ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2021 р. Справа№ 910/19311/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Поляк О.І.

суддів: Кропивної Л.В.

Андрієнка В.В.

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» на рішення Господарського суду міста Києва (суддя Бондарчук В.В.) від 10.02.2021 у справі №910/19311/20

за позовом Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 38 405,15 грн,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року Акціонерне товариство «Запорізький завод феросплавів» (далі - АТ «Запорізький завод феросплавів», Товариство) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця», Укрзалізниця) про стягнення збитків у розмірі 38 405,15 грн у зв`язку із втратою вантажу під час перевезення.

Ухвалою суду від 09.12.2020 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.02.2021 у справі №910/19311/20 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано встановленими судом обставинами передчасного звернення Товариства до суду, з огляду на недотримання ним вимог обов`язкового претензійного порядку врегулювання спору, передбаченого Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення.

Не погоджуючись з прийнятим у справі рішенням, Акціонерне товариство «Запорізький завод феросплавів» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2021 у справі №910/19311/20 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування вимог за апеляційною скаргою Товариство вказує на неправильне застосування місцевим судом статті 124 Конституції України. Висновки суду про обов`язковість дотримання претензійного порядку обмежують право Товариства на судовий захист.

10.03.2021 матеріали справи разом з апеляційною скаргою, надійшли до Північного апеляційного господарського суду та, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, передані на розгляд колегії суддів у складі: Поляк О.І. (головуючий), Андрієнко В.В., Кропивна Л.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.03.2021 апеляційну скаргу прийнято до розгляду у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

06.04.2021 до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив Укрзалізниці, у якому остання просить апеляційну скаргу Товариства залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін. Відповідач наполягає на обов`язковості дотримання встановленого § 6 статті 37 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951 зі змінами та доповненнями від 01.07.2019 (далі - УМВС) претензійного (досудового) порядку врегулювання спору.

Частиною першою статті 269 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Одночасно, згідно з частиною четвертою статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги у зв`язку з таким.

Як встановлено місцевим судом та підтверджується матеріалами справи, 06.08.2020 між АТ «Запорізький завод феросплавів» (далі - покупець) та Company «Black Sea Solution. LLC», Грузія (далі - постачальник) укладено контракт №06082020ZFZ/BSS, відповідно до якого постачальник зобов`язався поставити продукцію коксохімічного виробництва на умовах цього контракту.

Згідно п. 2.1. контракту товар поставляється покупцеві у технічно справжніх люкових, залізничних вагонах, навалом у вологому стані.

Сторонами підписано специфікацію № 1 від 06.08.2020, згідно з якою постачальник поставляє товар, відповідно до п. 2.1. цього контракту, а саме: вугілля фракції 16,5-31,5 мм», у кількості 2 000,00 тн, на суму 191 000,00 доларів США, на умовах поставки DAP - станція Ізов Хрубешов, серпень-вересень 2019 року.

22.09.2020 постачальником із залізничної станції відправлення «Ізов Хрубешов» до залізничної станції призначення «Запоріжжя Ліве» Придніпровської залізниці за залізничною накладною № 39628 відправлено вантаж - вугілля фракції 16,55 - 31,5 мм.

Вантаж прибув у рухомому складі по залізничній накладній № 39628 (основна) на станцію «Нижньодніпровськ-Вузел» Придніпровської залізниці у вагоні №60367042, у зв`язку з чим складено накладну № 46491973 (додаткову).

Накладною № 46491973 (додаткової) підтверджується маса вантажу - 55 020 кг (п. 18 накладної).

01.10.2020 вагон №60367042 було видано вантажоотримувачу - АТ «Запорізький завод феросплавів» на станції призначення «Запоріжжя-Ліве» Придніпровської залізниці.

02.10.2020 на станції «Запоріжжя-Ліве» Придніпровської залізниці складено комерційний акт № 460005/1253, з п. 15 якого вбачається, що відповідно до документа у вагоні зазначено вагу: тара 24 180 кг, нетто 55 020 кг, фактично виявлено брутто 65 960 кг, тара з документа 24 180 кг, нетто 41 780 кг, що менше задокументованої накладною №46491973 ваги на 13 240 кг.

До цього акту також було складено додатковий лист, в якому зазначено, що: «маркування в документах не значиться, над 4-5-6 люками порушено маркування воронкоподібне поглиблення довжиною 150-200 см, шириною 280 см, глибиною 120-150 см. На деталях вагона є залишки вантажу. В технічному відношенні вагон справний, про що складено акт ГУ 106 № 206 від 01.10.2020. Також наявне нещільне прилягання 5 і 6 люків до армованих листів попередньої балки, є зазори довжиною 15 см, шириною 2 см кожний. Зазори ззовні закладені дрантям. Двері цільнометалеві, люки закриті, просипання вантажу немає. При повторному переваженні дані не змінилися.»

Крім цього, позивачем при отриманні вантажу складено акт №101/20 приймання продукції за кількістю від 02.10.2020, в якому зазначено наступне: «Завантаження нижче рівня бортів вагона на 20-30 см, у вигляді трапеції. Поверхня навантаження маркірована вапном, що відповідає відомостям в залізничній накладній. На поверхні вантажу є наступні порушення: над 4-5-6 люками є воронкоподібні поглиблення в розмірі 150-200см*280см*120-150 см, у місці поглиблення маркірування відсутнє. На момент огляду та перевірки вагон у справному технічному стані, бездверний, люки вагону, за винятком 5-6 люка праворуч, закриті щільно, просипання вантажу немає. При цьому, наявне нещільне прилягання 5 і 6 люків до армованих листів попередньої балки, є зазори довжиною 15 см, шириною 2 см кожний. Зазори ззовні закладені дрантям. На деталях вагона є залишки вантажу.

Підставою для виникнення втрати вантажу є просипання вантажу, внаслідок нещільного прилягання армованих листів, неякісного закриття зазорів розвантажувального люка. Вантажовідправник в порушення Технічних умов розміщення та кріплення вантажу не вжив заходів з ущільнення зазорів та не визначив придатність вагона для перевезення вантажу дрібної фракції, яка б виключила втрату вантажу в напрямку слідування».

27.10.2020 позивач звернувся до відповідача з претензією вих. № 18-206 на суму 39 236,14 грн у зв`язку із втратою вантажу.

17.11.2020 відповідач листом № ЦМ-Ю-16/54 надав відповідь на цю претензію, в якій зазначив, що вона не приймається до розгляду на підставі параграфа 6 статті 46 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, оскільки Товариством не долучено до претензійних матеріалів оригіналу накладної (лист 1 накладної).

Спір у справі, що переглядається виник у зв`язку із тим, що Товариство зазнало матеріальних збитків, спричинених втратою належного йому вантажу під час здійснення Укрзалізницею перевезення цього вантажу. Позивачем підкреслюється, що відповідач як перевізник належним чином не виконав зобов`язань щодо збереження вантажу під час перевезення, внаслідок чого зобов`язаний відшкодувати позивачу вартість недостачі вантажу у розмірі 38 405,15 грн, заподіяної незбереженням прийнятого до перевезення вантажу згідно із залізничною накладною № 39628 (основна) від 22.09.2020 та № 46491973 (додаткова).

За змістом частини 5 статті 307 Господарського кодексу України, яка кореспондується з положеннями частини 2 статті 908 та статті 920 Цивільного кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

За приписами статті 9 Конституції України та статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Частинами 1,2 статті 3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародним договором України встановлено інші правила судочинства, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору.

01.11.1951 СРСР було підписано Угоду про міжнародне залізничне вантажне сполучення (далі - УМГС).

17.09.1992 Україна приєдналася до Віденської конвенції «Про правонаступництво держав щодо договорів», яка була ратифікована постановою Верховної ради України «Про приєднання України до Віденської конвенції» від 17.11.1992 № 2784-XII.

Згідно зі статтею 34 Конвенції:

1. Коли частина або частини території держави відокремлюються й утворюють одну або декілька держав, незалежно від того, чи продовжує існувати держава-попередниця:

a) будь-який договір, що був чинним на момент правонаступництва держав щодо всієї території держави-попередниці, залишається чинним стосовно кожної утвореної в такий спосіб держави-спадкоємниці;

У розрізі даного спору, з огляду на міжнародний характер перевезення, до правовідносин сторін, які пов`язані з відшкодування збитків у зв`язку із частковою втратою вантажу, застосовується Угода про міжнародне залізничне вантажне сполучення із змінами та доповненнями станом на від 01.07.2019.

У відповідності до § 1 статті 3 УМВС ця Угода встановлює єдині правові норми договору перевезення вантажу в прямому міжнародному сполученні та в прямому міжнародному залізнично-поромному сполученні.

В § 1 статті 8 УМВС передбачено, що порядок застосування умов дійсної Угоди, а також спеціальні умови перевезення окремих видів вантажів встановлюються «Правилами перевезень вантажів» (додаток 1 до цієї угоди).

Згідно § 1, 3 та 5 статті 14 УМВС у відповідності до договору перевезення перевізник зобов`язується за плату перевезти вантаж відправника до станції призначення по маршруту, визначеному відправником та договірним перевізником, та видати його отримувачу. Укладення договору перевезення підтверджується накладною. Кожний наступний перевізник, який приймає вантаж до перевезення разом з накладною, вступає в договір перевезення та приймає на себе відповідні зобов`язання.

Відповідно до § 1, 2 статті 15 УМВС в накладній повинно міститися обов`язкові відомості: найменування відправника та його адресу; найменування одержувача та його адресу; спосіб визначення маси вантажу; найменування залізниці і станції відправлення; найменування залізниці і станції призначення; найменування прикордонних станцій переходів; найменування вантажу і його код; номер відправки; рід упаковки; кількість місць вантажу; маса вантажу; номер вагона (контейнера), ким надано вагон для перевезення вантажу (відправником або перевізником) перелік супровідних документів, прикладених відправником до накладної; про оплату провізних платежів; кількість і знаки пломб; спосіб визначення маси вантажу; дата укладення договору. У накладній крім відомостей, зазначених у § 1 цієї стаття, у разі необхідності повинні міститися такі відомості: найменування наступних перевізників; заяви відправника, що стосуються вантажу; припортові залізничні станції і порти передачі на водний транспорт; інші відомості, передбачені Правилами перевезення вантажів ( далі - Правила).

Пунктом 7.1. розділу ІІ Правил передбачено, що перевезення вантажу оформляється накладною єдиного зразку за формою, наведеною у додатку 1 до Правил. Накладна складається відправником та пред`являється договірному перевізнику. Графи накладної заповнюються відправником та перевізником у відповідності до приписів Правил.

Згідно § 2 статтею 37 УМВС перевізник несе відповідальність за втрату, недостачу, ушкодження (псування) вантажу з моменту прийняття вантажу до перевезення до моменту його видачі. Обставини, які є підставою для виникнення відповідальності перевізника за втрату, недостачу, пошкодження (псування) вантажу, засвідчуються комерційним актом.

Водночас, у відповідності до § 1 статті 46 УМВС право пред`явлення претензії до перевізника належить відправнику і одержувачу.

Параграфом 2 статті 37 УМВС встановлено, що претензія пред`являється з відповідним обґрунтуванням та зазначенням суми відшкодування. Претензія пред`являється в паперовому вигляді, а при наявності домовленостей між учасниками перевезення - в електронному вигляді. Претензія пред`являється: відправником - до договірного перевізника; одержувачем - до перевізника, який видає вантаж.

Відповідно § 5 статті 37 УМВС особа, яка подає претензію зобов`язана обґрунтувати претензію відповідно з Правилами перевезень вантажів.

Так, згідно п. 40.2. Правил перевезення вантажів, при пред`явленні претензії особа, яка має право на пред`явлення претензії, зобов`язана докласти до претензії наступні документи в оригіналах: у випадку нестачі, пошкодження (псування) вантажу - відправник або одержувач: «Оригінал накладної» (лист 1 накладної) і «Лист повідомлення про прибуття вантажу» (лист 6 накладної) і комерційний акт, виданий одержувачу перевізником на станції призначення.

Згідно § 6 статті 37 УМВС, якщо претензія оформлена з порушенням приписів § 3 і § 5 цієї статті, вона повертається претендателю без розгляду в строк не пізніше 15 днів з дня її надходження перевізнику із зазначенням причини її повернення.

У таких випадках не настає призупинення перебігу строку давності, передбачений § 3 статті 48 «Строки давності».

Якщо перевізник повертає претендателю претензію пізніше 15-денного терміну, то перебіг строку давності зупиняється з наступного дня після закінчення цього терміну до дня відправлення перевізником претендателю даної претензії.

Повернення перевізником претендателю такої претензії не є її відхиленням і не дає претендателю права звернутися з позовом до судових органів.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 27.10.2020 АТ «Запорізький завод феросплавів» звернулось до АТ «Українська залізниця» з претензією вих. № 18-206 на суму 39 236,14 грн у зв`язку із втратою вантажу.

Відповідач листом №ЦМ-Ю-16/54 від 17.11.2020 надав відповідь на цю претензію, в якій зазначив, що вона не приймається до розгляду на підставі параграфа 6 статті 46 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, оскільки відповідачем не долучено до претензійних матеріалів оригіналу накладної (лист 1 накладної).

Так, відповідно до акту від 13.11.2020 працівниками Укрзалізниці під час розкриття конверту з претензією від 27.10.2020 №18-206 виявлено, що в додатку зазначено оригінал залізничної накладної №39628 (основна) натомість додано оригінал «лист повідомлення про прибуття вантажу» (лист 6 накладної) №39628 та оригінал «відомість вагонів» до накладної №39628. Претензію разом із доданими до неї матеріалами повернуто товариству.

Товариство не висловило заперечень щодо відомостей, зазначених у акті від 13.11.2020.

Відповідно, оформлення Товариством претензії від 27.10.2020 №18-206 без дотримання положень § 6 статті 46 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, як і повернення Укрзалізницею такої претензії без розгляду дає підстави для висновку про те, що вимога обов`язкового претензійного порядку врегулювання спору, передбаченого Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення Товариством не була дотримана. Тобто досудове врегулювання спору не відбулось.

Встановлене, з огляду на приписи § 6 статті 37 УМВС, норми статей 9 Конституції України, статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» частину другу статті 3 Господарського процесуального кодексу України, виключає можливість розгляду вимог Товариства про стягнення збитків у розмірі 38 405,15 грн у зв`язку із втратою вантажу під час перевезення.

Висновки суду першої інстанції у цій частині є мотивованими.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги стосовно порушення судом першої інстанції статті 124 Конституції України.

Так, частинами 1-3 статті 124 Конституції України унормовано, що делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 № 15-рп/2002 у справі № 1-2/2002 (про досудове врегулювання спорів) положення частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Одночасно, як роз`яснено у підпункті 3.17.2 пункту 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №7 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України (в редакції, що діяла до 15.12.2017) судами першої інстанції», місцеві господарські суди приймають у порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України, до свого провадження як позови з вимогами, що ґрунтуються на визнаних претензіях позивача, так і позови, щодо вимог яких не подано доказів вжиття заходів досудового врегулювання спору. У зв`язку з викладеним суди не мають права застосовувати пункт 4 статті 83 Господарського процесуального кодексу України, а також відмовляти в прийнятті заяви про збільшення розміру позовних вимог через недотримання порядку досудового врегулювання спору (частина четверта статті 22 названого Кодексу), крім позовів, пов`язаних з перевезеннями, що здійснюються на підставі угод про міжнародне залізнично-вантажне сполучення (СМГС) та міжнародне залізничне перевезення (КОТІФ).

Як вже було зазначено, ч. 2 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України (в чинній редакції) визначено, що якщо міжнародним договором України встановлено інші правила судочинства, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору.

Оскільки перевезення по даній справі здійснювалось у міжнародному залізничному вантажному сполученні, то для даної категорії перевезення застосовуються положення Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, які превалюють над вимогами національного законодавства.

Отже, суд першої інстанції дійшов мотивованого висновку предчасність звернення товариства до суду із позовними вимогами про стягнення збитків у розмірі 38 405,15 грн у зв`язку із втратою вантажу під час перевезення.

За результатами здійсненого колегією суддів апеляційного розгляду справи, суд дійшов висновку, що місцевий господарський суд повно та всебічно дослідив матеріали справи та доводи сторін, застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права, якими врегульовано ці правовідносини, ухвалив законне та обґрунтоване рішення суду. Підстави для його скасування - відсутні.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, судові витрати покладаються судом на скаржника.

Керуючись статтями 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2021 у справі №910/19311/20 - без змін.

2. Справу №910/19311/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачені статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.І. Поляк

Судді Л.В. Кропивна

В.В.Андрієнко