ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
29.04.2021 справа № 914/3399/20
За позовом: Фірми «LWOPOL» Януш Сікорскі, м.Варшава, Республіка Польща,
до відповідача: Львівського казенного експериментального підприємства засобів пересування і протезування, м. Львів,
про стягнення 2'140'161,95 грн. заборгованості,
Суддя Яворський Б.І.,
при секретарі Муравець О.М.
Представники cторін:
від позивача: Петрів Х.Б.
від відповідача: Пришляк Ю.В.
Відводів складу суду сторонами не заявлялося.
Запис розгляду судової справи здійснювався за допомогою технічних засобів - програми фіксування судового процесу (судового засідання) «Акорд».
У провадженні Господарського суду Львівської області перебувала справа №914/3399/20 за позовом Фірми «LWOPOL» Януш Сікорскі до Львівського казенного експериментального підприємства засобів пересування і протезування про стягнення 2'140'161,95 грн. заборгованості за договором постачання № 232 від 26.09.2018 та додаткової угоди до нього, з яких: 1'376'558,54 грн. основного боргу, 59'6679,76 грн. пені, 75'126,46 грн. 3% річних та 91'797,19 інфляційних втрат. У позовній заяві позивач зазначив, що орієнтовна сума понесених витрат на правничу допомогу адвоката складатиме 50'000,00 грн.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 08.04.2021 у справі №914/3399/20 позовні вимоги задоволено частково, присуджено до стягнення з Львівського казенного експериментального підприємства засобів пересування і протезування на користь Фірми «LWOPOL» Януш Сікорскі 1'376'558,54 грн. основного боргу, 144'405,66 грн. пені, 75'126,46 грн. 3% річних та 25'107,71 грн. судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У судовому засіданні 08.04.2021 позивач питання щодо відшкодування понесених витрат на правову допомогу просив не розглядати, оскільки усі докази понесення таких витрат та заява про їх розподіл будуть подані у порядку ч.8 ст.129 ГПК України упродовж 5 днів після ухвалення рішення у справі.

Відповідно до положень ч. 1 та ч. 2 ст. 221 ГПК України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

13.04.2021 позивач скерував суду заяву про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу) у справі. 15.04.2021 вказана заява надійшла на адресу суду (вх.№1608/21). До заяви долучено копію договору про надання правової допомоги від 01.12.2020 та додаткової угоди до нього, акт наданих послуг від 26.03.2021 з описом наданих адвокатом послуг, а також докази її надіслання відповідачу.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.04.2021 заява передана для розгляду судді Яворському Б.І.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 19.04.2021 заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу призначено до розгляду в судовому засіданні на 28.04.2021 та повідомлено сторони про таке засідання.

28.04.2021 відповідач подав клопотання про відмову у задоволенні заяви щодо стягнення 50'000,00 грн. витрат на правову допомогу (вх.№10105/21).

Представник заявника у судове засідання 28.04.2021 з`явився, підтримав подану заяву.

Представник відповідача у судове засідання з`явився, просив відмовити у задоволенні заяви позивача. Зазначив, що сума є явно завищеною у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг у м.Львові та по відношенню до відповідача, а розмір витрат на правову допомогу є необгрунтованим і недоведеним, оскільки до заяви про розподіл судових витрат позивачем не додано жодного документа щодо детального опису кількості затраченого часу та розумності саме такої суми за надані послуги, а також не додано документального підтвердження оплати послуг адвоката.

Відповідно до ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо зокрема судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Відповідно до ч. 1 та ч.3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ст.126 ГПК України).

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ст.126 ГПК України).

Судові витрати, крім судового збору, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторонни пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч.8 ст.129 ГПК України).

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем надано копію договору про надання правової допомоги від 01.12.2020 року та копію додаткової угоди до договору про надання правової допомоги від 01.12.2020 року, укладені між Адвокатським об`єднанням «АКСЕЛО» в особі керуючого партнера Чорненького Віталія Ігоровича та Фірми «LWOPOL» Януш Сікорскі в особі Януша Сікорського. Предметом договору є надання професійної правової допомоги клієнту усіма законними методами та способами у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані зі захистом та відновленням порушених. оспорюваних, невизнаних прав та законних інтересів (п. 1.1 договору).

Договором передбачено, що розмір та порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати визначаються за погодженням сторін шляхом підписання додаткової угоди, що є додатком до цього договору і його невід`ємною частиною. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката та інші істотні обставини (п. 4.1, п. 4.2 договору).

Відповідно до пункту «а» ч.1 та ч.3 додаткової угоди до договору про надання правової допомоги від 01.12.2020 сторони погодили такі розміри та порядок сплати гонорару адвоката: збір та оцінка доказів, підготовка позовної заяви, представництво інтересів клієнта в суді першої інстанції - п`ятдесят тисяч гривень. Оплата здійснюється на підставі рахунку протягом 45 робочих днів з дня отримання рахунку та підписання акту наданих послуг (правової допомоги).

Зі змісту наведених положень додаткової угоди до договору від 01.12.2020 випливає, що сторонами погоджено розмір послуг адвоката у фіксованому розмірі.

Відповідно до положень статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

З огляду на предмет договору про надання юридичної допомоги об`єктом оплати за договором є надані адвокатом юридичні послуги, зокрема, у зв`язку із вирішенням спору в суді першої інстанції.

Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Судом враховується, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю; суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

У постанові від 28.12.2020 у справі №640/18402/19 Верховний Суд зазначив наступне: «Розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат в суді першої інстанції. Суд, з огляду на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах позивача, дійшов висновку: що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 12 350,00 грн є реальними, підтвердженими матеріалами справи. Щодо відсутності детального опису робіт на виконання положень частини четвертої статті 134 КАС України, Суд звертає увагу на зміст цієї норми, яка запроваджена «для визначення розміру витрат», в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а, отже, є визначеним».

До матеріалів справи долучено акт наданих послуг (правової допомоги) від 26.03.2021 року, відповідно до якого Адвокатське об`єднання у грудні 2020 - березні 2021 року надало наступні послуги (правову допомогу) клієнту у справі № 914/3399/20: збір та оцінка доказів, підготовка позовної заяви, представництво інтересів клієнта в суді першої інстанції. Загальна вартість правової допомоги становить п`ятдесят тисяч гривень.

Документи, що подавались до суду від імені позивача, підписані адвокатом Чорненьким В.І. Представники позивача брали участь у п`яти засіданнях щодо стягнення 2'140'161,95 грн. заборгованості за договором постачання № 232 від 26.09.2018.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст.126 ГПК України).

У розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Вказану правову позицію викладено у постанові від 17.09.2019 Верховного Суду по справі №910/4515/18.

28.04.2021 відповідач подав клопотання про відмову у задоволенні заяви щодо стягнення 50'000,00 грн. витрат на правову допомогу (вх.№10105/21), у якій зазначив, що сума є явно завищеною у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг у м.Львові та по відношенню до відповідача, а розмір витрат - необгрунтованим і недоведеним належними доказами.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч. 1 ст.74 ГПК України.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23 червня 1993 р.).

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до ст. 2 ГПК України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.33 Рішення від 27.10.1993 Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів»).

У п. 26 рішення від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» ЄСПЛ нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

Проте, фактично посилання відповідача на те, що понесені позивачем витрати на професійну правничу правову допомогу є завищеними та таким, що не відповідає складності даної справи та витраченим часом на конання наданих послуг, по суті є лише висловлюваннями.

Правову позицію з приводу обов`язку сторони довести належними доказами обставини неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу, які заявлено до розподілу, а не лише заявити про такі обставини, викладено у постанові Верховного Суду від 06.10.2020 по справі №922/376/20. Крім того, Верховний Суд у складі об`єднаної палати КГС у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 звертає увагу, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої ст.126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України. Судом також враховано, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Враховуючи ступінь спірних правовідносин між учасниками судового процесу, суд вважає, що заявлений до відшкодування розмір судових витрат не є завищеним у порівнянні із ціною позову, оскільки відповідає критерію реальності, матеріальному (договірного) та процесуальному праву (оскільки висвітлює затрати по роботі адвоката у даній справі), що відповідає правовим позиціям, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 та у постановах ВС від 25.04.2018 у справі № 922/3142/17, від 02.05.2018 у справі № 910/22350/16, від 11.06.2018 року у справі № 923/567/17.

Як уже відзначалося, рішенням Господарського суду Львівської області від 08.04.2021 у справі № 914/3399/20 позовні вимоги задоволено частково; судовий збір покладено на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 2 ст. 126 ГПК України закріплено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

З огляду на викладені обставини, враховуючи ч.4 ст.129 ГПК України, подання заявником доказів на підтвердження розміру витрат на оплату допомоги адвоката, суд дійшов висновку про наявність підстав для винесення додаткового рішення у справі про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 39'000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 13, 74, 86, 126, 126, 129, 130, 221, 244, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Заяву Фірми «LWOPOL» Януш Сікорскі (вх.№1608/21 від 15.04.2021) про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу) у справі №914/3399/20 задовольнити частково.

2. Стягнути з Львівського казенного експериментального підприємства засобів пересування і протезування (79052, м.Львів, вул.Рудненська, 10; ) на користь Фірми «LWOPOL» Януш Сікорскі (02-828, Республіка Польща, м. Варшава, вул. Пльоси 12D, номер NIP , номер REGON 015051885) 39'000,00 грн. витрат на правову допомогу у справі № 914/3399/20.

3. У задоволенні решти вимог відмовити.

Додаткове рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину додаткового рішення.

Повний текст додаткового рішення складено 11.05.2021.

Додаткове рішення розміщується в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя Б.І. Яворський