РІШЕННЯ

28 квітня 2021 року м. ТернопільСправа № 921/807/20

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Хоми С.О.

за участю секретаря судового засідання Бурда З.І.

Розглянувши матеріали справи:

за позовом: Зборівського районного споживчого товариства, вул. Б. Хмельницького, 2, м.Зборів, Тернопільська область, 47201

до відповідача: Зборівської територіальної громади в особі Зборівської міської ради, вул. Б. Хмельницького, 13, м.Зборів, Тернопільська область, 47201

про: визнання за Зборівським районним споживчим товариством право власності на нежитлову будівлю магазину площею 197,1 кв.м. за адресою вул.Головна 3, с.Бзовиця, Зборівського району Тернопільської області

за участю представників сторін:

позивача: Помазанська Світлана Іванівна - адвокат, ордер серія АА №025641 від 11.01.21.

відповідача: Боднар Ігор Володимирович - начальник відділу правового та кадрового забезпечення Зборівської міської ради, довіреність №без номеру від 23.02.2021;

Стахів Оксана Миколаївна - староста села Бзовиця, довіреність №без номеру від 23.02.2021

Суть справи.

Зборівське районе споживче товариство звернулося до суду до Зборівської територіальної громади в особі Зборівської міської ради про визнання за Зборівським районним споживчим товариством право власності на нежитлову будівлю магазину площею 197,1 кв.м. за адресою вул.Головна 3, с.Бзовиця, Зборівського району Тернопільської області.

Позиція позивача.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Зборівське районне споживче товариство з 1990 року і на даний час здійснює правомочності власника нежитлової будівлі магазину по вул. Головна,3 с. Бзовиця площею 197,1 кв.м., обліковує її на балансі в складі основних засобів, нараховує амортизаційні відрахування, використовує будівлю в господарській діяльності, сплачує земельний податок, тощо.

Позивач обґрунтовує свої вимоги обставинами, встановленими рішенням Господарського суду Тернопільської області від 31.07.2012 у справі №4/41/5022-390/2012(13/25/5022-1120/2011)

В своїй позовній заяві позивач посилається на п. п. 83,85 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 по справі №916/1608/18,ст. 328, 395 Цивільного Кодексу України.

Позивач вказує, що згідно з правовим висновком застосування норми ст. 395 ЦК України викладеного Великою Палатою Верховного Суду в пункті 83 постанови від 19.05.2020 у справі №916/1608/18, де зазначено, що відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що це правило за аналогією закону має застосовуватися не тільки у випадках, коли власник втратив документ, який засвідчує його право власності, а й у випадках, коли наявні в нього документи не дають змоги беззаперечно підтвердити своє право власності на нерухоме майно, але лише за умови, що право на майно не зареєстроване за іншою особою.

В пункті 85 наведеної вище постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 вказано, що за позовом про визнання права власності на будівлю, споруду, право на яку ні за ким не зареєстроване, належним відповідачем є власник земельної ділянки, на якій така будівля, споруда розташована.

Відповідно до ухвали Зборівського районного суду від 25.11.2008 у справі № 2-0-32/08 за заявою Зборівського РайСТ скасовано рішення Зборівського районного суду від 06.08.2008, в якому була задоволена заява Бзовицької сільської ради про передачу спірної будівлі у власність як безхазяйного майна.

Також ухвала Зборівського районного суду від 05.10.2017 у справі №599/1050/17, якою заява Бзовицької сільської ради про передачу безхазяйної нерухомої речі нежитлової будівлі магазину площею 197,1 кв.м. за адресою: вул. Головна,3 с.Бзовиця Зборівського району Тернопільської області у комунальну власність територіальної громади села Бзовиця залишено без руху, залишена в силі постановою Верховного Суду від 24.10.2018. При цьому Верховним судом було встановлено, що будівля магазину по вул. Головна 3 у с. Бзовиця Зборівського району Тернопільської області перебуває на балансі Зборівського РайСТ, яке вважає себе власником цього майна.

З врахуванням зазначеного вище позивач звертається до суду з вимогами про визнання за Зборівським районним споживчим товариством право власності на нежитлову будівлю магазину площею 197,1 кв.м. за адресою вул. Головна,3 с. Бзовиця Зборівського району Тернопільської області.

Заперечення відповідача.

15.02.2021 через канцелярію суду до матеріалів справи надійшов Відзив на позовну заяву № 178 від 12.02.2021 ( вх. №1290), в якому Відповідач зазначає, що вказані позивачем мотиви, на яких суд має визнати за ним право власності на спірну будівлю є надуманими, не передбачені будь-якими нормами законодавства, не визнаються відповідачем та підлягають відхиленню судом, а справа підлягає закриттю виходячи з наступних підстав.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 26.08.2011 залишено без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 03.11.2011 у справі №13/25/5022-1120/2011 задоволено позов Зборівського районного споживчого товариства до відповідача Бзовицької сільської ради: визнано за Зборівським районним споживчим товариством в порядку набувальної давності право власності на будівлю магазину загальною площею 197,1 кв.м. за адресою: вул. Головна, 3, с. Бзовиця Зборівського району Тернопільської області.

Проте, постановою Вищого господарського суду України від 21.03.2012 рішення Господарського суду Тернопільської області від 26.08.2011 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 03.11.2011 скасовано, а справу №13/25/5022- 1120/2011 направлено на новий розгляд до Господарського суду Тернопільської області.

За результатами нового розгляду, рішенням Господарського суду Тернопільської області по справі №4/41/5022-390/2012 (13/25/5022-1120/2011), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 17.09.2012 у задоволенні позову Зборівського районного споживчого товариства відмовлено. В касаційному порядку рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду не оскаржувалися.

Також Зборівське районне споживе товариство звернулось до господарського суду з позовом до відповідача Бзовицької сільської ради; за участю третіх осіб: Зборівського районного БТІ та Управління Держкомзему у Зборіського районі про визнання права власності на будівлю магазину загальною площею 197,1 кв.м. за адресою: вул. Головна,3, с. Бзовиця Зборівського району Тернопільської області, на підставі ст. 392 Цивільного Кодексу України. Так, рішенням Господарського суду Тернопільської області від 03.01.2013 по справі №6/68/5022-886/2012 у задоволенні позову Зборівського районного споживчого товариства відмовлено.

В жовтні 2014 Зборівське районне споживче товариство звернулось до господарського суду з позовом до відповідача Підприємства споживчої кооперації «Теко» коопмаркет «Зборів» Зборівського районного споживчого товариства про визнання права власності на будівлю магазину загальною площею 197,1 кв.м. за адресою: вул.Головна,3, с. Бзовиця Зборівського району Тернопільської області.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 16.12.2014 по справі №921/1192/14-г/4 позов задоволено.

Під час перегляду справи №921/1192/14-г/4 Львівським апеляційним господарським судом, розглядаючи апеляційну скаргу, після виконання вказівок Вищого господарського суду України щодо залучення Бзовицької сільської ради до участі у справі в якості відповідача, колегія суддів встановила, що провадження у справі щодо вимоги позивача до Бзовицької сільської ради про визнання права власності на будівлю магазину площею 197,1 кв.м. за адресою: вул. Головна,3, с. Бзовиця Зборівського району Тернопільської області підлягає припиненню, з огляду на те, що господарський суд припиняє провадження у справі, якщо є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Відповідач, посилаючись на ст. ст. 328, 392 Цивільного Кодексу України , ст. ст. 175,231 Господарського процесуального кодексу України, просить суд провадження у справі за позовом Зборівського районного споживчого товариства до Зборівської міської ради Зборівського району Тернопільської області про визнання права власності на нежитлову будівлю магазину по вул. Головна,3 с. Бзовиця Зборівського району закрити.

Вказані позивачем мотиви, на підставі яких суд має визнати за ним право власності на спірну будівлю є надуманими, не передбачені будь-якими нормами законодавства, не визнаються відповідачем та підлягають відхиленню судом, а справа підлягає закриттю.

Позивач не довів належними та допустими доказами наявності у нього права власності. З ряду судових рішень, прийнятих за результатами розгляду позовів Зборівського районного споживчого товариства, вбачається, що останнє протягом тривалого часу намагається набути права власності на спірну будівлю магазину, шляхом пред`явлення відповідних позовів.

Звертаючись з різними позовами до суду Зборівське РСТ не надало доказів того, що власником будівлі магазину по вул. Головна,3 в с. Бзовиця Зборівського району, є саме позивач. Так само як і не довело існування документа, що посвідчувало його право власності та видачу такого документу раніше, а також його втрату станом на момент звернення до суду з даним позовом.

Отже, приймаючи до уваги той факт, що судами вже неодноразово приймались рішення з приводу зазначених вимог позивача до відповідача про цей же предмет спору і з цих же підстав та крім цього провадження у справах закривались між тими самими сторонами про той самий предмет спору про, що свідчить постанова Львівського апеляційного господарського суду від 13.06.2016 у справі №921/1192/14-г/4, та Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 18.07.2019 справа №921/168/19 суд вирішив в задоволенні позову відмовити.

Відповідь на відзив позивача.

18.02.2021 через канцелярію суду до матеріалів справи надійшла Відповідь на відзив №21 від 17.02.2021 Зборівської міської ради на позов Зборівського районного споживчого товариства, в якому позивач відхиляє мотиви заперечення позовних вимог викладені Зборівською міською радою у відзиві на позов та повідомляє наступне.

Вимога відповідача у відзиві на позов щодо наявності підстав для закриття провадження у справі з посиланням на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 13.06.2016 у справі №921/1192/14-г/4 є безпідставною, оскільки з огляду на зміст вказаної постанови та норм чинної на час її прийняття редакції Господарського процесуального кодексу України , апеляційним господарським судом у справі №921/1192/14-г/4 не вирішувався по суті спір ( на підставі ст. 392 Цивільного кодексу України) між Зборівським районним споживчим товариством та Бзовицькою сільською радою (відповідачем 2) щодо будівлі магазину площею 197,1 кв.м. за адресою: вул. Головна,3, с. Бзовиця Зборівського району Тернопільської області. Наведене встановлено чинним рішенням Господарського суду Тернопільської області від 18.07.2019 у справі №921/168/19, яке позивач на вимогу суду долучив до матеріалів даної справи з клопотанням від 10.02.2021.

Окрім того, в судовому рішенні від 18.07.2019 судом також встановлено, що як вбачається із змісту судового рішення від 03.01.2013 у справі №6/68/5022-886/2012, підставами звернення Зборівського РайСТ з позовом до відповідача Бзовицької сільської ради про визнання права власності в порядку ст. 392 ЦК України була відмова ради у визнанні права власності (шляхом прийняття останньою рішення №99 від 12.07.2009), а також втрата позивачем правовстановлюючих документів на спірне майно.

Разом з цим, зміст судових рішень у справі №921/1192/14-г/4 вказує про те, що підставами звернення Зборівського РайСТ з позовом до суду у цій справі були втрата ним документа, що засвідчує право власності та невизнання зі сторони відповідача-1 Підприємства споживчої кооперації «Теко» коопмаркет «Зборів» Зборівського районного споживчого товариства права власності позивача на це майно.

Попри те, що справа №921/168/19 розглядається судом за участю тих самих сторін, про той же предмет, однак підстава позову заявником зазначена інша (ст..16 Цивільного кодексу України).

Тому позивач відхиляє мотиви наведені Зборівською міською радою у відзиві на позов Зборівського РайСТ у справі №921/807/20.

Рух справи.

Ухвалою від 29.12.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №921/807/20 за правилами загального позовного провадження, призначено у справі підготовче засідання на 01.02.2021 на 10 год. 00 хв.

Ухвалою від 01.02.2021 (протокольна) повідомлено учасників справи про відкладення підготовчого засідання на 15.02.2021 на 11 год. 00 хв.

Ухвалою від 15.02.2021 (протокольна) повідомити сторони у справі № 921/807/20 про оголошення перерви в підготовчому засіданні до 22.02.2021 до 16 год. 00 хв.

Ухвалою від 22.02.2021 (протокольна) повідомлено сторони у справі № 921/807/20 про оголошення перерви в підготовчому засіданні до 01.03.2021 до 15 год. 30 хв.

Ухвалою від 01.03.2021 продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі №921/807/20 до 31.03.2021 включно.

Ухвалою від 01.03.2021(протокольна) повідомлено учасників справи про відкладення підготовчого засідання на 10.03. 2021 на 12 год. 00 хв.

Ухвалою від 15.03.2021 (протокольна) повідомлено учасників процесу про те, що підготовче засідання по справі №921/807/20 відбудеться 29.03.2021 о 12 год. 20 хв.

Ухвалою від 29.03.2021(протокольна) закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 31.03.2021 на 15 год. 20 хв.

Ухвалою від 31.03.2021(протокольна) повідомлено сторони у справі № 921/807/20 про відкладення розгляду справи на 19.04.2021 на 11 год. 00 хв.

Ухвалою від 19.04.2021(протокольна) повідомлено сторони про перерву в судовому засіданні до 28.04. 2021 до 12:00 год.

Явка сторін.

В судове засідання з`явився представник позивача Помазанська Світлана Іванівна та підтримала позовні вимоги в повному обсязі.

В судове засідання з`явилися представники відповідача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та заперечили проти позову, з підстав зазначених у Відзиві на позовну заяву.

Розгляд заяв та клопотань.

В судовому засіданні представниками сторін не було заявлено жодних заяв та клопотань.

Технічна підтримка.

Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: програми фіксування судового процесу (судового засідання) Акорд.

Господарський процес.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши доводи та аргументи представника позивача та представників відповідача, встановив наступні фактичні обставини.

Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань наданого на запит Господарського суду Тернопільської області (суддя Хома С.О.) від 29.01.2021 за кодом 41 станом на 29.01.2021 знаходиться в Реєстрі як юридична особа Зборівське споживче товариство, ідентифікаційний код 01767270, організаційно-правова форма юридичної особи: споживче товариство, за місцезнаходженням: Україна, 47201, Тернопільська обл., Зборівський р-н, місто Зборів, вул. Б. Хмельницького, будинок 2.

Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань наданого на запит Господарського суду Тернопільської області (суддя Хома С.О.) від 29.01.2021 за кодом 71 станом на 29.01.2021 знаходиться в Реєстрі як юридична особа Зборівська міська рада, ідентифікаційний код 04058410, організаційно-правова форма юридичної особи: орган місцевого самоврядування, за місцезнаходженням: Україна,47201, Тернопільська обл., Зборівський р-н, місто Зборів, вул. Б. Хмельницького, будинок 13.

В матеріалах справи знаходиться Протокол №6 від 15.03.1990 року звітних зборів уповноважених пайовиків Зборівського районного споживчого товариства, в якому зазначено про затвердження акту передачі Зборівським РайСТ нежитлової будівлі колгоспу «Комунар» та зобов`язання голову правління облаштувати будівлі магазин по торгівлі продовольчими і не продовольчими товарами для забезпечення пайовиків товарами народного споживання; головному бухгалтеру поставити будівлю на баланс в складі осн.засоби.

Постановою правління Зборівського районного споживчого товариства від 21.03.1990 №07 «Про взяття на баланс нежитлової будівлі» на виконання постанови зборів уповноважених від 15.03.1990 постановлено взяти на баланс будівлю в с.Бзовиця переданою колгоспом «Комунар» по акту приймання-передачі (п.1); затвердити кошторис на обслуговування в будівлі магазин по торгівлі продовольчими та непродовольчими товарами (п.2).

Згідно Довідки №27 від 13.07.11 Зборівського районного споживчого товариства, магазин по вул.Головна,3, с.Бзовиця Зборівського району Тернопільської області обліковується як власна будівля з 1990 року, початкова вартість 67 743 грн., знос 30 926 грн., балансова вартість на 01.07.201 року складає 36 817 грн. Довідка видана на підставі даних книги аналітичного обліку по рахунку №103.

В матеріалах справи знаходиться Протокол №1 загальних зборів членів колгоспу «Комунар» від 17.02.1989 р., в якому зазначено, зокрема, щодо закінчення робіт на магазині с.Комунарка (якщо поступлять будівельні матеріали).

Також в матеріалах справи знаходиться Протокол №2 зборів уповноважених колгоспу «Комунар» від 15.02.1992.

Крім того, на підтвердження здійснення правомочності власника нежитлової будівлі магазину по вул. Головна,3 с. Бзовиця площею 197,1 кв.м. Зборівське районне споживче товариство надає :

- довідку №40 від 23.12.2020 Споживспілки Зборівського районного споживчого товариства РайСТ, станом на 01.12.2020 нежитлова будівля магазину с. Бзовиця, вул. Головна, Зборівського району, Тернопільської області обліковується на балансі з 1990 року первісною вартістю 68110 грн., нарахованим зносом 39901 грн., залишковою вартістю 28209 грн.;

-Технічний паспорт на будівлю магазину, житловий будинок №3, вулиця Головна, село Бзовиця (Інвентаризаційна справа №107) від 17.01.2019;

-договір оренди об`єкта нерухомості від 01.07.2020 №149/20 між Зборівським районним споживчим товариством (Оренедодавець) та ФОП Олійник Степан Петрович (Орендар), згідно п.1.1. якого Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування окремо визначене нерухоме майно - частину нежитлового приміщення магазину №19/90 торговою площею 45,7 кв.м, що розташоване за адресою: с. Бзовиця, вул. Головна, буд. 3, Зборівського району;

-Акт приймання-передачі до Договору від 01.07.2020 №149/20 оренди об`єкта нерухомості від 01.07.2020, в п.1 якого зазначено, що на виконання умов Договору №149/20 оренди об`єкта нерухомості від 01.07.2020, орендодавець передав, а орендар прийняв 01.07.2020 в орендне користування окремо визначене майно частину нежитлового приміщення магазину №19/90, площею 45,7 кв.м, що розташоване за адресою: с. Бзовиця, вул. Головна, буд.3 Зборівського р-ну;

- копії виписок з банку про сплату за оренду приміщення;

- копія Свідоцтва платника єдиного податку серії А 585525 від 18.01.2012 з доказами його сплати;

- договір оренди майна №116 від 29.12.2006 між Зборівським районним споживчим товариством (Орендодавець) та ПП Проскуренко М.С. (Орендар), згідно умов якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування окремо визначене нерухоме майно магазин «Продтовари» с. Бзовиця, Зборівського району площею 42 кв.м.;

-Акт прийняття-передачі від 01.01.2007 складений між Зборівським районним споживчим товариством та ПП Проскуренко М.С. щодо передачі магазину «Продтовари» с.Бзовиця згідно умов договору №116 від 29.12.2006;

-типовий договір №23 здачі в оперативну оренду основних фондів споживчого товариства, споживспілки, їх власних і спільних підприємств від 28.04.2003 та акт прийняття-передачі від 28.04.2004 щодо передачі Зборівським районним споживчим товариством Бзовицькій сільській раді на умовах оренди магазину в с.Бзовиця для приміщення сільської ради;

- договір оренди майна №116/07 від 01.12.2007 між Зборівським районним споживчим товариством (орендодавець) та ПП Проскуренко М.С. (Оренадр), згідно умов якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування окремо визначене нерухоме майно магазин «Продтовари» с. Бзовиця, Зборівського району загальною площею 42 кв.м.

-Акт приймання-передачі до Договору від 01.12.2007 №116/07 оренди майна від 01.12.2007 щодо передачі в строкове платне користування приміщення: магазину «Продтовари» с.Бзовиця Зборівського району загальною площею 42 кв.м.

Бзовицька сільська рада рішенням від 12.07.2009 відповідно до ст. 29 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні, розглянувши клопотання Зборівського РайСТ « Про визнання права власності за Зборівським РайСТ нежитлової будівлі по вул. Головна 3 в с. Бзовиця» вирішила відмовити у визнанні права власності за Зборівським РайСТ нежитлової будівлі по вул. Головна 3 в с. Бзовиця.

Відповідно до рішення Зборівської міської ради від 18.12.2020 №39 про реорганізацію сільських рад, міська рада вирішила:

1.Розпочати процедуру реорганізації сільських рад шляхом приєднання до Зборівської міської ради: Млиновецьку сільську раду,Беримівську сільську раду, Зарудянську сільську раду, Бзовицьку сільську раду, Гукалівську сільську раду.

2.Зборівська міська рада є правонаступником всього майна прав та обов`язків Млиновецької сільської ради,Беримівської сільської ради, Зарудянську сільської ради, Бзовицької сільської ради, Гукалівської сільської ради з дня припинення їх повноважень.

Відповідно до п.13 даного рішення Млиновецька сільська рада, Беримівська сільська рада, Зарудянська сільська рада, Бзовицька сільська рада, Гукалівська сільська рада припиняються як юридичні особи з дня внесення запису про їх припинення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Оцінивши подані позивачем і відповідачем докази на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності, суд дійшов до висновку про те, що в позові слід відмовити, при цьому виходячи із наступного.

Згідно ст.392 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тобто, у позові про визнання права власності позивачем є особа, яка вже є власником. Право власності має бути раніше набуте на законних підставах.

Виходячи із норми ст.392 ЦК України, власник майна має право звернутися до суду про визнання права власності у двох випадках:

1)якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами;

2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

В ході розгляду справи судом встановлено, що позивач не є законним власником нежитлової будівлі магазину площею 197,1 кв.м. за адресою вул.Головна 3, с.Бзовиця, Зборівського району Тернопільської області. У випадку втрати позивачем документа, який засвідчує право власності позивача на спірну будівлю магазину надало б можливість позивачу звернутись до суду з позовом про визнаня права власності на таку будівлю. Разом з тим, жодних правовстановлюючих документів на підтвердження права власності позивача на нежитлову будівлю магазину площею 197,1 кв.м. за адресою вул.Головна 3, с.Бзовиця, Зборівського району Тернопільської області матеріали справи не містять.

Обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 75 ГПК України).

Обставини щодо того, що Зборівське районне споживче товариство є власником нежитлової будівлі магазину площею 197,1 кв.м. за адресою вул.Головна 3, с.Бзовиця, Зборівського району Тернопільської області, має документ, який засвідчує його право власності на цю нежитлову будівлю магазину, жодним судовим рішенням, що набрало законної сили не встановлено.

Однією із підстав для звернення до суду з даним позовом позивач в позовній заяві зазначає те, що правомірність набуття Зборівським РайСТ суб`єктивного права власника нежитлової будівлі магазину по вул.Головна,3 с.Бзовиця підтверджується процесуальними документами, які набрали законної сили і є чинними на даний час. Так, рішенням Господарського суду Тернопільської області від 31.07.2012 у справі № 4/41/5022-390/2012(13/25/5022-1120/2011), позивачем в якій було Зборівське РайСТ, встановлено наступні обставини, по яких судом зроблено правові висновки, зокрема:

-протоколом зборів уповноважених пайовиків Зборівського районного споживчого товариства №6 від 15.03.1990 р. серед іншого, затверджено акт передачі Зборівському РайСТ нежитлової будівлі колгоспу «Комунар», зобов`язано голову правління облаштувати будівлю магазину та поставити будівлю на баланс РайСТ в складі основних засобів, а постановою правління Зборівського РайСТ №7 від 21.03.1990 взято на баланс будівлю магазину в с.Бзовиця, Зборівського району, початкова балансова вартість якої складала 67 743 грн., залишкова станом на 01.07.2011 рік 36 817 грн.;

-згідно довідки Зборівського районного споживчого товариства №27 від 13.07.2011 останнє з 1990 р. обліковує на балансі будівлю магазину по вул.Головна,3 в с.Бзовиця Зборівського району;

-для обслуговування будівлі магазину по вул.Головна, 3 с.Бзовиця за Зборівським РайСТ закріплена земельна ділянка площею 0,13 га, що підтверджується довідкою Управління Держкомзему у Зборівському районі від 18.07.201 р. №1009 та позивач надав докази сплати земельного податку за користування земельною ділянкою для обслуговування спірної будівлі-магазину за липень 2001 р., листопад 2002 р., лютий 2003 р….;

-…наявність певного юридичного титулу, в даному випадку;

-прийняття на баланс позивача спірної будівлі на підставі акту передачі нежитлової будівлі колгоспом «Коммунар» (Протокол зборів уповноважених пайовиків Зборівського районного споживчого товариства №6 від 15.03.1990 р.) свідчить, що позивач є добросовісним володільцем, а майно йому передано на підставі волевиявлення попереднього власника;

-встановлені судом обставини свідчать, що у позивача наявним є суб`єктивне право власника юридично забезпечена можливість володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на свій розсуд і в своїх інтересах шляхом здійснення щодо свого майна будь-яких дій, які не суперечать законодавству і не порушують права та охоронювані законом інтереси інших осіб, а також можливість захисту від усяких протиправних втручань щодо свого володарювання над належним йому майном в тому числі і пред`явити позов в порядку ст.392 ЦК України про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документу, який засвідчує його право власності.

Разом з тим, згідно абзацу 3 підпункту 2.6. пункту 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» №18 від 26.12.2011 преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Також, згідно ч.7 ст.75 Господарського процесуального кодексу України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду.

Разом з тим, суд при прийнятті рішення від 31.07.2012 за результатами розгляду справи №4/41/5022-390/2012 (13/25/5022-1120/2011) здійснив лише оцінку (зробив висновок) (а не встановив обставину) щодо наявності у Зборівського райСТ суб`єктивного права власника на спірну будівлю, що серед іншого слугувало підставою для відмови в позові, заявленого на підставі ст 344 ЦК України. В рішенні суду у справі №4/41/5022-390/2012 (13/25/5022-1120/2011) відсутній висновок про те, що позивач є власником приміщення по вул.Головна,3 в с.Бзовиця, а лише наголошено щодо його права пред`явлення позову про це на загальних підставах. Тобто, посилання Зборівського РайСТ на встановлення факту наявності у нього права власності на нежитлову будівлю магазину площею 197,1 кв.м. за адресою вул.Головна,3 с.Бзовиця Зборівського району Тернопільської області судовим рішенням у справі №4/41/5022-390/2012(13/25/5022-1120/2011) є безпідставним, та не береться судом до уваги.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (ч.1 ст.182 ЦК України).

Згідно ч.4 ст.334 ЦК України зазначено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 09.04.2015 - чинній на дату внесення до Реєстру запису про скасування державної реєстрації права власності за Зборівським РайСТ) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно частин 1, 2, 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у вищевказаній редакції) державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

На час подання даного позову по справі №921/807/20 право власності на нежитлову будівлю магазину площею 197,1 кв.м. по вул.Головна,3 в с.Бзовиця Зборівського району Тернопільської області ні за ким не зареєстровано, що підтверджується інформаційною довідкою «Інформацією з Державного реєстру речових прав енна нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна» номер 233044544 від 18.11.2020 (Копія інформаційної довідки надана позивачем до позовної заяви).

Також однією із підстав для звернення до суду з даним позовом позивач в позовній заяві посилається на правовий висновок застосування норми ст. 392 ЦК України викладено Великою Палатою Верховного Суду в п.83 постанови від 19.05.2020 у справі №916/1608/18, де зазначено: «Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що це правило за аналогією закону має застосовуватися не тільки у випадках, коли власник втратив документ, який засвідчує його право власності, а у випадках, коли наявні в нього документи не дають змоги беззаперечно підтвердити своє право власності на нерухоме майно, але лише за умови, що право на майно не зареєстроване за іншою особою».

На підтвердження того, що право власності на нежитлову будівлю магазину по вул. Головна,3 с. Бзовиця на час подання позову ні за ким не зареєстровано, позивач надає Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 18.11.2020 №233044544.

Посилаючись на пункт 85 наведеної вище постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020, позивач зазначає, що належним відповідачем по даному позову є Зборівська територіальна громада в особі Зборівської міської ради, яка є власником земельної ділянки на якій розміщена спірна будівля, оскільки до її складу згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 №724-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Тернопільської області» увійшла територіальна громада села Бзовиця.

Суд зауважує, що в пункті 85 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №916/1608/18 зазначено, що за позовом про визнання права власності на будівлю, споруду, право на яку ні за ким не зареєстроване, належним відповідачем є власник земельної ділянки, на якій така будівля, споруда розташована.

Відповідно до норм ч.ч.1,2 ст.83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди приватної та державної власності; земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Згідно ч.1 ст.12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить серед іншого розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; вирішення земельних спорів;вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Відповідно до ч.5 ст.16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Спірна нежитлова будівля магазину розташована в с.Бзовиця Зборівського району Тернопільської області. Тобто, на земельній ділянці на території Бзовицької сільської ради.

Відповідно до п.2 рішення Зборівської міської ради від 18.12.2020 №39 про реорганізацію сільських рад, Зборівська міська рада є правонаступником всього майна прав та обов`язків, зокрема, Бзовицької сільської ради.

В пункті 83 постанови від 19.05.2020 у справі №916/1608/18 Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, шо це правило за аналогією закону має застосовуватися не тільки у випадках, коли власник втратив документ, який засвідчує його право власності, а й у випадках, коли наявні в нього документи не дають змоги беззаперечно підтвердити своє право власності на нерухоме майно (зокрема тоді, коли з документа вбачається право власності особи, але не випливає однозначно, що майно є саме нерухомістю), але лише за умови, що право на майно не зареєстроване за іншою особою. Якщо така реєстрація здійснена, то належним способом захисту, як зазначено вище, є віндикаційний позов, а не позов про визнаня права власності.

Тобто, відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, зокрема, у випадку, коли наявні в нього документи не дають змоги беззаперечно підтвердити своє право власності на нерухоме майно (зокрема тоді, коли з документа вбачається право власності особи, але не випливає однозначно, що майно є саме нерухомістю). А отже, власник майна зобов`язаний мати документ, з якого повинно вбачатись його право власності на майно (однак, з цього документа може не випливати однозначно, що майно є саме нерухомістю).

Питання права власності на нежитлову будівлю магазину площею 197,1 кв.м. за адресою вул.Головна 3, с.Бзовиця, Зборівського району Тернопільської області було неодноразовим предеметом судових розглядів (судові рішення знаходяться в матеріалах справи). Детальний перелік всіх винесених судових рішень з даного питання та результати наведено у судовому рішенні від 18.07.2019 у справі №921/168/19, яке постановою від 04.11.2019 Західного апеляційного господарського суду залишено в силі. Ухвалою від 20.01.2020 Верховного Суду відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Зборівського районного споживчого товариства на рішення Господарського суду Тернопільської області від 18.07.2019 і постанову Західного апеляційного господарського суду від 04.11.2019 у справі №921/168/19.

Разом з тим, жодним судовим рішенням не було встановлено що Зборівське районне споживче товариство має документ, який засвідчує його право власності на цю нежитлову будівлю магазину; втрату такого документа. Також звертаючись з позовною вимогою про визнання права власності на підставі ст.392 ЦК України у даній справі №921/807/20, позивачем не підтверджено наявності такого документа, який засвідчує право власності позивача на вказаний у позові об`єкт та втрату такого документа.

В Протоколі №6 від 15.03.1990 року звітних зборів уповноважених пайовиків Зборівського районного споживчого товариства зазначено, зокрема, про затвердження акту передачі Зборівським РайСТ нежитлової будівлі колгоспу «Комунар».

Постановою правління Зборівського районного споживчого товариства від 21.03.1990 №07 «Про взяття на баланс нежитлової будівлі» на виконання постанови зборів уповноважених від 15.03.1990 постановлено, зокрема, взяти на баланс будівлю в с.Бзовиця переданою колгоспом «Комунар» по акту приймання-передачі (п.1).

Разом з тим, в матеріалах справи відсутній сам акт передачі Зборівському РайСТ нежитлової будівлі колгоспом «Комунар».

Ухвалою суду від 01.02.2020 позивачу було запропоновано надати акт передачі Зборівському РайСТ нежитлової будівлі колгоспу «Комунар». Проте позивач акт передачі Зборівському РайСТ нежитлової будівлі колгоспу «Комунар» до матеріалів справи не надав.

У позовних вимогах по даній справі №921/807/20 йдеться про визнання за позивачем права власності на усю будівлю загальною площею 197,1 кв.м. Проте, протоколом зборів №6 від 15.03.1990 року звітних зборів уповноважених пайовиків Зборівського районного споживчого товариства, постановою правління Зборівського районного споживчого товариства від 21.03.1990 №07 «Про взяття на баланс нежитлової будівлі», договорами оренди укладеними в подальшому позивачем як орендодавцем та іншими матеріалами справи Зборівському РайСТ передано приміщення магазину, площу якого визначено не було. Лише в договорі оренди майна №16 від 29.12.206, який заключений з підприємцем Проскуренко Михайлом Семеновичем вказано, що Зборівське районне споживче товариство передає майно магазин «Продтовари» с.Бзовиця Зборівського району загальною площеюм площею 42 кв.м.

Також згідно Експлікації внутрішніх площ до плану будови літери «А» по вул.Головна №3 до Технічного паспорту на будівлю магазину по вул.Головна,3 с.Бзовиця наданого позивачем до позовної заяви, будова складається із магазину площею 45,7 кв.м., кладовки площею 45,6 кв.м., приміщення площею 26,0 кв.м., прибудови площею 16,1 кв.м, загалом по літері «А» - 197,1 кв.м.

Також баланс підприємства (організації) є формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна та обсягу фінансових зобов`язань на конкретну дату. Баланс не визначає підстав знаходження майна у власності (володінні) підприємства. А отже, знаходження майна на балансі підприємства ще не є безспірною ознакою його права власності. Тому, перебування на балансі Зборівського РайСТ спірної нежитлової будівлі магазину площею 197,1 кв.м. не є констатацією факту праві власності.

Також матеріали справи №921/807/20 свідчать про те, що земельна ділянка під магазином в с.Бзовиця за Зборівським РайСТ не оформлена належним чином (копія Довідки №1009 від 18.07.2011, яка видана Управлінням Держкомзему у Зборівському районі Тернопільської області, про те, що за райСТ магазин с.Бзовиця всього числиться землі 0,13 га в т.ч. землі комерційного використання 0,13 га, яка знаходиться в матеріалах справи, не може вважатись належним доказом на підтвердження оформлення та офіційної реєстрації за Зборівським РайСТ прав на таку земельну ділянку).

У Відзиві №178/02-21 від 12.02.2021 (вх. №1290 від 15.02.2021) на позовну заяву відповідач просить суд провадження у справі за позовом Зборівського районного споживчого товариства до Зборівської міської ради Зборівського району Тернопільської області про визнання права власності на нежитлову будівлю магазину по вул. Головна 3, с. Бзовиця Зборівського району закрити.

В обґрунтування відповідач зазначає, що у відповідності до вимог статті 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2,4,5 частини першої статті 175 цього Кодексу, крім випадків , передбачених частиною другою статті 175 цього Кодексу.

Пункт 2 частини 1 статті 175 передбачає, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо: є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Відповідач зазначає, що приймаючи до уваги той факт, що судами вже неодноразово приймались рішення з приводу зазначених вимог позивача до відповідача про цей же предмет спору і з цих же підстав та крім цього провадження у справах закривались між тими самими сторонами про той самий предмет спору про що свідчить постанова Львівського апеляційного господарського суду від 13 червня 2016 року у справі №921/1192/14-г/4, та рішенням Господарського суду Тернопільської області від 18 липня 2019 року справа №921/168/19 суд вирішив в задоволенні позову відмовити.

Разом з тим, підстави для закриття провадження у справі відсутні.

Так, пунктом 3 частини 1 статті 231 ГПК України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини першої статті 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною другою статті 175 цього Кодексу.

Частина 1 статті 175 ГПК України визначає підстави для відмови у відкритті провадження у справі, зокрема якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами (п. 2 ч 1 ст.175 ГПК України).

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 16.12.2014 по справі №921/1192/14-г/4 за позовом Зборівського районного споживчого товариства до Підприємства споживчої кооперації «ТЕКО» коопмаркет «ЗБОРІВ» Зборівського райСТ про визнання права власності на будівлю магазину по вул.Головна,3 с.Бзовиця Зборівського району, площею 197,1 кв.м., позов задоволено та визнано за Зборівським районним споживчим товариством право власності на будівлю магазину, що знаходиться за адресою: Тернопільська область, Зборівський район, с.Бзовиця, вул.Головна,3, площею 197,1 кв.м.

Ухвалою від 19.10.2015 по справі №921/192/14-г/4 Львівського апеляційного господарського суду припинено провадження у справі по апеляційній скарзі першого заступника прокурора Тернопільської області в інтересах держави в особі Бзовицької сільської ради, м.Тернопіль.

Постановою від 15.03.2016 по справі №921/192/14-г/4 Вищого господарського суду України ухвалу Львівського апеляційного господарського суду від 19.10.2015 скасовано, а справу передано на розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою від 13.06.2016 по справі №921/192/14-г/4 рішення Господарського суду Тернопільської області від 16.12.2014 скасовано повністю; провадження у справі припинено; в частині позову Зборівського районного споживчого товариства до Підприємства споживчої кооперації «ТЕКО» коопмаркет «ЗБОРІВ» Зборівського райСТ про визнання права власності на будівлю магазину по вул.Головна,3 с.Бзовиця Зборівського району, площею 197,1 кв.м. прийнято нове рішення у задоволенні позову відмовлено.

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку про необхідність припинення провадження у справі №921/192/14-г/4 на підставі п.2 ч.1 ст.80 ГПК України в частині позову Зборівського районного споживчого товариства до відповідача-2 Бзовицької сільської ради про визнання права власності на будівлю магазину по вул.Головна,3 с.Бзовиця Зборівського району, площею 197,1 кв.м. в порядку ст.392 ЦК України, беручи до уваги судові рішення, прийняті за результатами розгляду справи №6/68/5022-886/2012.

Так, між Зборівським районним споживчим товариством та Бзовицькою сільською радою господарським судом вже розглядався спір про визнання за споживчим товариством права власності на будівлю магазину площею 197,1 кв. м. по вул. Головна, 3 в с. Бзовиця Зборівського району, на підставі ст.392 ЦК України (справа Господарського суду Тернопільської області №6/68/5022-886/2012). Звертаючись з таким позовом позивач посилався на втрату документів, що підтверджують його право власності, під час банкрутства Зборівського районного споживчого товариства та невизнання Бзовицькою сільською радою права власності позивача на спірне майно (що зокрема проявилось прийняттям сільською радою рішення №99 від 12.07.2009 року про відмову споживчому товариству у визнанні права власності на таке майно).

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 03.01.2013 року по справі №6/68/5022-886/2012 у задоволенні позову Зборівського районного споживчого товариства до відповідача: Бзовицької сільської ради відмовлено. Зазначене рішення суду першої інстанції залишено без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 21.03.2013 року та постановою Вищого господарського суду України від 04.06.2013 року.

Вказані судові рішення мотивовані тим, що позивачем не підтверджено втрату документа, який засвідчує його право власності на вказаний у позові об`єкт, як і не подано належних і допустимих доказів про його видачу останньому, а посилання позивача на знаходження спірного майна на його балансі, суди відхилили, зазначивши, що баланс підприємства (організації) є формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна та обсягу фінансових зобов`язань на конкретну дату; баланс не визначає підстав знаходження майна у власності (володінні) підприємства, а отже, знаходження майна на балансі підприємства (організації) ще не є безспірною ознакою його права власності. Поряд з тим, суди вказали на те, що у вимогах позивача йдеться про визнання за ним права власності на усю будівлю загальною площею 197,1 м кв., однак, протоколом зборів уповноважених пайовиків Зборівського районного споживчого товариства №6 від 15.03.1990 року та постановою правління Зборівського РайСТ №7 від 21.03.1990 року, Зборівському райСТ передано приміщення магазину, площу якого визначено не було.

З огляду на зміст постанови Львівського апеляційного господарського суду від 13.06.2016 та норми чинної станом на той час редакції ГПК України апеляційним господарським судом у справі №921/1192/14-г/4 не вирішувався по суті спір (на підставі ст 392 ЦК України) між Зборівським районним споживчим товариством та Бзовицькою сільською радою (відповідачем 2) щодо будівлі магазину площею 197,1 кв м по вул.. Головна, 3 в с Бзовиця Зборівського району.

Разом з цим, зміст судових рішень у справі №921/1192/14-г/4 вказує про те, що підставами звернення Зборівського РайСТ з позовом до суду у цій справі були втрата ним документа, що засвідчує право власності та невизнання зі сторони відповідача 1 - Підприємства споживчої кооперації «Теко» коопмаркет «Зборів» Зборівського районного споживчого товариства права власності позивача на це майно.

Із змісту рішення від 03.01.2013 у справі №6/68/5022-886/2012 вбачається, що підставами звернення Зборівського РайСТ з позовом до відповідача - Бзовицької сільської ради про визнання права власності в порядку ст 392 ЦК України були відмова ради у визнанні права власності (шляхом прийняття останньою рішення №99 від 12.07.2009), а також втрата позивачем правовстановлюючих документів на спірне майно.

Справа №921/807/20 розглядається судом за участю іншого відповідача Зборівської територіальної громади в особі Зборівської міської ради, а також підстава позову є іншою, чим у зазначених вище судових рішеннях, а саме: правомірність набуття Зборівським РайСТ суб`єктивного права власника нежитлової будівлі магазину по вул..Головна,3 с.Бзовиця, що підтверджується рішенням Господарського суду Тернопільської області від 31.07.2012 у справі №4/41/5022-390/2012(13/25/5022-120/201) та правовий висновок застосування норми ст..392 ЦК України, який викладено Великою Палатою Верховного Суду в пункті 83 постанови від 19.05.2020 у справі №916/1608/18, де зазначено (як вказує позивач), що відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, шо це правило за аналогією закону має застосовуватися не тільки у випадках, коли власник втратив документ, який засвідчує його право власності, а у випадках, коли наявні в нього документи не дають змоги беззаперечно підтвердити своє право власності на нерухоме майно, але лише за умови, що право на майно не зареєстроване за іншою особою.

Отже, підстави позову та сторона-відповідач у справі №6/68/5022-886/2012 та №921/1192/14-г/4 є відмінними від підстав позову та сторони-відповідача у справі №921/807/20, що розглядається. А це виключає застосування в даному випадку правил п. 3 ч. 1 ст 231 ГПК України щодо закриття провадження у справі з підстави передбаченої п.2 ч.1 ст.175 ГПК України - якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Сало проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Позивач не підтвердив наявність прав та правовстановлюючих документів на спірну будівлю за адресою вул.Головна 3, с.Бзовиця, Зборівського району Тернопільської області.

Також звертаючись з позовною вимогою про визнання права власності на підставі ст 392 ЦК України, позивачем не підтверджено втрату документа, який засвідчує право власності позивача на вказаний у позові спірний об`єкт.

Таким чином, позовні вимоги про визнання за Зборівським районним споживчим товариством право власності на нежитлову будівлю магазину площею 197,1 кв.м. за адресою вул.Головна 3, с.Бзовиця, Зборівського району Тернопільської області є необґрунтованими, та не доведеними матеріалами справи.

З огляду на наведене вище, суд вважає за необхідне в позові відмовити.

Судовий збір.

Згідно ч.1 ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачем за подання позовної заяви до суду сплачено судовий збір у розмірі 2102 грн. 00 коп., згідно платіжного доручення №391 від 24.11.2020.

Відповідно до п.2 ч.4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові на позивача.

Керуючись ст.ст.73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

2.Копію рішення направити сторонам по справі рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв`язку із перебуванням судді у відпустці 11.05.2021 повне рішення складено: 12 травня 2021 року.

Суддя С.О. Хома