ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" травня 2021 р. м. Київ

Справа № 911/335/21

Господарський суд Київської області у складі:

судді Ейвазової А.Р.,

розглянувши у спрощеному провадженні справу за позовом фізичної особи - підприємця Блонаровича Володимира Петровича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кіаксар" про стягнення 21 084,20грн, без виклику представників сторін,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Блонарович Володимир Петрович (далі - ФОП Блонарович В.П.) звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кіаксар" (далі - ТОВ "Кіаскар") про стягнення 21 084,20грн, з яких: 16 804,20грн - основний борг; 5 000,00грн - в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань за договором перевезення №3/22-07-20-АП від 22.07.2020 в частині оплати наданих послуг з перевезення у встановлений договором строк. Крім того, позивач вказує, що не виконання відповідачем зобов`язань з оплати послуг з перевезення негативно вплинуло на його психологічний та емоційний стан, у зв`язку з чим він знаходився у пригніченому стані, для продовження господарської діяльності змушений був звертатись до рідних та близьких, що принижувало його як чоловіка, вживати додаткових зусиль для організації та забезпечення життя його сім`ї (а.с.1-9).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 22.02.2021 відкрито провадження у даній справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання, а також встановлено строки для вчинення учасниками справи процесуальних дій (а.с.70-71).

Копія відповідної ухвали отримана позивачем та відповідачем 27.02.2021, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень №№341, 279 (а.с.74, 85а).

В силу п. 3 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Ухвала суду, за змістом п.1 ч.1 ст.232 ГПК України, є видом судового рішення.

Отже, ухвала суду від 22.02.2021 вважається врученою сторонам у даній справі 27.02.2021.

15.03.2021 позивачем подано клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, у якому позивач вказує, що після звернення до суду з позовом ним отримано без вручення відповідачу поштове відправлення, у якому відповідачу направлялась повторна претензія, а також лист відповідача від 15.02.2021 №15/02-1 (а.с.75-77).

26.03.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, який здано для відправлення відділенню поштового зв`язку 24.03.2021 (а.с.86-87).

У відзиві на позов відповідач заперечує проти позову, вказуючи, що не отримав від позивача рахунку на оплату послуг з перевезення, між тим оплата здійснюється саме після пред`явлення перевізником - позивачем рахунку, отже, сторонами не визначено грошове зобов`язання, його розмір, підстави та строк оплати. Вимоги щодо відшкодування моральної шкоди відхилені з посиланням на відсутність неправомірних дій відповідача та факту бездіяльності позивача, а також необґрунтованості розміру такого відшкодування.

Водночас, у відповідності до ч. 1 ст. 251 ГПК України відзив у справі, яка розглядається у порядку спрощеного провадження, подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

З урахуванням вручення ухвали суду про відкриття провадження у даній справі 27.02.2021, останнім днем для подання відзиву, зважаючи на положення ч.4 ст.116 ҐГПК України, є 15.03.2021, оскільки 14.03.2021 - вихідний день.

Однак, відзив подано з пропущенням строку, встановленого законом, для вчинення відповідної процесуальної дії; клопотань про поновлення строку для подання відзиву на позов відповідач не заявляв

Як визначено ч.1 ст.118 ГПК України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Згідно ч.2 вказаної норми, заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

09.04.2021 позивачем подано відповідь на відзив, у якій позивач просить суд врахувати той факт, що відзив подано з пропущенням строку (а.с.98-102),

Також, позивач вказує, що направляв відповідачу неодноразово рахунок на оплату послуг з перевезення засобами поштового зв`язку, однак, відповідні листи повернуті без вручення. При цьому, позивач вказує, що перевезення здійснювалось за тим же маршрутом та за тією ж ціною, про що відповідачу направлений примірник додаткової угоди, який ним не повернуто, однак, таку додаткову угоду додано відповідачем до відзиву.

Дослідивши зібрані у справі документи і матеріали, суд встановив наступні обставини.

22.07.2020 між ФОП Блонарович В.П. (далі - позивач/перевізник) та ТОВ "Кіаскар" (далі - відповідач/замовник) укладено договір №3/22-07-20-АП про перевезення вантажів автомобільним транспортом (а.с.17-19, далі - договір), за умовами якого перевізник взяв на себе зобов`язання доставити ввірений йому для перевезення вантаж замовника за номенклатурою, обумовленою у додатках, що є невід`ємною частиною вказаного договору (п. 1.1 договору).

Згідно п. 3.1 вказаного договору розрахунки замовник здійснює шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок перевізника на протязі 2-х банківських днів з моменту пред`явлення перевізником відповідного рахунку.

В силу п. 3.2 договору вартість перевезення вантажу визначається сторонами у додатках, що є невід`ємною частиною вказаного договору.

Як визначено п.5.1 договору, він набуває сили з дати підписання обома сторонами і діє до 31.12.2020, а в частині розрахунків - до повного їх виконання.

22.07.2020 сторонами підписано додаток №1 до відповідного договору (а.с.20), яким визначено маршрут перевезення, вид та кількість вантажу, що підлягає перевезенню, спосіб його навантаження. ціну послуги та загальну вартість.

Згідно додатку №1 до договору розрахунок вартості перевезення вантажу в строки з 23.07.2020 по 31.07.2020 за маршрутом: Чернігівська обл., с. Кладьківка - Чернігівська обл., м. Ніжин, Носівський шлях, 19а, становить 28 000,00грн, з розрахунку 140,00грн за 1 тону.

27.07.2020 сторонами підписано акт про надання послуг з транспортування вантажів за договором на суму 11 064,20грн (а.с.21), на оплату яких виставлено рахунок №1/27 від 27.07.2020 (а.с.22).

31.07.2020 між сторонами підписано акт про надання послуг на суму 16 419,20грн (а.с.23), на оплату яких виставлено рахунок №1/31 від 31.07.2020 (а.с.24).

Вказані послуги оплачені відповідачем 28.07.2020 та 06.08.2020 відповідно, що підтверджується випискою з рахунку позивача (а.с.25).

Як вказує позивач у позовній заяві, у період з 01.08.2020 по 06.08.2020 за замовленням відповідача ним здійснено перевезення 120,03 тонн пшениці за тим же маршрутом, При цьому, я вказує позивач, сторонами погоджено, що оплата перевізнику за перевезення однієї тонни пшениці, як і раніше узгоджено додатком №1, становитиме 140грн за одну тонну.

У позовній заяві позивач вказав, що направив відповідачу для підписання службою кур`єрської доставки додаток №2 до договору (а.с.32), які відповідач підписаними не повернув. При цьому, підписаний обома сторонами примірник додатку №2 до такого договору наданий до відзиву відповідачем (а.с.91).

Відповідно до додатку №2 до договору перевезення вантажу - пшениці здійснюється за таким же маршрутом, ціною та умовах як і у додатку №1. Також таким додатком визначена кількість вантажу, який підлягає перевезенню.

До позовної заяви позивачем долучено акт про надання послуг за відповідним договором від 06.08.2020 щодо переведення 120,03т на суму 16 804,20грн, який підписано одноособово позивачем (а.с.33).

Водночас, на підтвердження факту надання відповідних послуг позивачем долучено товарно-транспортні накладні №1/1 від 01.08.2020, №02/3 від 02.08.2020, №5/1 від 05.08.2020, №6/1 від 06.08.2020, №6/5 від 06.08.2020, що підтверджують здійснення перевезення за визначеним маршрутом відповідного вантажу - пшениці, у яких є відмітка вантажовідправника - ТОВ «Кіаскар» щодо дозволу на відпуск вантажу для перевезення вантажоодержувачу - СТОВ «Дружба-Нова» в особі філії «Ніжинський елеватор», а також відмітка про отримання такого вантажу вантажоодержувачем (а.с.26-30).

На оплату відповідних послуг позивачем виставлено рахунок №1/15 від 15.09.2020 на суму 16804,20грн (а.с.31).

Відповідний рахунок неодноразово направлявся відповідачу поштою, що підтверджується описом вкладення у цінний лист №235, адресований відповідачу (а.с.35), проте таке відправлення не вручено та повернуто за зворотною адресою, що підтверджується даними АТ «Укрпошта» щодо відстеження відповідного відправлення (а.с.36 ).

Поштове відправлення №220 від 18.12.2020, яким направлено претензію разом із відповідним рахунком (а.с.37-38), що підтверджується описом (а.с.39), також не вручено відповідачу та повернуто за зворотною адресою (а.с.40).

Разом із повторною претензією від 27.01.2021 (а.с.41-43) позивач ще раз направив вказаний рахунок, що підтверджується описом вкладення у цінний лист №529 (а.с.44,78), однак, і відповідне поштове відправлення відповідачу не вручено та повернуто за зворотною адресою, про що свідчать дані відстеження відправлення на сайті АТ «Укрпошта» (а.с.79).

Поряд з цим, як встановлено судом під час розгляду даної справи, вказані поштові відправлення направлені за адресою відповідача, яка вказана в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Як свідчить лист відповідача від 15.02.2021 (а.с.80, 92) відповідач після звернення позивача з даним позовом до суду запропонував позивачу направити йому рахунок для оплати вартості послуг, після чого, у випадку відсутності заперечень, буде здійснена оплата за надані послуги в порядку передбаченому договором.

Предметом спору у даній справі є виконання відповідачем обов`язку щодо оплати наданих позивачем послуг, а також наявність у відповідача обов`язку відшкодувати позивачу моральну шкоду.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 908 ЦК України, перевезення, зокрема вантажу, здійснюється за договором перевезення.

Згідно ст. 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату; договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Як визначено ст.916 ЦК України за перевезення, зокрема, вантажу стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Факт надання позивачем відповідачу послуг перевезення вантажу в період з 01.08.2020 по 06.08.2020, вартість яких узгоджена додатком №2, підтверджується матеріалами справи, при цьому, неотримання відповідачем поштової кореспонденції та не підписання акту само по собі не є підставою для звільнення від виконання зобов`язання з оплати відповідних послуг.

Частиною першою ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Додатком №2, який підписано сторонами, до відповідного договору сторонами не визначено строк виконання зобов`язання з оплати відповідних послуг, однак, такий строк визначений п.3.1 договору.

При цьому, суд вважає такий строк таким, що настав, оскільки матеріалами справи підтверджується направлення відповідачу рахунку на оплату відповідних послуг, з моменту отримання якого починає перебіг строк для оплати відповідних послуг. Факт не отримання поштових відправлень, які направлені за адресою відповідача, відомості про яку занесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань і в силу ч.1 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» вважаються достовірними, не є підставою для звільнення від виконання відповідного зобов`язання, доказів виконання якого не надано і під час розгляду справи в суді.

Зважаючи на викладене, вимоги щодо стягнення 16 804,20грн основного боргу є обґрунтованими. та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також, у даній справі позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 5 000,00грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, які суд вважає такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Як визначено ч.2 такої статті, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Як визначено ч.3 такої норми, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення; при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Між тим, позивач у поданій заяві вказує, що несплатою борг відповідач заподіяв шкоди його здоров`ю та діловій репутації, змусив його хвилюватись та тривалий час перебувати у пригніченому стані. Позивач вказував, що кожна затримака в оплаті зі сторони контрагентів негативно впливає на його психологічний та емоційний стан, а для продовження господарської діяльності він змушений був звертатись до рідних та близьких, що принижувало його як чоловіка, вживати додаткових зусиль для організації та забезпечення життя його сім`ї.

Водночас згідно ст. 42 ГК України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Перевезення, зобов`язання з оплати якого не виконані відповідачем, здійснювалось позивачем, який є підприємцем, що здійснює господарську діяльність на власний ризик. При цьому, фактів, визначених ст.23 ЦК України, які є підставою вважати, що заподіяно моральну шкоду, не встановлено, а посилання на заподіяння шкоди діловій репутації позивача внаслідок не виконання відповідачем зобов`язань з оплати не доведено. Так, у самій позовній заяві не вказано як постраждала ділова репутація позивача внаслідок не виконання зобов`язання з оплати позивачем.

Отже, вимоги щодо стягнення з відповідача 5000грн в рахунок відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, враховуючи часткове задоволення позову, позивачу за рахунок відповідача підлягає відшкодуванню частина судового збору, який сплачений при поданні позовної заяви - пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що складає 1 749,46грн (2270,00*16804,20/21804,20).

Крім того, позивач у позові просив покласти на відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000грн.

В обґрунтування понесення таких витрат позивачем до позовної заяви додано копії:

- договору про надання правової допомоги №24-11/20 від 24.11.2020, укладеного між позивачем та адвокатом Жигуном С.С. (а.с.45-46);

- свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №6753/10 від 16.06.2018, видане Жигуну С.С. (а.с.51);

- ордер серії КС №681649 від 29.01.2021, виданий на підставі вказаного договору про надання правової допомоги адвокату Жигуну С.С. на надання правової допомоги позивачу в Господарському суді Київської області (а.с.52);

- квитанцію до прибуткового касового ордеру №24-1 від 24.11.2020, яка підтверджує прийняття Жигуном С.С. від позивача 5 000грн на підставі договору про надання правової допомоги №24-11/20 від 24.11.2020.

Відповідно до п. 1 договору №24-11/20 від 24.11.2020 клієнт (позивач) доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання під час строку дії договору провести претензійно-позовну роботу та, у разі необхідності, підготувати позовну заяву та здійснити представництво клієнта в Господарському суді Київської області у справі за позовом ФОП Блонаровича В.П до ТОВ "Кіаксар" про стягнення заборгованості за договором №3/22-07-20АП від 22.07.2020.

Перелік робіт, виконаних для надання правової допомоги, визначений позивачем у позові і їх виконання підтверджується матеріалами справи (підготовка та відправлення адвокатського запиту, претензій, складання та відправлення позовної заяви).

Відповідач клопотань в порядку, визначеному ч.5 ст.126 ГПК України щодо зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, не подавав, на не співмірність відповідних витрат не посилався і не довів відповідно до ч.6 вказаної статті їх не співмірність.

У відповідності до п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За вказаних обставин, суд розподіляє витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00грн, які пов`язані з розглядом даної справи, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачу за рахунок відповідача частково підлягають відшкодуванню понесені ним витрати на надання професійної правничої допомоги, а саме у розмірі 3 853,43грн (16804,20*5000/21804,20).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 233, 237-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кіаксар" (ідентифікаційний код 345869490; 7300, Київська обл., Вишгородський р-н, м. Вишгород, вул. Кургузова, 11-А, кв. 156) на користь фізичної особи - підприємця Блонаровича Володимира Петровича (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) 16 804,20грн основного боргу, 1749,46грн в рахунок часткового відшкодування витрат по оплаті позову судовим збором, а також 3 853,43грн в рахунок часткового відшкодування витрат, понесених на оплату професійної правничої допомоги.

3. Відмовити у задоволенні вимог про стягнення 5 000,00грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів з дня складання рішення та у порядку, визначеному ст.257 ГПК України.

Суддя А.Р. Ейвазова