ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

27.04.2021 Справа № 914/1302/19

Господарський суд Львівської області у складі

Головуючого судді Фартушка Т.Б., за участю секретаря судового засідання Полюхович Х.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву: Першого заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону від 08.04.2021р. вих. №15-159вих-21 (вх. №1612/21 від 15.04.2021р.)

про: визнання наказу таким, що не підлягає виконанню та повернення судового збору

у справі №914/1302/19 за позовом: Заступника військового прокурора Івано-Франківського гарнізону, Івано-Франківська область, м.Івано-Франківськ, в інтересах держави, уповноваженим органом якого здійснювати відповідні функції у спірних відносинах є Міністерство оборони України в особі:

Позивача-1: Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова, Львівська область, м.Львів;

Позивача-2: Державного підприємства Міністерства оборони України Аеропорт Львів-2, Львівська область, Стрийський район, с.Грабовець;

до Відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю ГАЛЕКОСВІТ, Львівська область, Стрийський район, м.Стрий;

про: зобов`язання Відповідача усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0,0960га по вул.Мізерного, 11 та 13, яка є частиною земельної ділянки військового містечка №1 у м.Стрий Львівської області, шляхом демонтажу огорожі та приведення самовільно зайнятої земельної ділянки в попередній стан.

Представники:

Прокурора (заявника, Боржника): не з`явився;

Позивача-1: не з`явився;

Позивача-2: не з`явився;

Відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

19.04.2021р. на адресу Господарського суду Львівської області надійшла заява Першого заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону від 08.04.2021р. вих. №15-159вих-21 (вх. №1612/21) про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню та повернення судового збору у справі №914/1302/19 за позовом Заступника військового прокурора Івано-Франківського гарнізону в інтересах держави, уповноваженим органом якого здійснювати відповідні функції у спірних відносинах є Міністерство оборони України в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова та Державного підприємства Міністерства оборони України Аеропорт Львів-2 до Товариства з обмеженою відповідальністю ГАЛЕКОСВІТ про зобов`язання Відповідача усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0,0960га по вул.Мізерного, 11 та 13, яка є частиною земельної ділянки військового містечка №1 у м.Стрий Львівської області, шляхом демонтажу огорожі та приведення самовільно зайнятої земельної ділянки в попередній стан.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 20.04.2021р. у даній справі судом постановлено прийняти заяву до розгляду; розгляд заяви призначити в судовому засіданні на 27.04.2021р.; явка повноважних представників Учасників справи в судове засідання визнається обов`язковою; викликати повноважних представників Учасників справи в судове засідання.

Відповідно до ч.3 ст.222 ГПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

В порядку ст.205 ГПК України клопотання про роз`яснення прав та обов`язків до суду не надходили.

Заяв про відвід головуючого судді чи секретаря судового засідання не надходило та не заявлялось.

Прокурор в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, явка повноважних представників Учасників справи в судове засідання визнавалась судом обов`язковою.

Представник Позивача-1 в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, явка повноважних представників Учасників справи в судове засідання визнавалась судом обов`язковою.

Представник Позивача-2 в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, явка повноважних представників Учасників справи в судове засідання визнавалась судом обов`язковою.

Представник Відповідача в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, явка повноважних представників Учасників справи в судове засідання визнавалась судом обов`язковою.

Згідно із п.п.1, 2 ч.3 ст.2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, верховенство права та рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема, керує ходом судового процесу; роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (п.п.1, 3, 4 ч.5 ст.13 ГПК України).

Приписами п.п.2, 3 ч.1 ст.42 ГПК України встановлено, що учасники справи мають право, зокрема, подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

З врахуванням наведеного суд зазначає, і аналогічну правову позицію викладено зокрема в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28.01.2020р. у справі №43/122, що учасник справи, керуючись принципами рівності учасників процесу перед законом і судом та змагальності сторін, вправі реалізувати своє процесуальне право участь в судовому процесі та подання письмових заяв по суті спору. Таке право реалізується учасником справи протягом строку, встановленого судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, ухвалу Господарського суду Львівської області від 20.04.2021р. про прийняття заяви до розгляду та призначення розгляду в судовому засіданні на 27.04.2021р. надіслано судом 21.04.2021р. на зазначену Заявником у позовній заяві адресу місцезнаходження Учасників справи.

З врахуванням наведеного суд приходить до висновків про повідомлення Відповідача про відкриття провадження у справі, а також про дату, час та місце розгляду справи у встановлені чинним процесуальним Законом порядку та спосіб.

Відповідно до ч.ч.3, 7 ст.120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Суд зазначає і аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018р. у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження№ 11-268заі18), а також Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.11.2019р. у справі №913/879/17, від 21.05.2020р. у справі№10/249-10/19, від 15.06.2020р. у справі №24/260-23/52-б та від 18.03.2021р. у справі №911/3142/19, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція 1950 року) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Розгляд, що гарантується статтею 6 Конвенції, має здійснюватися відповідно до норм закону, що передбачають наявність у сторін судового розгляду ефективного судового захисту з метою захисту їх цивільних прав (Beles and others v. the Czech Republic (Белеш та інші проти Чеської Республіки), § 49).

У свою чергу, Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип рівності сторін один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Зокрема, «право на публічний розгляд», передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, означає право на «усне слухання». І це право було б позбавлене смислу, якби сторона у справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість брати участь у ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана до суду таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи.

Кожен має право на судовий розгляд справи, що стосується його цивільних прав та обов`язків. Порушенням права на справедливий суд визнавався судовий розгляд без повідомлення особи за її відомим місцем проживання (пункт 97 та інші рішення у справі «Schmidt v. Latvia» від 27 квітня 2017 року). У § 87 у справі «Салов проти України» (заява № 65518/01) Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін у процесі є лише одним з елементів більш широкого поняття справедливого судового розгляду, яке також включає фундаментальний принцип змагальності процесу (див. «Ruiz-Mateos v. Spain», рішення від 23 червня 1993 року, серія A, № 262, с. 25, параграф 63). Більш того, принцип рівності сторін у процесі у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (див. «Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands», рішення від 27 жовтня 1993 року, серія A, № 274, с. 19, параграф 33, та «Ankerl v. Switzerland», рішення від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, параграф 38).

Крім того, у пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява N 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Як видно із зазначеного вище, дотримання процесуального механізму належного повідомлення учасників справи є необхідною і важливою умовою для забезпечення та реалізації завдань та принципів правосуддя.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

У пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Надточій проти України" та пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гурепка проти України № 2" наголошується на принципі рівності сторін, одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. На зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись з подіями процесу (рішення Європейського суду з прав людини "Богонос проти Росії" від 05.02.2004).

Також суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини у справі "Пономарьов проти України", згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про те, що Учасники справи мали достатньо часу для реалізації ними передбачених ГПК України процесуальних прав.

Разом з цим, судом враховується, що за приписами статті 129 Конституції України, статті 2 ГПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (рішення ЄСПЛ у справі "Шульга проти України").

Національним судам належить функція керування провадженнями таким чином, щоб вони були швидкими та ефективними (рішення ЄСПЛ у справі "Скордіно проти Італії"). Держави-учасниці мають організувати правові системи таким чином, щоб їх суди могли гарантувати право кожного на отримання остаточного рішення у справах, що стосуються цивільних прав і обов`язків упродовж відповідного терміну (рішення ЄСПЛ у справах "Скордіно проти Італії", "Сюрмелі проти Німеччини").

У свою чергу суд зауважує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 ГПК України).

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26.05.2020р. у справі №922/1200/18 та від 04.06.2020р. у справі №914/6968/16.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що рішенням Вищої ради правосуддя від 01.04.2021р. №763/0/15-21 «Про надання уніфікованих рекомендацій для судів усіх інстанцій та юрисдикцій щодо безпечної роботи в умовах карантину» вирішено рекомендувати судам усіх інстанцій та юрисдикцій застосовувати у діяльності уніфіковані рекомендації щодо безпечної роботи в умовах карантину, що додаються.

Пунктом 4 уніфікованих рекомендацій щодо безпечної роботи в умовах карантину встановлено довести до відома учасників судових процесів можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами. При цьому відкладення розгляду справи можливе лише у крайньому разі, лише коли його проведення з використанням електронних засобів зв`язку неможливе через процедурні та технічні причини.

Відповідно до ч.3 ст.328 ГПК України суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання.

З врахуванням встановленого приписами ст.328 ГПК України строку розгляду заяви, а також того, що неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви; вжиття судом всіх передбачених чинним законодавством заходів повідомлення Учасників справи про дату, час та місце розгляду заяви, суд приходить до висновків про відсутність підстав до відкладення розгляду заяви та можливість її розгляду за відсутності Прокурора та повноважних представників Учасників справи за наявними у справі документами.

Розглянувши і дослідивши матеріали поданої заяви та справи в їх сукупності, оцінивши наведені доводи і подані докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 22.12.2020р. у справі №914/1302/19 за позовом Заступника військового прокурора Івано-Франківського гарнізону, Івано-Франківська область, м.Івано-Франківськ, в інтересах держави, уповноваженим органом якого здійснювати відповідні функції у спірних відносинах є Міністерство оборони України в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова та Державного підприємства Міністерства оборони України Аеропорт Львів-2 до Товариства з обмеженою відповідальністю ГАЛЕКОСВІТ про зобов`язання Відповідача усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0,0960га по вул.Мізерного, 11 та 13, яка є частиною земельної ділянки військового містечка №1 у м.Стрий Львівської області, шляхом демонтажу огорожі та приведення самовільно зайнятої земельної ділянки в попередній стан в задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення Господарського суду Львівської області від 22.12.2020р. у справі №914/1302/19 не оскаржувалось, набрало законної сили 20.01.2021р. в порядку, встановленому статтею 241 ГПК України, та, у відповідності до приписів ч.1 ст.129-1 Конституції України і ч.1 ст.18 ГПК України, є обов`язковим до виконання на всій території України.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 30.12.2020р. у даній справі судом постановлено призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 13.01.2021р.; явка повноважних представників Учасників справи в судове засідання не визнається обов`язковою.

Додатковим рішенням Господарського суду Львівської області від 13.01.2021р. у даній справі судом ухвалено стягнути з Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону (79007, Львівська область, м.Львів, вул.Клепарівська, буд.20; ідентифікаційний код: 38326057) в дохід Державного бюджету України 1921грн. судового збору; наказ видати після набрання додатковим рішенням законної сили.

Додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 13.01.2021р. у справі №914/1302/19 не оскаржувалось, набрало законної сили 09.02.2021р. в порядку, встановленому статтею 241 ГПК України, та, у відповідності до приписів ч.1 ст.129-1 Конституції України і ч.1 ст.18 ГПК України, є обов`язковим до виконання на всій території України.

09.02.2021р. Господарським судом Львівської області видано наказ про примусове виконання додаткового рішення Господарського суду Львівської області від 13.01.2021р. у справі №914/1302/19 про стягнення з Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону (79007, Львівська область, м.Львів, вул.Клепарівська, буд.20; ідентифікаційний код: 38326057) в дохід Державного бюджету України 1921грн. судового збору.

19.04.2021р. на адресу Господарського суду Львівської області надійшла заява Першого заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону від 08.04.2021р. вих. №15-159вих-21 (вх. №1612/21) про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню та повернення судового збору у справі №914/1302/19 за позовом Заступника військового прокурора Івано-Франківського гарнізону в інтересах держави, уповноваженим органом якого здійснювати відповідні функції у спірних відносинах є Міністерство оборони України в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова та Державного підприємства Міністерства оборони України Аеропорт Львів-2 до Товариства з обмеженою відповідальністю ГАЛЕКОСВІТ про зобов`язання Відповідача усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0,0960га по вул.Мізерного, 11 та 13, яка є частиною земельної ділянки військового містечка №1 у м.Стрий Львівської області, шляхом демонтажу огорожі та приведення самовільно зайнятої земельної ділянки в попередній стан.

Вказану заяву обґрунтовує тим, що Військовою прокуратурою західного регіону України за подання позовної заяви до Господарського суду Львівської області у даній справі сплачено судовий збір в розмірі 1921грн. згідно Платіжного доручення від 30.07.2019р. №769.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 22.12.2020р. у даній справі в задоволенні позову відмовлено, при цьому, питання витребування доказів сплати судового збору та розподілу судових витрат судом не розглядалось.

Додатковим рішенням від 13.01.2021р. у даній справі стягнуто з рахунків Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону в дохід Державного бюджету України 1921,00грн. судового збору.

З підстав наведеного Прокурор просить суд визнати виконавчий документ наказ Господарського суду Львівської області від 09.02.2021р. про примусове виконання додаткового рішення Господарського суду Львівської області від 13.01.2021р. у справі №914/1302/19 таким, що не підлягає виконанню; вирішити питання щодо безпідставного стягнення з Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону на підставі виконавчого документа наказу Господарського суду Львівської області від 09.02.2021р. про примусове виконання додаткового рішення Господарського суду Львівської області від 13.01.2021р. у справі №914/1302/19 судового збору в розмірі 1921грн. та повернути Спеціалізованій прокуратурі у військовій та оборонній сфері Західного регіону судовий збір в розмірі 1921грн., який сплачено 30.07.2019р.

В обґрунтування викладених доводів Прокурором долучено до Заяви копію Листа Головного управління Державної казначейської служби у Львівській області від 26.03.2021р. вих. №05.1-08-06/2742 про зарахування 31.07.2019р. сплаченого військовою прокуратурою Західного регіону України () згідно Платіжного доручення від 30.07.2019р. №769 судового збору в розмірі 1921грн. з призначенням платежу «*;101;38326057;0901010,2800, судовий збір за позовом ВП Івано-Франківського гарн. до ТОВ «Галекосвіт»., Господарський суд Львівської обл., 22030101;;;» до Державного бюджету на рахунок №3083, відкритий у Державній казначейській службі України на ім`я Державної казначейської служби України у Личаківському районі м.Львова Львівської області () за кодом класифікації доходів бюджету 22030101 «Судовий збір» та відомчою ознакою 83 «Господарський суд».

Окрім того, Прокурором долучено копію Меморіального ордеру від 25.03.2021р. №1 (#141296902) про списання судового збору в розмірі 1921грн. в дохід Державного бюджету України згідно з наказом Господарського суду Львівської області від 09.02.2021р. у справі №914/1302/19.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Приписами ч.1 ст.18 ГПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.328 ГПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Згідно ч.4 ст.328 ГПК України про виправлення помилки у виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом.

Додатковим рішенням Господарського суду Львівської області від 13.01.2021р. у даній справі встановлено, що:

«Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, рішенням Господарського суду Львівської області від 22.12.2020р. у даній справі суд ухвалив в позові відмовити повністю, проте, не вирішив питання розподілу судових витрат у справі….

… Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, Прокурор у позовній заяві зазначає, що Військовою прокуратурою Західного регіону України планується понесення судових витрат на оплату судового збору за подання позовної заяви до господарського суду в розмірі 1921грн.

Прокурором в інтересах держави в особі Позивача-1 та Позивача-2 заявлено одну позовну вимогу немайнового характеру про зобов`язання Відповідача усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0,0960га по вул.Мізерного, 11 та 13, яка є частиною земельної ділянки військового містечка №1 у м.Стрий Львівської області шляхом демонтажу огорожі та приведення самовільно зайнятої земельної ділянки в попередній стан. Відтак, сума судового збору, належного до сплати за подання відповідної позовної заяви до господарського суду, становить 1921грн.

При цьому суд зазначає, що в матеріалах справи відсутній платіжний документ про сплату Прокурором судового збору за подання позовної заяви до господарського суду.

Крім того, суд зазначає, що в системі електронного документообігу суду (КП «ДСС») в електронному обліковому записі справи №914/1302/19 також відсутні відомості щодо реквізитів платіжного документа про сплату судового збору за подання позовної заяви до господарського суду та підтвердження зарахування відповідного платежу до Спеціального фонду Державного бюджету України….».

З підстав наведеного спростовуються доводи Прокурора про наявність в матеріалах справи Платіжного доручення від 30.07.2019р. №769 про сплату за подання позовної заяви до господарського суду судового збору в розмірі 1921грн.

При цьому суд звертає увагу на те, що Листом Головного управління Державної казначейської служби у Львівській області від 26.03.2021р. вих. №05.1-08-06/2742 підтверджується зарахування сплаченого Прокурором за подання позовної заяви до господарського суду згідно Платіжного доручення від 30.07.2019р. №769 судового збору в розмірі 1921грн. до Спеціального фонду Державного бюджету України.

З підстав наведеного суд дійшов висновків про те, що обов`язок Прокурора як Боржника за виконавчим документом наказом Господарського суду Львівської області від 09.02.2021р. про примусове виконання додаткового рішення Господарського суду Львівської області від 13.01.2021р. у справі №914/1302/19 відсутній у повному обсязі у зв`язку із сплатою Прокурором судового збору за подання позовної заяви до господарського суду згідно Платіжного доручення від 30.07.2019р. №769 в розмірі 1921грн. та зарахування вказаного платежу 31.07.2019р. до Спеціального фонду Державного бюджету України.

З врахуванням наведеного та встановлених судом обставин суд зазначає про наявність правових підстав до стягнення з Державного бюджету України на користь Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону (79007, Львівська область, м.Львів, вул.Клепарівська, буд.20; ідентифікаційний код: 38326057) 1921грн. судового збору, списаного з Прокурора на підставі Меморіального ордеру від 25.03.2021р. №1 (#141296902).

Відтак, Заява Прокурора від 08.04.2021р. вих. №15-159вих-21 (вх. №1612/21 від 15.04.2021р.) в частині визнання виконавчого документа наказу Господарського суду Львівської області від 09.02.2021р. про примусове виконання додаткового рішення Господарського суду Львівської області від 13.01.2021р. у справі №914/1302/19 таким що не підлягає до виконання та стягнення на користь Боржника 1921грн. судового збору, безпідставно одержаного за виконавчим документом наказом Господарського суду Львівської області від 09.02.2021р. про примусове виконання додаткового рішення Господарського суду Львівської області від 13.01.2021р. у справі №914/1302/19 є мотивованою та обґрунтованою, підлягає до задоволення.

Щодо заяви Прокурора від 08.04.2021р. вих. №15-159вих-21 (вх. №1612/21 від 15.04.2021р.) в частині повернення сплаченого згідно Платіжного доручення від 30.07.2019р. №769 судового збору в розмірі 1921грн. суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; повернення заяви або скарги; відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі; залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням); закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Відповідно до ч.2 ст.7 Закону України «Про судовий збір» у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

Нормою ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Суд зазначає, і аналогічну правову позицію викладено в п.5.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. №7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», що у разі наявності підстав для повернення судового збору, відмінних від тих, які передбачені статтею 7 Закону, це питання вирішується у позасудовому порядку, визначеному наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 N787 "Про затвердження Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів". Суди першої та апеляційної інстанцій можуть надавати відповідні довідки органам Державної судової адміністрації України про те, що документ, за який сплачено судовий збір, до суду не надходив.

Відповідно до п.1 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, та перерахування компенсації частини суми штрафних (фінансових) санкцій, визначених за даними системи обліку даних реєстраторів розрахункових операцій, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013р. №787, цей Порядок розроблено на виконання статей 43, 45, 78 та 112 Бюджетного кодексу України, статті 43 Податкового кодексу України, статті 301 Митного кодексу України, статті 7 Закону України "Про судовий збір" та Положення про Міністерство фінансів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року N 375.

Пунктом 3 Порядку передбачено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державної казначейської служби України з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень, відкритих в органах Казначейства відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.

Згідно п.5 згаданого Порядку повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету або на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, перерахування компенсації здійснюється за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, зокрема, у постановах від 04.03.2019р. у справі №921/1105/15-г/4 та від 17.12.2019р. у справі №925/9/18.

Таким чином, Прокурором у поданій до суду заяві не наведено передбачених приписами ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» чи положеннями Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів підстав до повернення сплаченого згідно Платіжного доручення від 30.07.2019р. №769 судового збору в розмірі 1921грн., а відтак, заява Прокурора від 08.04.2021р. вих. №15-159вих-21 (вх. №1612/21 від 15.04.2021р.) в частині повернення сплаченого згідно Платіжного доручення від 30.07.2019р. №769 судового збору в розмірі 1921грн. є безпідставною та необґрунтованою, а відтак, в її задоволенні в цій частині слід відмовити.

З підстав наведеного суд дійшов висновків про наявність правових підстав до задоволення заяви Першого заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону від 08.04.2021р. вих. №15-159вих-21 (вх. №1612/21 від 15.04.2021р.) про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню та повернення судового збору є частково мотивованою та обґрунтованою, підлягає до задоволення в частині визнання виконавчого документа наказу Господарського суду Львівської області від 09.02.2021р. про примусове виконання додаткового рішення Господарського суду Львівської області від 13.01.2021р. у справі №914/1302/19 таким що не підлягає до виконання та стягнення на користь Боржника 1921грн. судового збору, безпідставно одержаного за виконавчим документом наказом Господарського суду Львівської області від 09.02.2021р. про примусове виконання додаткового рішення Господарського суду Львівської області від 13.01.2021р. у справі №914/1302/19. В частині доводів Прокурора про повернення сплаченого згідно Платіжного доручення від 30.07.2019р. №769 судового збору в розмірі 1921грн. Заяву слід відхилити за безпідставністю та необґрунтованістю.

Керуючись ст.ст. 13, 14, 15, 18, 42, 46, 73, 74, 120, 121, 234, 235, 328 Господарського процесуального кодексу України, ст.7 Закону України «Про судовий збір», суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву Першого заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону від 08.04.2021р. вих. №15-159вих-21 (вх. №1612/21 від 15.04.2021р.) про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню та повернення судового збору у справі №914/1302/19 задоволити частково.

2. Визнати таким, що не підлягає виконанню наказ Господарського суду Львівської області від 09.02.2021р. про примусове виконання додаткового рішення Господарського суду Львівської області від 13.01.2021р. у справі №914/1302/19 про стягнення з Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону (79007, Львівська область, м.Львів, вул.Клепарівська, буд.20; ідентифікаційний код: 38326057) в дохід Державного бюджету України 1921грн. судового збору.

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону (79007, Львівська область, м.Львів, вул.Клепарівська, буд.20; ідентифікаційний код: 38326057) 1921грн. судового збору, списаного на підставі Меморіального ордеру від 25.03.2021р. №1 (#141296902) згідно наказу Господарського суду Львівської області від 09.02.2021р. у справі №914/1302/19.

4. В частині повернення сплаченого згідно Платіжного доручення від 30.07.2019р. №769 судового збору в розмірі 1921грн. заяву Першого заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону від 08.04.2021р. вих. №15-159вих-21 (вх. №1612/21 від 15.04.2021р.) про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню та повернення судового збору у справі №914/1302/19 відхилити.

5. Наказ видати після набрання ухвалою законної сили.

6. Ухвала набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.235 ГПК України.

7. Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені главою І розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається - lv.arbitr.gov.ua/sud5015/.

Повний текст ухвали складено 05.05.2021р.

Головуючий суддя Т.Б. Фартушок