ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06.05.2021 Справа № 920/261/21
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі головуючого судді Яковенка В.В., за участю секретаря судового засідання Данілової Т.А., розглянувши матеріали справи № 920/261/21 в порядку спрощеного позовного провадження

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "СВІДА" (40009, м. Суми, вул. Пушкіна, буд. 11, )

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Козлова Миколи Олександровича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

про стягнення 51184,25 грн.,

представники сторін:

позивача - адвокат Вороненко Р.М.,

відповідача - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Сумської області надійшла позовна заява, в якій позивач просить стягнути з відповідача 51184,25 грн. заборгованості за договором №220720 від 22.07.2020 купівлі-продажу, з яких: 48956,05 грн. основного боргу, 494,93 грн. - 3% річних, 1733,27 грн. інфляційних втрати, а також 2270,00 витрат зі сплати судового збору та 10000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою суду від 18.03.2021 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та встановлено сторонам строки для надання заяв по суті справи.

Відповідач відзив на позовну заяву до суду не подав, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

15.04.2021 представник позивача подав до суду обгрунтування витрат на професійну правничу допомогу, в яких просить суд стягнути з відповідача сплачені адвокату 10000,00 грн. на підставі наданих додаткових до обгрунтувань документів.

Ухвалою суду від 15.04.2021 відкладено розгляд справи по суті на 06.05.2021.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження з особливостями, визначеними у цій главі (ч. 1 ст. 252 ГПК).

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться (ч. 8 ст. 252 ГПК).

Відповідно до ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши надані суду докази, суд приходить до висновку про задоволення позову, враховуючи наступне.

22.07.2020 між фізичною особою-підприємцем Козловим Миколою Олександровичем (відповідач - продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю «СВІДА» (позивач - покупець) укладено договір купівлі-продажу № 22070 та додаток № 1 до договору (Специфікація № 1), відповідно до умов яких продавець прийняв на себе зобов`язання поставити, а покупець прийняти та оплатити деревину: сосна (сухостій) за ціною та характери тисками, що визначені в Специфікації № 1 Заліковим розміром та орієнтовним обсягом поставки: 18х100х1000 - 200 м3 , 19х120х1200 - 50 м 3 , 18х120х1000 - 115 м3.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до п. 1.2. договору найменування, кількість та ціна товару, що включає вартість пакування, вказується в накладній.

Пунктом 3.1. договору сторони погодили, що оплата за товар здійснюється покупцем шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця згідно рахунку-фактури.

Обсяг партії товару, що відвантажується, визначається в Специфікації (п. 4.3. договору).

Відповідно до п. 4.5 договору датою поставки товару та датою прийому товару на склад покупця вважається дата підписання покупцем товарно-транспортної накладної та (або) видаткової накладної.

Згідно з п. 4.6 договору сторони погодили, що товар повинен супроводжуватися наступними документами: рахунок-фактура; видаткова накладна; товаротранспортна накладна на пиловник.

Договір набирає чинності з дати його підписання і діє до 31 грудня 2020 року. Якщо до цього часу сторони не виконали свої зобов`язання, то термін дії договору продовжується до повного виконання зобов`язань сторонами. Якщо жодна з сторін не виявила бажання розірвати договір, дія його продовжується на наступний календарний рік (п. 9.1 договору).

До договору купівлі-продажу № 220720 від 22.07.2020 між сторонами було підписано Специфікацію № 1 (додаток №1).

Пунктом 9 Специфікації №1 сторони погодили умови оплати: 100% при відвантаженні товару зі складу продавця.

Договір та Специфікація №1 підписані представниками сторін та їх підписи скріплені печатками підприємств.

У відповідності до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 статті 173 ГК України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ч.1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору та згідно рахунків продавця № 1 від 22.07.2020 на суму 125000,00 грн. та № 2 від 15.09.2020 на суму 149500,00 грн. позивачем перераховано на банківський рахунок продавця 22.07.2020 - 25000,00 грн.; 24.07.2020 - 25000,00 грн.; 28.07.2020 - 25000,00 грн.; 04.08.2020 - 25000,00 грн.; 14.08.2020 - 25000,00 грн.; 15.09.2020 - 46171,90 грн.; 18.09.2020 - 25000,00 грн.; 06.10.2020 - 25000,00 грн.; 07.10.2020 - 25000,00 грн.; 12.10.2020 - 25000,00 грн. Всього на загальну суму 271171,90 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, долученими до матеріалів справи.

Продовець відвантажив покупцю товар на загальну суму 222215,85 грн., а саме: 31.07.2020 - 30533 м3 на суму 71752,55 грн., 14.09.2020 - 33,02 м3 на суму 77597,00 грн., 13.10.2020 - 31,681 м3 на суму 72866,30 грн., що підтверджується накладними №№ 310720, 140920, 131020.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, в той час як продавець свої зобов`язання згідно умов договору не виконав у повному обсязі, здійснивши лише часткову поставку товару на суму 222215,85 грн., у зв`язку з чим утворилась заборгованість за непоставлений товар в сумі 48956,05 грн.

З метою досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача з претензією-вимогою від 04.11.2020 про повернення отриманих коштів в семиденний термін з моменту отримання вимоги. Однак, відповідач відповіді на зазначену претензію позивача не надав, розрахунки з позивачем не провів.

Відповідно до ст. ст. 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

На підставі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з ч.1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Стаття 663 ЦК України передбачає, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст. 526 ЦК України, яка кореспондуються зі ст. 193 ГК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент, зокрема, вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця поставити товар (п.1 ч.1 ст. 664 ЦК України).

За змістом ч.1 ст. 693 ЦК України попередньою оплатою визначається встановлений договором обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем.

При цьому ч.2 ст. 693 ЦК України встановлено: якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі позову.

У даному випадку позивачем було обрано такий варіант правової поведінки боржника, як повернення суми попередньої оплати у зв`язку з невиконанням відповідачем обов`язку щодо передачі товару, що узгоджується з положеннями ч.2 ст. 693 ЦК України, як й стала правовою підставою для звернення ТОВ «Свіда» з позовом до суду у цій справі.

Як вбачається з п.10 специфікації № 1, що є додатком №1 до договору № 220720 від 22.07.2020 умови оплати: 100% при відвантаженні товару зі складу продавця;

У п.3.1. договору передбачено оплату за товар шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця згідно рахунку-фактури; у п.3.2. зазначено, що у випадку невиконання покупцем п.3.1. продавець припиняє подальшу поставку товару, до повного розрахунку. За умовами п.4.1. договору поставка товару здійснюється на умовах FCA - склад продавця, за рахунок та силами покупця, а за п.4.6. договору, рахунок-фактура є одним із документів, які повинні супроводжувати товар.

Рахунки на оплату постачальника № 1 від 22.07.2020 на суму 125000,00 грн. та № 2 від 15.03.2020 на суму 149500,00 грн. виставлено ФОП Козловим М.О. до оплати ТОВ «Свіда» за лісоматеріали обрізні з сосни в кількості 119,348 м.куб. загальною вартістю 274500,40грн.

Платіжні доручення №№ 3649 від 22.07.2020, 3678 від 24.07.2020, 3687 від 28.07.2020, 3726 від 04.08.2020, 3801 від 14.08.2020, 3918 від 15.09.2020, 3935 від 18.09.2020, 3994 від 06.10.2020, 4001 від 07.10.2020, 4027 від 12.10.2020 про сплату ТОВ «Свіда» ФОП Козлову М.О. 271171,90 грн. мають призначення платежу «попередня оплата за товар згідно рахунку № 1 від 22.07.2020 без ПДВ», «оплата за товар згідно рахнку № 2 від 15.09.2020 без ПДВ».

Відтак, з матеріалів справи вбачається як факт перерахування позивачем відповідачу 271171,90 грн попередньої оплати за товар, так і факт непоставки товару на суму 48956,05 грн., а також невиконання відповідачем вимоги № 04/11 від 04.11.2020 про повернення сплачених коштів.

За таких обставин наявні підстави для застосування приписів ч.2 ст. 693 ЦК України та стягнення з фізичної особи-підприємця Козлова М.О. на користь ТОВ «Свіда» 48956,05 грн сплаченої суми попередньої оплати за непоставлений на виконання договору товар.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення з ФОП Козлова М.О. заборгованості в сумі 48956,05 грн., яка фактично є поверненням попередньої оплати, є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних у сумі 494,93 грн. та втрат від інфляції в сумі 1733,27 грн.

У силу положення статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною другою статті 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми.

У кредитора згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3 % річних за період прострочення в оплаті основного боргу.

Виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 910/12382/17).

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Відповідно до встановлених судом обставин справи за змістом статті 625 ЦК України, яка регулює відповідальність за порушення грошового зобов`язання, стягувана позивачем з відповідача сума інфляційних втрат та 3 % річнихвід несплаченої (неповернутої) суми попередньої оплати є відповідальністю сторони господарського договору за допущене нею правопорушення у сфері господарювання.

За змістом статей 509, 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) та від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Тобто правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Слід зазначити, що стаття 625 розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги п`ятої ЦК України та визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Приписи розділу І книги п`ятої ЦК України поширюють свою дію на всі види грошових зобов`язань, у тому числі як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги п`ятої ЦК України), так і на недоговірні зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги п`ятої цього Кодексу).

При цьому у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Не є таким винятком із загального правила випадок, коли покупець має право вимагати повернення суми попередньої оплати на підставі ч. 2 ст. 693 ЦК України.

З огляду на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія положень ч. 2 ст. 625 ЦК України.

З урахуванням викладеного позовні вимоги про стягнення 1733,27 грн інфляційних втрат за період з 13.11.2020 по 15.03.2021 та 494,93 грн 3 % річних за період з 13.11.2020 по 15.03.2021 підлягають задоволенню у заявленому розмірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 48956,05грн боргу, 494,93 грн. 3% річних та 1733,27 грн. втрат від інфляції є обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 129 ГПК України судовий збір в сумі 2270,00 грн підлягає відшкодуванню позивачеві за рахунок відповідача.

Що стосується витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн, суд зазначає наступне.

У відповідності до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Разом із тим згідно зі статтею 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 ГПК України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Згідно з частинами 1, 3 ст.124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно ч. 5 ст. 126 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Позивач в обґрунтування судових витрат на професійну правничу допомогу копію договору від 11.03.2021 щодо надання правової (правничої) допомоги; платіжне доручення № 4887 від 11.03.2021 про сплату 10000,00 грн. за послуги згідно рахунку № 1 від 10.03.2021.

11.03.2021 між позивачем та адвокатом Вороненко Романом Миколайовичем укладено договір про надання правової (правничої) допомоги, відповідно до умов якого позивач доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання надавати правову (правничу) допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.

Згідно з п. 2.1. договору виконавець бере на себе зобов`язання надавати наступну правову (правничу) допомогу: вивчає та аналізує матеріали надані замовником щодо взаємовідносин з ФОП Козловим М.О., в тому числі зобов`язань, що виникли в процесі виконання договору купівлі-продажу № 220720 від 22.07.2020; готує за матеріалами наданими замовником документи на відновлення та захист прав замовника, в тому числі позовну заяву до господарського суду про стягнення з осіб, які несуть відповідальність за порушення господарських зобов`язань боргу, втрат від інфляції, трьох процентів річних, судових витрат, інші документи на захист прав та інтересів замовника; приймає участь та виступає в якості представника замовника при розгляді справи в господарському суді.

Відповідно до п. 4.1. договору за роботу, зазначену в п. 2.1. договору замовник сплачує виконавцю попередньо, до моменту порушення господарським судом провадження по справі 10000,00 грн.

Суд вважає, що будь-які дії учасника цієї господарської справи, пов`язані із її розглядом судом, зокрема: забезпечення явки в судове засідання, участь у ньому, відправлення та подання документів є процесуальними діями в розумінні п.4 ч.3 ст.123 ГПК України, а тому витрати, що понесені такою стороною, відносяться до складу судових витрат.

Дослідивши вищезгадані документи, суд визнає обґрунтованою, співмірною, враховуючи обсяг наданих послуг та витрачений адвокатом час та підтвердженою належними та достатніми доказами суму судових витрат у розмірі 10000,00 грн., а отже заява позивача підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Козлова Миколи Олександровича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "СВІДА" (40009, м. Суми, вул. Пушкіна, буд. 11, ) 48956 грн. 05 коп. (сорок вісім тисяч дев`ятсот п`ятдесят шість гривень 05 копійок) боргу, 494 грн. 93 коп. (чотириста дев`яносто чотири гривні 93 копійки) 3 % річних, 1733 грн. 27 коп. (одна тисяча сімсот тридцять три гривні 27 копійок) інфляційних втрат, 2270 грн. 00 коп. (дві тисячі двісті сімдесят гривень) витрат по сплаті судового збору, 10000 грн. 00 коп. (десять тисяч гривень) витрат на професійну правничу допомогу.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 11.05.2021.

Згідно зі статтею 241 Господарського процесуального кодексу України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Суддя В.В. Яковенко