ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

21.04.2021 м. Ужгород Справа № 907/825/20

Суддя Господарського суду Закарпатської області Андрейчук Л.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Державної екологічної інспекції у Закарпатській області, м. Ужгород

до відповідача Державного підприємства Воловецьке лісове господарство, смт. Воловець про стягнення 118274,22 грн

секретар судового засідання Корольчук М.М.

За участю представників сторін:

від позивача не з`явився;

від відповідача не з`явився;

СУДОВІ ПРОЦЕДУРИ

Позивач заявив позов до Державного підприємства Воловецьке лісове господарство про стягнення 118274,22 грн шкоди, нарахованої за порушення природоохоронного законодавства, посилаючись на ст. 1166 Цивільного кодексу України, ст. 68 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища.

Попередній розрахунок понесених позивачем судових витрат становить 2102,00 грн. сплаченого судового збору.

Ухвалою суду від 17 грудня 2020 року відкрито провадження у справі, постановлено розглянути спір за правилами загального позовного провадження, встановлено строки для подання сторонами заяв по суті спору та призначено підготовче засідання.

Відповідач не скористався наданим йому правом надати суду відзив на позов, на виклик суду не з`явився.

Враховуючи, що про час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений своєчасно та належним чином (ухвала суду від 17.12.2020 була надіслана на його офіційну юридичну адресу, та вручена адресату 22.12.2020, про що зроблено відмітку на повідомленні про вручення поштового відправлення), суд дійшов висновку, що він мав час та можливість надати свої заперечення з приводу предмета спору, та докази, які мають значення для розгляду справи по суті.

Учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд (ч. 2 ст. 14 ГПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Відтак, відповідно до положень ч. ч. 8, 9 ст. 165 ГПК України у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Ухвалою суду від 24.02.2021 підготовче провадження судом закрито, а справу призначено до розгляду по суті.

В судовому засіданні 15.04.2021 за спільним клопотанням сторін судом оголошено перерву до 21.04.2021 до 15:00 год. відповідно до ст. 216 ГПК України.

Поряд з цим, від позивача надійшло клопотання, яким останній повідомив суд про зміну бюджетних рахунків із зазначенням їх нових реквізитів для врахування при ухваленні рішення.

Відповідач подав докази часткового відшкодування заявлених до стягнення збитків та просить суд закрити провадження у цій частині.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами дослідження та оцінки доказів, поданих сторонами у спорі.

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Правова позиція позивача

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не відшкодував нараховані йому за наслідками планової перевірки, проведеної в період 24.06.2019-08.07.2019 та оформленої Актом №265/06 збитки розмірі 118274,22 грн шкоди, нарахованої за порушення природоохоронного законодавства.

Заперечення відповідача

Відповідач не подав відзиву на позовну заяву.

Судом прийнято подані докази часткового відшкодування збитків - платіжні доручення № 190 від 10.03.2020 на суму 4890,10 грн, №2574 від 11.12.2019 на суму 3871,00 грн, №745 від 28.07.2020 на суму 12060,53 грн та № 746 від 28.07.2020 на суму 726,80 грн, які враховані при ухваленні рішення.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

За результатами планової перевірки, проведеної інспекторами Державної екологічної інспекції у Закарпатській області у держлісфонді ДП Воловецьке ЛГ встановлено, що підприємством при ведені лісового господарства не дотрималось вимог природоохоронного законодавства щодо охорони, захисту, використання та відтворення лісів.

Так в період з 24.06.2019 до 08.07.2019 року під час здійснення планової перевірки інспекторами з охорони навколишнього природного середовища Закарпатської області виявлені порушення статей 19, 64 Лісового Кодексу України та п. 21 ч. 2 ст. 3, ст. 3 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля».

Зокрема, зазначеним господарством при розробці рубок на території Пашківецького, Жденіївського, Підполозянського, Н. Ворітського, В. Ворітського, В. Воловецького та Н. Воловецького лісництв виявлені наступні порушення: пошкодження дерев до ступеня припинення росту, пошкодження дерев до ступеня неприпинення росту, незаконна рубка дерев, очистка місць рубок не відповідає вимогам лісорубного квитка, пні попередніх років не обліковувались, не в повному обсязі розроблено неліквідовану деревину пошкодження природного підросту віком до 5-ти років, а також призначено в рубку 10 ділянок рубок головного користування без оцінки впливу на довкілля та отримання рішення про провадження планової діяльності, що є порушенням Лісового Кодексу України.

За наслідками виявлених порушень, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 № 665 Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу, Інспекцією складено розрахунок розміру шкоди, заподіяної лісу ДП Воловецьке ЛГ у лісовому фонді ДП Воловецьке ЛГ, який затверджений 15.07.2019, на загальну суму 118274,22 грн.

Державною екологічної інспекцією України у Закарпатській області з метою досудового врегулювання спору було направлено претензію від 19.07.2019 № 1642/12 до ДП Воловецьке ЛГ про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок порушення природоохоронного законодавства. Однак, дана претензія залишена відповідачем без задоволення, що і стало приводом звернення до суду.

В ході судового розгляду справи відповідачем погашено борг у розмірі 21548,43 грн, а саме: до мiсцевого бюджету с. Абранка в cyмi 4890,10 грн. (платіжне доручення №190 вiд 10.03.2020); до мiсцевого бюджету с. Пiдполоззя в сумі 3871,00 грн (платіжне доручення №2574 вiд 11.12.2019); до мiсцевого бюджетy с. Розтока в сумі 12060,53 грн (платіжне доручення № 745 вiд 28.07.2020); до мiсцевого бюджету с. Щербовець в сумі 726,80 грн (платіжне доручення № 746 вiд 28.07.2020).

ПРАВОВЕ ОБГРУНТУВАННЯ І ОЦІНКА СУДУ.

Відносини в галузі охорони навколишнього природного середовища України регулюються Законом України Про охорону навколишнього природного середовища, земельним, водним, лісовим законодавством, законодавством про надра, про охорону атмосферного повітря, про охорону і використання рослинного і тваринного світу та іншим спеціальним законодавством.

Відповідно до статті 38 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища використання природних ресурсів в Україні здійснюється в порядку загального і спеціального використання природних ресурсів. В порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України, - на пільгових умовах.

До основних принципів охорони навколишнього природного середовища відповідно до ст. 3 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" віднесено зокрема: пріоритетність вимог екологічної безпеки, обов`язковість додержання екологічних стандартів, нормативів та лімітів використання природних ресурсів при здійсненні господарської, управлінської та іншої діяльності; запобіжний характер заходів щодо охорони навколишнього природного середовища; збереження просторової та видової різноманітності і цілісності природних об`єктів і комплексів; компенсація шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Згідно зі ст. 19 Лісового кодексу України постійні лісокористувачі зобов`язані: забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку; дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів; вести лісове господарство на основі матеріалів лісовпорядкування, здійснювати використання лісових ресурсів способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення, тощо.

Згідно з положеннями ст. 64 Лісового кодексу України, підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані: забезпечувати посилення водоохоронних, захисних, кліматорегулюючих, санітарно-гігієнічних, оздоровчих та інших корисних властивостей лісів з метою поліпшення навколишнього природного середовища та охорони здоров`я людей; забезпечувати безперервне, невиснажливе і раціональне використання лісових ресурсів для задоволення потреб виробництва і населення в деревині та іншій лісовій продукції; здійснювати відтворення лісів; забезпечувати підвищення продуктивності, поліпшення якісного складу лісів і збереження біотичного та іншого природного різноманіття в лісах; здійснювати охорону лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, незаконних рубок та інших пошкоджень; раціонально використовувати лісові ділянки.

Статтями 86, 90 Лісового кодексу України унормовано, що організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від пожеж, незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу, захист від шкідників і хвороб. Забезпечення охорони і захисту лісів покладається на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, та органи місцевого самоврядування, власників лісів і постійних лісокористувачів відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ст. ст. 105, 107 Лісового кодексу України порушення лісового законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність відповідно до закону. Підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку визначених законодавством України.

Вказане кореспондується і з положеннями ст. ст. 68, 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», згідно з якими підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, стаття 1166 Цивільного кодексу України встановлює загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань. У деліктних зобов`язаннях діє принцип відповідальності за вину. Тобто, деліктна відповідальність за загальним правилом настає за наявності вини заподіювана шкоди.

Загальними підставами для покладення відповідальності на особу, яка заподіяла шкоду, за змістом статті 1166 Цивільного кодексу України є: протиправна поведінка особи, що заподіяла шкоду, шкідливий результат такої поведінки, тобто настання, наявність самої шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і настанням шкоди та вина особи у заподіянні шкоди.

Підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як неправомірність поведінки особи; вина завдавача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Наявність всіх вищезазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях або бездіяльності (діях або бездіяльності його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди.

В даному випадку, факт порушення законодавства підтверджено складеним за наслідками перевірки актом, складеним за результатом проведення планового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів № 265/06.

При цьому вирішуючи спір про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, господарський суд виходить з презумпції вини правопорушника, а тому саме відповідач повинен довести, що шкоду завдано не з його вини, або ж у діях його працівників відсутня вина у заподіянні шкоди.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 12.09.2019 у справі №908/1092/18, від 12.11.2019 у справі №914/2436/18.

Крім того, у матеріалах справи відсутні докази оскарження вищезазначеного акту перевірки у встановленому законом порядку, а відтак, на час вирішення спору він є чинним.

В ході судового розгляду відповідач не спростував доводів позовної заяви, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені судом. Натомість, подав докази - платіжні доручення № 190 від 10.03.2020 на суму 4890,10 грн, №2574 від 11.12.2019 на суму 3871,00 грн, №745 від 28.07.2020 на суму 12060,53 грн та № 746 від 28.07.2020 на суму 726,80 грн - часткової сплати нарахованих йому збитків.

За таких обставин, провадження частині стягнення 21548,43 грн, які зараховані до бюджетів Жденіївської територіальної громади в розмірі 16658,33 грн та Нижньоворітської ТГ 4890,00грн, підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмету спору.

В решті вимог доказів відшкодування вказаної суми збитків відповідачем суду не подано, з огляду на що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В той же час, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статей 73, 74, 80 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Тому суд констатує, що вимога позивача щодо стягнення з відповідача суми 96725,79 грн збитків є доведеною, обґрунтованою і такою, що підлягає до задоволення.

Розподіл судових витрат.

Судові витрати на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, на відповідача покладається 1719,04 грн. витрат на оплату судового збору.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Таким чином, судовий збір в розмірі 382,96 грн підлягає поверненню на підставі клопотання позивача.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 80, 129, 165, 231, 236, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «Воловецьке лісове господарство» (89100, Закарпатська обл. смт. Воловець, вул. Фабрична, 2, ) відшкодування шкоди в сумі 96725,79 грн із зарахуванням на рахунки:

ГУК у Зак. обл / Жденіївська тг , р/р- UA0007409 - суму 42506,67 грн;

ГУК у Зак. обл / Нижньоворітська тг , р/р- UA0007411 - суму 16076,50 грн;

ГУК у Зак. обл / Воловецька тг , р/р- UA0007407 - суму 38142,62 грн;

Назва банку одержувача - Казначейство України (ел. адм. подат.), код платежу - 24062100, .

3. Стягнути з Державного підприємства «Воловецьке лісове господарство» (89100, Закарпатська обл. смт. Воловець, вул. Фабрична, 2, ) на користь Державної екологічної інспекції (88018, м. Ужгород, вул. Швабська, 14, , р/р НОМЕР_1 , МФО 82017) 1719,04 грн (одна тисяча сімсот дев`ятнадцять гривень 04 коп.) на відшкодування витрат по оплаті судового збору.

4. В частині стягнення 21548,43 грн провадження у справі закрити.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у строк, визначений ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 05.05.2021.

Суддя Л.В. Андрейчук