ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26.04.2021 Справа № 905/429/21

Господарський суд у складі судді Бокової Ю.В., при секретарі судового засідання Мальованій, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "БУДАРТЕЛЬ СХ 65" (84102, Донецька обл., місто Слов`янськ, вул. Дарвіна, будинок 23Б; )

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКОЛАЙН-СХІД" (85670, Донецька обл., місто Вугледар, вул. 30-річчя Перемоги , будинок 6, квартира 72; )

про стягнення 100 485,17 грн., з яких основна заборгованість в розмірі 56 862,80 грн., пеня в розмірі 30 301,52 грн., інфляційні збитки в розмірі 7 073,73, 5% річних в розмірі 6 247,12 грн.,-

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

В С Т А Н О В И В

Товариство з обмеженою відповідальністю "БУДАРТЕЛЬ СХ 65" звернулося до Господарського суду Донецької області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКОЛАЙН-СХІД" про стягнення 100 485,17 грн., з яких основна заборгованість в розмірі 56 862,80 грн., пеня в розмірі 30 301,52 грн., інфляційні збитки в розмірі 7 073,73, 5% річних в розмірі 6 247,12 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем грошових зобов`язань за договором поставки №21/05-18 від 21.05.2018, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 56 862,80 грн., що стало підставою для нарахування позивачем пені в розмірі 30 301,52 грн., інфляційних збитків в розмірі 7 073,73, 5% річних в розмірі 6 247,12 грн.

Представники сторін в жодне судове засідання не з`явилися.

Оскільки відповідач своїм правом на подання відзиву по справі не скористався, в інший спосіб своєї позиції не довів, суд на підставі ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України вирішує справу за наявними матеріалами.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов`язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Як зазначено в ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши обставини спору, доводи учасників судового процесу суд, -

В С Т А Н О В И В

21.05.2018 між товариством з обмеженою відповідальністю "БУДАРТЕЛЬ СХ 65" (далі - постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю "ЕКОЛАЙН-СХІД" (далі - покупець) було укладено договір поставки №21/05-18 (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого постачальник передає, а покупець приймає і сплачує на умовах та у строки, визначені в договорі, будівельні матеріали у кількості, за цінами згідно з накладними.

Згідно з п. 3.1. договору доставка товару здійснюється постачальником шляхом доставки товару до місця, вказаного покупцем (на умовах - ІНКОТЕРМС 2010) за домовленістю сторін.

Відповідно до п. 3.2. договору передача товару здійснюється за замовленням покупця згідно з накладними. Датою поставки вважається дата приймання товару і підписання накладної. При прийманні товару покупець зобов`язується видати довіреність на отримання товару. У випадку відсутності такої довіреності, товар вважається переданим покупцю, якщо на накладній постачальника наявний підпис представника і печатка покупця. При цьому відповідальність за правомірність використання печатки несе покупець.

Згідно п. 3.3 договору при передачі товару постачальник передає покупцеві такі документи: накладну, копії документів, які підтверджують якість товару (якщо такі вимагає покупець).

Право власності на товар переходить до покупця з моменту передачі товару (п. 3.5. договору).

Згідно п.4.1 договору ціна товару є договірною і вказується постачальником під час кожної поставки в накладній (рахунку та в інших товаросупровідних документах), яка є невід`ємною частиною договору.

Загальною сумою договору є загальна сума вартості товару, поставленого на підставі всіх накладних, що є невід`ємними частинами договору (п. 4.2. договору).

Відповідно до п. 4.3 договору розрахунок за товар здійснюється у безготівковій формі шляхом перерахування покупцем грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 3 (трьох) календарних днів з моменту поставки товару або за попередньою оплатою.

Датою оплати є дата зарахування коштів на рахунок постачальника (п. 4.6. договору).

Згідно 5.2 договору за прострочення строків оплати товару покупець оплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченої суми за кожен день прострочки, не обмежуючись 6 (шістьма) місяцями. Строк позовної давності щодо пені встановлений у три роки.

Відповідно до п. 5.3 договору за порушення строків оплати товару покупець сплачує постачальнику суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції і 5% річних за весь час порушення строку виконання грошового зобов`язання.

Згідно з п. 7.1 договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2018, але в будь якому випадку до повного виконання сторонами зобов`язань за договором.

Вищезазначений договір підписано представниками сторін без зауважень.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов вищезазначеного договору позивачем було поставлено товару на загальну суму 315 154,95 грн. (в т.ч. ПДВ), що підтверджується видатковими накладними: №256 від 02.11.2018 на суму 38 254,54 грн (в т.ч. ПДВ) , б/н від 23.11.2018 на суму 15 966,00 грн (в т.ч. ПДВ), №172 від 14.09.2018 на суму 38 211,96 грн (в т.ч. ПДВ), №93 від 19.07.2018 на суму 17 327,18 грн (в т.ч. ПДВ), №94 від 11.07.2018 на суму 17 025,12 грн (в т.ч. ПДВ), №162 від 29.08.2018 на суму 9080,06 грн (в т.ч. ПДВ), №133 від 03.08.2018 на суму 34 050,24 грн (в т.ч. ПДВ), №114 від 26.07.2018 на суму 23 515,46 грн (в т.ч. ПДВ), №44 від 08.06.2018 на суму 17 327,18 грн (в т.ч. ПДВ), №57 від 19.06.2018 на суму 15 890,11 грн (в т.ч. ПДВ), №49 від 12.60.2018 на суму 17 327,18 грн (в т.ч. ПДВ), № 50 від 15.06.2018 на суму 37 129,68 грн (в т.ч. ПДВ) та №33 від 22.05.2018 на суму 34 050,24 грн (в т.ч. ПДВ).

Також на виконання умов вищезазначеного договору позивачем було виставлено наступні рахунки на оплату: № 248 від 02.11.2018 на суму 38 254,54 грн., № 289 від 23.11.2018 на суму 15 966,00 грн., № 193 від 14.09.2018 на суму 38 211,96 грн., № 117 від 09.07.2018 на суму 17 327,18 грн., № 116 від 11.07.2018 на суму 17 025,12 грн., № 183 від 29.08.2018 на суму 9080,06 грн., № 155 від 03.08.2018 на суму 34 050,24 грн., № 135 від 26.11.2018 на суму 23 515,46 грн., № 67 від 08.06.2018 на суму 17 327,18 грн., № 82 від 19.06.2018 на суму 15 890,11 грн., № 68 від 11.06.2018 на суму 17 327,18 грн., № 75 від 15.06.2018 на суму 37 129,68 грн., № 54 від 22.05.2018 на суму 34 050,24 грн.

Як зазначає позивач, відповідачем було частково здійснено оплату за поставлений товар на загальну суму 258 292,15 грн., що підтверджується банківськими виписками за 25.05.2018, 03.08.2018, 20.09.2018, 23.11.2018, 13.12.2018, 26.06.2018, 19.06.2018 (а.с. 59 - 65). Сума, що залишилася несплаченою, складає 56 862,80 грн.

У зв`язку з тим, що оплату за поставлений товар було здійснено відповідачем не в повному обсязі, позивач звертався до відповідача з вимогою вих.№01/12-2020 від 08.12.2020 про сплату заборгованості за договором поставки №21/05-18 від 21.05.2018, а також нарахованих пені, інфляційних збитків та 5 % річних в загальному розмірі 96 227,18 грн.

Оскільки вищезазначена вимога залишилась відповідачем без відповіді та задоволення, позивач звернувся із даним позовом до суду для захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Оцінюючи правомірність заявлених позовних вимог суд зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, сутність розглядуваного спору полягає у спонуканні відповідача до виконання грошових зобов`язань.

Оцінивши зміст зазначеного договору, з якого виникли цивільні права та обов`язки сторін, суд дійшов висновку, що укладена угода за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України та ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином в силу статті 265 Господарського кодексу України, статті 712 і 655 Цивільного кодексу України, пункту 1.1 договору, постачальник зобов`язується поставити, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар, в асортименті, кількості, якості та за ціною, визначеними у специфікаціях, які є невід`ємною частиною даного договору.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України та ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають зокрема з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України.

Отже, в контексті зазначених норм укладений між позивачем та відповідачем договір поставки №21/05-18 від 21.05.2018 є належною підставою для виникнення у останнього грошових зобов`язань, визначених його умовами.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

При цьому, приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України відносно обов`язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України та ст.599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з п. 4.3 договору розрахунок за товар здійснюється у безготівковій формі шляхом перерахування покупцем грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 3 (трьох) календарних днів з моменту поставки товару або за попередньою оплатою. Датою оплати є дата зарахування коштів на рахунок постачальника.

Як вже зазначалося, на виконання умов вищезазначеного договору позивачем було поставлено товару на загальну суму 315 154,95 грн. (в т.ч. ПДВ), що підтверджується видатковими накладними: №256 від 02.11.2018 на суму 38 254,54 грн (в т.ч. ПДВ) , б/н від 23.11.2018 на суму 15 966,00 грн (в т.ч. ПДВ), №172 від 14.09.2018 на суму 38 211,96 грн (в т.ч. ПДВ), №93 від 19.07.2018 на суму 17 327,18 грн (в т.ч. ПДВ), №94 від 11.07.2018 на суму 17 025,12 грн (в т.ч. ПДВ), №162 від 29.08.2018 на суму 9080,06 грн (в т.ч. ПДВ), №133 від 03.08.2018 на суму 34 050,24 грн (в т.ч. ПДВ), №114 від 26.07.2018 на суму 23 515,46 грн (в т.ч. ПДВ), №44 від 08.06.2018 на суму 17 327,18 грн (в т.ч. ПДВ), №57 від 19.06.2018 на суму 15 890,11 грн (в т.ч. ПДВ), №49 від 12.60.2018 на суму 17 327,18 грн (в т.ч. ПДВ), № 50 від 15.06.2018 на суму 37 129,68 грн (в т.ч. ПДВ) та №33 від 22.05.2018 на суму 34 050,24 грн (в т.ч. ПДВ).

Суд зазначає, що факт отримання від позивача товару за вищевказаним договором відповідачем не спростований та підтверджується наданими позивачем первинними документами.

Між тим, відповідачем було здійснено часткову оплату за поставлений товар на загальну суму 258 292,15 грн.

Сплату залишку суми заборгованості в розмірі 56 862,80 грн. боржником не здійснено, доказів перерахування коштів на користь позивача суду не надано, документів, а також матеріалів, які б спростовували твердження позивача, суду також не надано.

Таким чином, відповідач свої зобов`язання за договором №21/05-18 від 21.05.2018 щодо оплати отриманого товару в обумовлені договором строки не виконав, а отже прострочив виконання зобов`язання у розумінні ст.ст.610, 612 Цивільного кодексу України. Доказів зворотнього суду не надано.

За таких обставин суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості в сумі 56 862,80 грн.

За змістом ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання та на вимогу кредитора має сплатити суму боргу.

Позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України та договору нараховано 5% річних в розмірі 6247,12 грн. за період з 15.12.2018 по 24.02.2021, та інфляційні нарахування за період з листопада 2018 по січень 2021 в розмірі 7073,73 грн.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вказана стаття визначає відповідальність за порушення грошового зобов`язання та її приписи підлягають застосуванню у випадку прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов`язання виникають нові додаткові зобов`язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру. Відповідно такі додаткові зобов`язання є заходами відповідальності за порушення основного зобов`язання, у тому числі, коли має місце прострочення виконання основного зобов`язання.

3% річних за своїми ознаками є платою за користування чужими коштами в цей період прострочки виконання відповідачем його договірного зобов`язання, і за своєю правовою природою є самостійним способами захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов`язань.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду України від 24.01.2018 по справі № 910/24266/16, відповідно до якої вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права і інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. До вимог про стягнення сум процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність (стаття 257 названого Кодексу).

Тобто, всі вищевказані приписи застосовуються у разі наявності прострочення грошового зобов`язання боржника перед кредитором за невиконання (неналежне виконання) умов відповідного договору.

Як вже зазначалося, згідно 5.3 договору за порушення строків оплати товару покупець сплачує постачальнику суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції і 5% річних за весь час порушення строку виконання грошового зобов`язання.

Отже, учасники правочину встановили інший розмір відсотків за порушення виконання грошового зобов`язання, який складає 5 % річних.

Перевіривши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" розрахунок 5% річних за визначений позивачем період, господарський суд дійшов висновку, що останній є методологічно та арифметично вірним, у зв`язку з чим задовольняє позовні вимоги в частині стягнення 5% річних в сумі 6247,12 грн.

Перевіривши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" розрахунок інфляційних втрат за визначений позивачем період з листопада 2018 по січень 2019, господарський суд дійшов висновку, що останній є арифметично та методологічно невірним. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку інфляційним втрат, їх нарахування здійснено на загальну суму заборгованості в сумі 56 862,80 грн., яка залишилася непогашеною відповідачем після часткової оплати отриманого товару за спірним договором 13.12.2018. Як свідчать матеріали справи, остання поставка товару за даним договором відбулась 23.11.2018, строк оплати якої настав 26.11.2018 (з огляду на п. 4.3. договору). Таким чином, зважаючи на порядок формування індексу інфляції (впродовж усього календарного місяця та за цілий місяць) період нарахування має визначатися цілими місяцями, починаючи з місяця, наступного за місяцем у якому мав бути здійснений платіж, у даному випадку нарахування інфляційних втрат повинне здійснюватися з грудня 2018.

Згідно здійсненого судом власного розрахунку сума інфляційних втрат, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, складає 6569,93 грн. за загальний період з грудня 2018 по січень 2021.

Згідно до ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно п. 5.2 договору передбачає пеню за порушення строків оплати товару у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченої суми за кожен день прострочки, не обмежуючись 6 (шістьма) місяцями. Строк позовної давності щодо пені встановлений у три роки.

Позивачем нараховано пеню у розмірі 30 301,52 грн. за загальний період з 15.12.2018 по 24.02.2021.

Перевіривши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" розрахунок пені за визначений позивачем період, господарський суд дійшов висновку, що останній є арифметично не правильним. Згідно здійсненого судом власного розрахунку сума пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 30 295,71 грн., у зв`язку з чим суд частково задовольняє позовні вимоги в частині стягнення пені.

Згідно ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судовий збір на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 42, 46, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "БУДАРТЕЛЬ СХ 65" до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКОЛАЙН-СХІД" про стягнення 100 485,17 грн., з яких основна заборгованість в розмірі 56 862,80 грн., пеня в розмірі 30 301,52 грн., інфляційні збитки в розмірі 7 073,73, 5% річних в розмірі 6 247,12 грн. - задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКОЛАЙН-СХІД" (85670, Донецька обл., місто Вугледар, вул. 30-річчя Перемоги , будинок 6, квартира 72; ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "БУДАРТЕЛЬ СХ 65" (84102, Донецька обл., місто Слов`янськ, вул.. Дарвіна, будинок 23Б; ) заборгованість в розмірі 56 862,80 грн., 5% річних в розмірі 6247,12 грн., інфляційні втрати в розмірі 6569,93 грн., пеню у розмірі 30 295,71 грн., судовий збір в сумі 2258,49 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

У судовому засіданні 26.04.2021 проголошено та підписано вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 29.04.2021.

Повідомити учасників справи про можливість ознайомитись з електронною копією судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень за його веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя Ю.В. Бокова