РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2021 м. КиївСправа № 910/2687/21

За позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "УКРМЕТСНАБ";

до: приватного підприємства "ЛЕАНТ";

про: стягнення 290.850,05 грн.

Суддя Балац С.В.

Представники: без виклику сторін.

С У Т Ь С П О Р У :

Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРМЕТСНАБ" (далі - позивач) звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до приватного підприємства "ЛЕАНТ" (далі - відповідач) про стягнення 290.850,05 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушено грошове зобов`язання за укладеним між сторонами спору договором поставки товару від 01.03.2019 № 01/01.03, що призвело до виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості в сумі 290.850,05 грн., з яких: 219.543,07 грн. - основна заборгованість, 59.908,60 грн. - штраф, 8.444,88 грн. - пеня та 2.953,50 грн. - 3 % річних.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.03.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/2687/21 та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку (за правилами) спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, оскільки вказана справа є справою незначної складності та визнана судом малозначною.

Відповідач скориставшись своїм правом, наданим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, яким позов відхилив з урахуванням: відсутності вираховування позивачем часткової оплати відповідачем основної суми заборгованості; відсутності здійснення позивачем заходів досудового врегулювання спору; невірного розрахунку сум, заявлених до стягнення; тяжкого фінансового стану відповідача; завищення позивачем суми витрат на правову допомогу.

Позивач скориставшись своїм правом, наданим ст. 166 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відповідь на відзив, в якій зазначив про: врахування позивачем всіх здійснених відповідачем оплат станом на день звернення до суду з даним позовом; вірного здійснення розрахунку сум, заявлених до стягнення; відсутність обов`язкової процедури досудового врегулювання спору; відсутність допустимих доказів скрутного фінансового стану відповідача; подання до суду належних доказів, підтверджуючих обсяг наданої правової допомоги.

Відповідач скориставшись своїм правом, наданим ст. 167 Господарського процесуального кодексу України, надав суду заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначив про відсутність врахування позивачем часткової оплати відповідача при здійсненні розрахунку заявленої до стягнення суми штрафу та збитковість підприємства (відповідача).

Дослідивши наявні у матеріалах даної справи докази, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як покупцем, укладено договір поставки товару від 01.03.2019 № 01/01.03 (далі - Договір), відповідно до предмету якого позивач зобов`язується поставляти та передавати у власність відповідача мелатопродукцію (далі - товар), в асортименті, кількості та по цінам, узгодженим сторонами в заявках, а відповідач зобов`язується приймати цей товар та своєчасно здійснювати його оплату на умовах дійсного договору (п. 1.1 Договору).

Пунктом 4.2 Договору визначено, що відповідач здійснює оплату поставленого товару на протязі 14 днів з моменту поставки.

Положеннями пункту 7.4 Договору передбачено, що у випадку порушення строків оплати за поставлений товар, передбачених дійсним договором, відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочки. При простроченні оплати більш ніж на 10 днів, відповідач додатково сплачує позивачу штраф в розмірі 20 % вартості неоплаченого товару.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Приписами ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України унормовано, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Так, позивач, на виконання своїх зобов`язань за Договором та на його умовах, поставив, а відповідач отримав товар загальною вартістю 330.028,08 грн. Наведена фактична обставина підтверджується видатковими накладними, які підписані сторонами та наявні в матеріалах справи у вигляді засвідчених копій, а саме:

- від 19.06.2020 № РН-Ки000832 на суму 211.598,21 грн.;

- від 30.06.2020 № РН-Ки000893 на суму 51.408,35 грн.;

- від 09.07.2020 № РН-Ки000968 на суму 21.398,95 грн.;

- від 09.07.2020 № РН-Ки000964 на суму 36.000,00 грн.;

- від 09.07.2020 № РН-Ки000969 на суму 9.622,57 грн.

Проте, отриманий товар відповідачем оплачений частково в сумі 110.485,01 грн., а саме:

- 24.06.2020 на суму 30.485,01 грн.;

- 04.09.2020 на суму 80.000,00 грн.

Вказані обставини призвели до звернення позивача до господарського суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 219.543,07 грн.

Враховуючи, що у правовідносинах сторін даного спору має місце допущене з боку відповідача порушення грошового зобов`язання за Договором, позивачем заявлені вимоги про застосування до відповідача господарських санкцій у вигляді пені в сумі 8.444,88 грн., штрафу в сумі 59.908,60 грн.

Також позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 2.953,50 грн.

Приписами пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відповідачем до господарського суду подане, зокрема, платіжне доручення від 04.03.2021 № 605816 на суму 9.622,57 грн., яке підтверджує часткову сплату відповідачем основної заборгованості за укладеним між сторонами спору Договором на вказану суму.

Приймаючи до уваги сплату відповідачем основної заборгованості суд дійшов висновку, що провадження у справі в частині стягнення з відповідача частини суми основного боргу в розмірі 9.622,57 грн. - підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Приписом ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України унормовано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Суд відзначає, жодного підтвердження факту сплати відповідачем на користь позивача заборгованості в розмірі 209.920,50 грн. сторонами судового процесу до суду не подано.

Таким чином, факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачем не спростований, відтак, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача основної заборгованості є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в сумі 209.920,50 грн.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Поряд з цим, ст. 549 Цивільного кодексу України унормовано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Крім того, частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач не виконав своє грошове зобов`язання у строк, встановлений Договором, заявлені позивачем позовні вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі 8.444,88 грн., штрафу в сумі 59.908,60 грн. та 3 % річних в сумі 2.953,50 грн. є обґрунтованими та такими, підлягають задоволенню в повному обсязі, за розрахунками позивача, які перевірені та визнані судом вірними.

Приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Заперечення відповідача, викладені в поданих до суду заявах судом відхилені, з огляду на наступне:

- частина суми в розмірі 9.622,57 грн., сплачена відповідачем в рахунок основної заборгованості за укладеним між сторонами спору Договором 04.03.2021, тобто після відкриття провадження у даній справі, відтак така сума не може бути вирахувана із заявлених позивачем до стягнення суми пені, штрафу та 3 % річних;

- як встановлено вище судом, поданий позивачем до суду розрахунок суми штрафу є арифметично вірним, приймаючи до уваги положення пункту 7.4 Договору (виникнення у відповідача зобов`язання зі сплати штрафу в розмірі 20 % від суми неоплаченого товару після спливу 10 днів прострочення грошового зобов`язання за Договором); дату виникнення грошового зобов`язання відповідача, зокрема, за останньою видатковою накладною (23.07.2020) та дату здійснення відповідачем останньої оплати (04.09.2020) станом на момент звернення позивача до суду з даним позовом. Тобто, прострочення грошового зобов`язання відповідача за Договором більш ніж на 10 днів мало місце саме на суму 299.543,07 грн. ще до сплати відповідачем 80.000,00 грн. - 04.09.2020, що і було враховано позивачем при здійсненні розрахунку суми штрафу, заявленої до стягнення;

- встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист (КСУ від 09.07.2002 № 15-рп/2002);

- підприємництвом визнається самостійна, ініціативна та на власний ризик господарська діяльність, а відсутність у боржника необхідних коштів не може бути обставиною, що звільняє від господарсько-правової відповідальності за невиконання господарських зобов`язань (ч. 1 ст. 42 та ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України).

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Пунктом 2 частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до пункту 2 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

В матеріалах справи наявний договір про надання правової допомоги від 11.02.2021 № 11/02, укладений між позивачем та адвокатом Фісун В.В., а також акт приймання-передачі виконаних робіт від 15.02.2021 № б/н на суму 3.000,00 грн.

Так, об`єднаною палатою Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 № 922/445/19 містяться наступні висновки: "Так, господарські суди першої та апеляційної інстанцій не звернули уваги на те, що за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.".

Заперечення відповідача на заявлену позивачем суму витрат на правову допомогу судом відхилені, оскільки в такі заперечення не містять жодної підстави, яка надала б можливість суду зменшити розмір понесених позивачем судових витрат на правову допомогу, яка, в свою чергу, за висновками суду є співмірною з ціною позову.

Таким чином, відповідно до пункту 1 частини 4 статті 129 та пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, інші судові витрати у вигляді витрат позивача на правову допомогу покладаються на відповідача в сумі 3.000,00 грн., а витрати по сплаті судового збору на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 231, 233, 236, 238, 250, 252, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

1. Провадження у справі в частині стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 9.622,57 грн. - закрити.

2. Решту вимог задовольнити повністю.

3. Стягнути з приватного підприємства "ЛЕАНТ" (Україна, 01021, місто Київ, ВУЛИЦЯ М.ГРУШЕВСЬКОГО, будинок 28/2, нежиле приміщення 43, ідентифікаційний код: 36677110) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "УКРМЕТСНАБ" (Україна, 69035, Запорізька обл., місто Запоріжжя, ВУЛИЦЯ МИРУ, будинок 18, ідентифікаційний код: 35764558) основну заборгованість в сумі 209.920 (двісті дев`ять тисяч дев`ятсот двадцять) грн. 50 коп., пеню в сумі 8.444 (вісім тисяч чотириста сорок чотири) грн. 88 коп., штраф в сумі 59.908 (п`ятдесят дев`ять тисяч дев`ятсот вісім) грн. 60 коп., 3 % річних в сумі 2.953 (дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят три) грн. 50 коп., витрати на правову допомогу в сумі 3.000 (три тисячі) грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 4.218 (чотири тисячі двісті вісімнадцять) грн. 41 коп.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст. 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.В. Балац