; встановити позивачеві строк для усунення недоліків позовної заяви дев`ять днів з дня вручення заявнику ухвали про залишення позовної заяви без руху; встановити спосіб усунення недоліків позовної заяви: шляхом подання суду доказів доплати судового збору в сумі 225,01 грн.

06.01.2021 від представника позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків, відповідно до якої позивачем виконано вимоги судової ухвали від 04.01.2021 у справі № 920/1320/20 та подано до суду докази доплати судового збору в сумі 225,01 грн.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 11.01.2021 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду, відкрити провадження у справі № 920/1320/20 та призначити підготовче засідання на 02.03.2021, 11:00, а також залучити до участі у справі третю особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Приватне підприємство «Будкомплект», (40030, Сумська область, м. Суми, вул. Кузнечна, 5, кв.44, код 21126538).

23.02.2021 електронною поштою та 24.02.2021 від представника третього відповідача надійшов відзив на позов від 19.02.2021 № 17144, в якому останній зазначає, що виконавче провадження ВП 8292531 завершено 01.08.2008 на підставі пункту 2 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» і у зв`язку із закінченням строків зберігання зазначене виконавче провадження знищено, а тому третій відповідач повідомляє суд про не можливість надання більш детальної інформації щодо виконавчого провадження ВП 8292531.

Крім наведеного третій відповідач також зазначає, що у відповідності до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

24.02.2021 від представника третього відповідача надійшло клопотання від 19.02.2021 б/н (вх. № 1959/21) про розгляд справи № 920/1320/20 без участі представника останнього.

Ухвалою від 02.03.2021 у справі № 920/1320/20 постановлено продовжити строк проведення підготовчого провадження у справі № 920/1320/20 на 30 днів до 12.04.2021 та відкласти підготовче засідання на 22.03.2021, 11:30.

Представником позивача 11.03.2021 подано до суду відповідь на відзив від 09.03.2021 б/н (вх. № 1201к), відповідно до якої представник позивача наводить додаткові обгрунтування позовних вимог та просить суд поновити позивачу пропущений строк для подання відповіді на відзив.

Проте, представником позивача фізично не підписано відповідь на відзив, про що начальником відділу документального забезпечення та контролю (канцелярія) Господарського суду Сумської області складено акт від 11.03.2021.

У підготовчому засіданні 22.03.2021 представником позивача надано суду ще один примірник відповіді на відзив від 09.03.2021 б/н (вх. № 1323к), відповідно до якої представник позивача наводить додаткові обгрунтування позовних вимог та просить суд поновити позивачу пропущений строк для подання відповіді на відзив.

Відповідно до вимог частини другої статті 185 ГПК України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу, зокрема, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Враховуючи, що судом було вчинено всі дії в межах підготовчого провадження з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, з огляду на відсутність підстав для відкладення підготовчого засідання, суд ухвалою від 22.03.2021 постановив закрити підготовче провадження у справі № 920/1320/20 та призначити справу до судового розгляду по суті на 27.04.2021, 12:30.

Представник позивача у судове засідання по суті 27.04.2021 не з`явився, проте подав до суду заяву від 27.04.2021 б/н (вх. № 4173), відповідно до якої зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити, розгляд справи по суті провести без участі представника позивача.

Представник першого відповідача у судове засідання по суті не з`явився про причини неявки суду не повідомив. Копії ухвал з повідомленням про час, дату і місце судового засідання надіслані судом першому відповідачу - Товариству з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «Будкомплект» (40030, Сумська область, м. Суми, вул. Харківська, 122, код 23996278) повернуті до Господарського суду Сумської області з відмітками пошти «адресат відсутній за зазначеною адресою». Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 01.03.2021, Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «Будкомплект» (код 23996278) зареєстроване за адресою: 40030, Сумська область, м. Суми, вул. Харківська, 122.

Таким чином, судом направлено копії ухвал першому відповідачу з повідомленням про дату, час і місце судового розгляду за актуальною адресою.

Представник другого відповідача у судове засідання по суті не з`явився, про час, дату і місце судового засідання був повідомлений належним чином 31.03.2021, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, повернуте до суду відділенням поштового зв`язку.

Представник третього відповідача у судове засідання по суті не з`явився, про час, дату і місце судового засідання був повідомлений належним чином 30.03.2021, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, повернуте до суду відділенням поштового зв`язку. За клопотанням від 19.02.2021 б/н (вх. № 1959/21) представник третього відповідача просив суд здійснювати розгляд справи № 920/1320/20 без його участі.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився про причини неявки суду не повідомив. Копії ухвал з повідомленням про час, дату і місце судового засідання надіслані судом третій особі - Приватному підприємству «Будкомплект», (40030, Сумська область, м. Суми, вул. Кузнечна, 5, кв. 44, код 21126538) повернуті до Господарського суду Сумської області з відміткою «адресат відсутній за зазначеною адресою». Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 02.03.2021, Приватне підприємство «Будкомплект» (код 21126538) зареєстроване за адресою: 40030, Сумська область, м. Суми, вул. Кузнечна, 5, кв. 44.

Таким чином, судом направлено копії ухвал тертій особі з повідомленням про дату, час і місце судового розгляду за актуальною адресою.

Частиною четвертою статті 89 Цивільного кодексу України визначено, що відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини першої статті 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Згідно з пунктами 4, 5 частини шостої статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення, зокрема, є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

За змістом пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 за № 270, у разі невручення рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка» з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п`ять календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причин невручення. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.

У разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Сам лише факт неотримання кореспонденції, якою суд із додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки наведене зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17, від 10.09.2018 у справі № 910/23064/17, від 24.07.2018 у справі № 906/587/17).

Таким чином, перший відповідач та третя особа вважаються такими, що належним чином повідомлені про розгляд справи Господарським судом Сумської області.

Згідно зі статті 194 ГПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Статтею 114 ГПК України визначено, що суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання для розгляду даної справи по суті та подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, статтями 13, 14, 74 ГПК України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до частини третьої статті 222 ГПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до статті 233 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих учасниками справи.

Згідно з частиною четвертою статті 240 ГПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлені наступні обставини.

11.10.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авіс Украгро» (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційного підприємства «Будкомплек» (перший відповідач) укладено договір купівлі-продажу 456/1000 частини нежитлових приміщень, який посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Бурбикою Т.А. та зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 3594 (надалі - договір). Зазначений факт підтверджується наявною в матеріалах цієї справи копією договору разом з актом прийму-передачі 456/1000 частини нерухомого майна від 11.10.2017 (а.с 14-18) та відповідачами не спростовується.

На підставі вказаного договору позивачем придбано 456/1000 частини нежитлових приміщень за адресою: Сумська область, м. Суми, вул. Харківська, буд. 122, площею 1 025,7 кв.м.

11.10.2017 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за позивачем зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер 101, номер запису 22775090. Зазначений факт підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності № 100031380 від 11.10.2017 (а.с. 19).

У подальшому, загальна площа нежитлових приміщень, придбаних на підставі вказаного договору, змінилася з 1 025,7 кв.м на 1 200,3 кв.м за рахунок демонтування промислових печей та котлів та за рахунок проведення опоряджувальних робіт, у зв`язку з чим державним реєстратором (приватним нотаріусом Бурбикою Т.А. Сумського міського нотаріального округу) були внесені відповідні додаткові відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 37520544 від 11.10.2017).

Таким чином, позивачу на праві спільної часткової власності належить 456/1000 частини нежитлових приміщень за адресою: Сумська область, м. Суми, вул. Харківська, буд. 122, площею 1 200,3 кв.м.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що після укладення зазначеного договору купівлі-продажу, йому стало відомо, що 04.05.2005 Господарським судом Сумської області було прийнято рішення у справі № 4/363-05 за позовом ТОВ «Укрхімсервіс» до ТОВ ВКІІ «Будкомплект», Комунального підприємства «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» про зобов`язання вчинити певні дії, згідно якого ухвалено поділити між ТОВ «Укрхімсервіс» та ТОВ ВКП «Будкомплект» нежитлове приміщення площею 2 249,9 кв.м, яке знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Харківська. буд. 122; припинити право спільної часткової власності 503/1000 ТОВ «Укрхімсервіс»; зобов`язати Комунальне підприємство «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» зареєструвати право власності на відокремлене нежитлове приміщення площею 1 132,4 кв.м, яке знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Харківська, буд. 122 за ТОВ «Укрхімсервіс»; зобов`язати Комунальне підприємство «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» зареєструвати право власності на відокремлене нежитлове приміщення площею 1 117,5 кв.м, яке знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Харківська, буд. 122 за ТОВ ВКП «Будкомплект».

Проте, рішення Господарського суду Сумської області від 04.05.2005 у справі № 4/363-05 в частині реєстрації права власності на відокремлене нежитлове приміщення за ТОВ ВКП «Будкомплект», Комунальним підприємством «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» не виконано, право власності ТОВ ВКП «Будкомплект» на відокремлене нежитлове приміщення не зареєстровано.

Невиконання рішення Господарського суду Сумської області призвело до того, що 11.10.2017 перший відповідач відчужив позивачу нежитлові приміщення за адресою: Сумська область, м. Суми, вул. Харківська 122 у формі 456/1000 частини нежитлового приміщення, а не у формі відокремленого нежитлового приміщення.

Суд об`єктивно оцінивши надані позивачем у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Згідно статті 41 Конституції України Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Неприпустимість позбавлення права власності крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 2 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України).

Вимогами частини першої статті 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Зміст права власності визначений в частині першій статті 317 цього ж Кодексу, якою передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 319 названого Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії.

Згідно статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до частин першої, другої статті 386 цього Кодексу держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Згідно частин першої, другої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Відповідного до частини першої статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема і з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (абзац 3 частини другої статті 331 ЦК України).

Відповідно до часини четвертої статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Як випливає з положень частин першої, третьої статті 367 ЦК України поділ в натурі майна, яке перебуває у спільній частковій власності, може бути здійснено за домовленістю між співвласниками, шляхом укладання договору про поділ нерухомого майна.

Проте, у разі, якщо поділ в натурі майна, яке перебуває у спільній частковій власності, не може бути здійснено за домовленістю між співвласниками, учасник спільної часткової власності вправі звернутися з відповідним позовом до суду.

У даному випадку, позивач, як один із співвласників, виявив бажання, зареєструвати своє право власності на нерухоме майно, утворене в результаті поділу, але право спільної часткової власності іншого співвласника припинене рішенням Господарського суду Сумської області від 04.05.2005 у справі № 4/363-05, у зв`язку з чим, укласти договір про поділ майна між співвласниками неможливо.

Так, рішенням Господарського суду Сумської області від 04.05.2005 у справі № 4/363-05 було припинено право спільної часткової власності 503/1000 ТОВ «Укрхімсервіс» та поділено між ТОВ «Укрхімсервіс» та ТОВ ВКП «Будкомплект» нежитлові приміщення за адресою: м. Суми, вул. Харківська, буд. 122.

Частинами третьою, четвертою статті 364 ЦК України встановлено, що у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється.

Таким чином, виділити у натурі майно або здійснити поділ майна, шляхом укладання відповідного договору з іншим співвласником не можливо, у зв`язку з чим, позивач змушений звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно частини першої статті 364 ГПК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме та їх обтяжень» загальною засадою державної реєстрації прав є обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав.

Відповідно до частини першої статті 4 вищезазначеного Закону обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема право власності на нерухоме майно.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Згідно частини першої статті 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» організаційну систему державної реєстрації прав становлять:

1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи;

2) суб`єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад. Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації;

3) державні реєстратори прав на нерухоме майно.

Відповідно до статті 27 зазначеного Закону державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться, у тому числі, на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» затверджено Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (надалі - Порядок № 1127).

Пунктом 56 Порядку № 1127 встановлено, що для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що створюється шляхом поділу, виділу в натурі частки майна, що перебуває у спільній власності, та має наслідком припинення права спільної власності для усіх або одного із співвласників, подаються:

1) договір про поділ спільного майна, договір про виділ у натурі частки із спільного майна або відповідне рішення суду;

2) документи, передбачені пунктом 54 цього Порядку, крім документа, що посвідчує право власності на нерухоме майно до його поділу або виділу в натурі частки.

Отже, проведення позивачем державної реєстрації права на нерухоме майно, утворене в результаті поділу/виділу нежитлового приміщення, яке знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Харківська, буд. 122, можливе лише на підставі рішення суду про виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Згідно з пунктом 1.2 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, яка затверджена наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 № 55, поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна (додаток 1) або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна (додаток 2).

На виконання вимог вищевказаної інструкції, позивачем надано суду Висновок щодо технічної можливості виділу об`єкта нерухомого майна № 506_ВТП від 25.11.2020, який підготовлений атестованим інженером Риб`яковим О.М. (кваліфікаційний сертифікат серії АЕ №002521).

Згідно вказаного висновку інженера, об`єкт нерухомого майна (456/1000 частини нежитлових приміщень за адресою: м. Суми, вул. Харківська, буд. 122) за технічними показниками об`єкт є відокремленим, має окремі входи та виходи і може бути виділеним в самостійний об`єкт нерухомого майна.

Також, як вбачається з вказаного висновку інженера, в ході проведення технічної інвентаризації було встановлено, що інших співвласників по даному об`єкту не виявлено.

Як вже зазначалося раніше, 11.10.2017 між позивачем та першим відповідачем укладено договір купівлі-продажу 456/1000 частини нежитлових приміщень.

Згідно пункту 1.5 договору, перший відповідач гарантує, свідчить та доводить до відома позивача, що не застережених недоліків, які значно знижують цінність або можливість використання за цільовим призначенням майна немає, від позивача не приховано обставини, які мають істотне значення до укладення цього договору; майно іншим особам не відчужено, щодо нього відсутні судові спори; відносно майна не укладено будь-яких договорів з відчуження чи щодо користування (найм/оренда) з іншими особами; як юридична адреса майно не використовується; самочинне будівництво (переобладнання, перепланування, добудови, перебудови, реконструкції), інші зміни щодо технічних характеристик майна, зокрема такі, які потребують попереднього погодження й отримання дозволів компетентних органів, відсутні; внаслідок відчуження майна не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб; щодо майна відсутні будь-які обмеження та обтяження (застава, іпотека, заборона відчуження, арешт, податкова застава, тощо) та речові права третіх осіб, як внесок до статутного капіталу юридичних осіб воно не внесене. Треті особи, як в межах України та і за її межами, жодних прав на зазначене вище майно не мають.

Відсутність заборони відчуження (арешту) та інших обтяжень на нерухоме майно та рухоме майно перевірено, приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Бурбика Т.А. (пункт 4.6 договору.).

Проте, отримавши Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (копія витягу з інформаційної довідки № 219770654 від 11.08.2020) позивачу стало відомо, що на об`єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення механічна майстерня «Б-ІІ», загальною площею 1200,3 (кв.м.), що знаходиться за адресою: Сумська область, м. Суми, вулиця Харківська, будинок 122, реєстраційний номер 101 (надалі - нерухоме майно), зареєстровано обтяження, номер запису 21943676 від 03.12.2007, який внесений на підставі рішення державного реєстратора Білолюбської Ірини Вікторівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 36686638 від 18.08.2017, підстава - постанова державного виконавця про арешт майна боржника, серія та номер - АА160909 від 26.11.2007, видавник - Зарічний ВДВС Сумського МУЮ.

За результатами розгляду звернення позивача про зняття арешту з нерухомого майна, що є у власності позивача, Зарічний відділ державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) зазначив наступне.

Згідно інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за суб`єктом ПП «Будкомплект», , дійсно наявний запис про обтяження № 21943676 нерухомого майна, а саме: нежилого приміщення 456/1000, площею 1025,7 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Суми. вул. Харківська, 122, арешт на яке накладено постановою державного виконавця про арешт майна боржника АА160909 виданою 26.11.2007 Зарічним відділом державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції.

За параметрами пошуку боржника ПП «Будкомплект» в АСВП у відділі зареєстровано виконавче провадження ВП 8292531 з виконання виконавчого листа № 2-453, виданого 18.12.2006 Ковпаківським районним судом м. Суми, про стягнення з ПП «Будкомплект» на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 19 486,65 грн. яке завершено на підставі пункту 2 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з відсутністю у боржника майна. Інших виконавчих проваджень у відділі не зареєстровано і на виконанні не перебуває.

Відповідно до пункту 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки. У зв`язку із закінченням строків зберігання виконавчі провадження щодо боржника ПП «Будкомплект» знищено. Враховуючи все вищевикладене. у державного виконавця відсутні правові підстави для зняття арешту з майна боржника.

З наведеного вище вбачається, що арешт на нежитлове приміщення 456/1000, площею 1025,7 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Харківська, 122, було накладено за зобов`язаннями ПП «БУДКОМПЛЕКТ», (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору), яке не було власником вказаних нежитлових приміщень.

Станом на дату накладення арешту, власником нежитлових приміщень було ТОВ ВКП «Будкомплект», код ЄДРІІОУ 23996278 (перший відповідач), яке не було стороною виконавчого провадження.

Враховуючи ідентичність назв юридичних осіб: ПП «БУДКОМПЛЕКТ» (боржника у виконавчому провадженні 8292531) та ТОВ ВКП «Будкомплект» (власника майна, на яке накладено арешт у виконавчому провадженні 8292531), наявні підстави стверджувати про можливу помилковість запису про обтяження № 21943676, внесеного на підставі постанови державного виконавця про арешт майна боржника АА160909 виданої 26.11.2007 Зарічним відділом державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції.

Проте, у зв`язку із знищенням матеріалів виконавчого провадження 8292531 за закінченням строків зберігання, у державного виконавця відсутні правові підстави для зняття арешту з майна боржника.

Відповідно до положень статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обтяження - це заборона або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до обтяжень речових прав на нерухоме майно відноситься у тому числі, арешт.

Таким чином, наявність зареєстрованого обтяження (номер запису 21943676 від 03.12.2007), який внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі постанови державного виконавця про арешт майна боржника, порушує права позивача, які передбачені статтею 41 Конституції України та статтею 317 ЦК України та позбавляє позивача можливості здійснити державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, утворений в результаті виділу.

Відповідно до статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено конкретні підстави для зняття виконавцем арешту з майна боржника.

Разом з тим, частиною п`ятою цієї правової норми встановлено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Згідно з частиною четвертою статті 147 ГК України право власності та інші майнові права суб`єкта господарювання захищаються у спосіб, зазначений у статті 20 цього Кодексу.

Пункт 1 частини другої статті 20 ГК України кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються визнання наявності або відсутності прав.

Статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Частиною першою статті 2 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до положень частини другої статті 4 ГПК України юридичні особи мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах.

Положеннями частин першої, другої статті 5 ГПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Розглянувши матеріали справи та враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що арешт з нерухомого майна, яке належить позивачеві на праві власності, накладений постановою від 26.11.2007 про арешт майна боржника, виданою Зарічним ВДВС СМУЮ в межах виконавчого провадження № 8292531, підлягає зняттю з огляду на наступне.

Нерухоме майно належить позивачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу 456/1000 частини нежитлових приміщень від 11.10.2017 № 3594, який є чинним та не визнаний недійсним в судовому порядку. Позивач не є стороною виконавчого провадження № 8292531 в межах якого накладено арешт на належне йому нерухоме майно. Позивач не несе майнову відповідальність своїм майном за Приватне підприємство «Будкомплект» (третя особа у справі) - боржника у виконавчому провадженні № 8292531.

Крім того, станом на дату накладення арешту, власником нежитлових приміщень був перший відповідач, а не третя особа, що свідчить про помилковість запису про обтяження нерухомого майна № 21943676.

Права позивача, як власника нерухомого майна, щодо розпорядження спірним майном є порушеними у зв`язку з наявністю зареєстрованого обтяження, яке внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі постанови державного виконавця про арешт майна боржника.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами в розуміння статтей 76-79 ГПК України, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі з урахуванням вищевикладеного.

Частиною третьою статті 2 ГПК України визначено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; обов`язковість судового рішення; розумність строків розгляду справи судом; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до частини першої, третьої статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частин першої, третьої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (стаття 79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини п`ятої статті 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент на підтримку кожної підстави. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами у справі, аргументи сторін та надана їм правова оцінка. Стосовно інших доводів сторін, які детально не зазначені в рішенні, то вони не підлягають врахуванню, оскільки суперечать встановленим судом фактичним обставинам справи та не стосуються предмета доказування по даній справі.

За клопотанням позивача суд не покладає на відповідачів судові витрати позивача.

Керуючись статтями 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Зняти арешт з нерухомого майна, а саме: 456/1000 частини об`єкту нерухомого майна - нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: Сумська обл., м. Суми, вулиця Харківська, будинок 122, який накладено постановою державного виконавця про арешт майна боржника АА160909 виданою 26.11.2007 року Зарічним відділом державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції в межах виконавчого провадження № 8292531.

3. Виділити в натурі Товариству з обмеженою відповідальністю «Авіс Украгро» (42354, Сумська область, Сумський район, с. Шпилівка, вул. Центральна, 27, код 33227782) належні йому на праві часткової власності 456/1000 частини об`єкту нерухомого майна - нежитлового приміщення механічна майстерня «Б-ІІ», загальною площею 1 200,3 кв.м, що знаходиться за адресою: Сумська область, місто Суми, вулиця Харківська, будинок 122, реєстраційний номер 101.

4. Припинити право спільної часткової власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіс Украгро» (42354, Сумська область, Сумський район, с. Шпилівка, вул. Центральна, 27, код 33227782) на 456/1000 частини об`єкту нерухомого майна - нежитлового приміщення механічна майстерня «Б-ІІ», загальною площею 1 200,3 кв.м, що знаходиться за адресою: Сумська область, місто Суми, вулиця Харківська, будинок 122, реєстраційний номер 101.

5. Визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю «Авіс Украгро» (42354, Сумська область, Сумський район, с. Шпилівка, вул. Центральна, 27, код 33227782) право власності на об`єкт нерухомого майна, утворений в результаті виділу, а саме - нежитлове приміщення механічна майстерня «Б-ІІ», загальною площею 1 200,3 кв.м, що знаходиться за адресою: Сумська область, місто Суми, вулиця Харківська, будинок 122, реєстраційний номер 101.

Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256, 257 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 07 травня 2021 року.

Суддя Ю.А. Джепа