РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.05.2021Справа № 910/2721/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Комарової О.С. розглянув в порядку спрощеного позовного провадження

позовну заяву Акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» в особі Регіональної філії «ЛЬВІВСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» Акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФЕНІКС БІЗНЕС ГРУП»

про стягнення 11 766, 53 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» в особі Регіональної філії «ЛЬВІВСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» Акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФЕНІКС БІЗНЕС ГРУП» про стягнення штрафних санкцій у сумі 11 766, 53 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки № Л/НХ-20447/НЮ від 20 жовтня 2020 року, що виразилось у порушенні строків поставки за заявками позивача № НХЛьв-1/7128 від 27.10.2020 та № НХЛьв-1/7177 від 28.10.2020, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача штрафні санкції в розмірі 11 766, 53 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01 березня 2021 року позовну заяву було залишено без руху через недодержання заявником вимог статті 164, 172 Господарського процесуального кодексу України.

09 березня 2021 року до суду надійшла заява позивача в порядку усунення недоліків, зі змісту якої вбачається, що виявлені ухвалою Господарського суду міста Києва від 01 березня 2021 року недоліки усунуто.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.03.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

09.04.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач частково заперечує проти задоволення позовних вимог. Так заявник вказує, що за заявкою № НХЛьв-1/7128 від 27.10.2020 не було прострочення поставки, у зв`язку з чим відсутні підстави для стягнення неустойки. Щодо поставки за заявкою № НХЛьв-1/7177 від 28.10.2020, то відповідач вказує, що прострочення складає 6 днів, а не 14, як помилково вважав позивач. Також у відзиві міститься клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій до 1 000, 00 грн.

21.04.2021 до суду надійшла відповідь позивача на відзив, в якому позивач вказує на хибність доводів відповідача, у зв`язку з чим просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

20 жовтня 2020 року між Акціонерним товариством «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» в особі регіональної філії «ЛЬВІВСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» Акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФЕНІКС БІЗНЕС ГРУП» (постачальник) укладено договір поставки № Л/НХ-20447/НЮ (далі - Договір), за умовами якого постачальник зобов`язується у 2020 році поставити покупцеві товар, зазначений в Специфікації № 1 (Додаток № 1 до даного Договору), а покупець - прийняти і оплатити такий товар.

Пунктами 3.1, 3.2 Договору визначено, що Постачання здійснюється за цінами, передбаченими у Специфікації № 1 (Додаток № 1).

Ціна за одиницю товару визначається у Специфікації № 1 (Додаток № 1).

Сума цього Договору на момент його підписання становить: 1 572 994, 80 грн.

Згідно п. 5.1 Договору, постачальник здійснює поставку товару на умовах DAP за правилами «ІНКОТЕРМС-2010», за реквізитами, зазначеними в заявці покупця (реквізити виробничого структурного підрозділу регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця»).

Поставка товару проводиться партіями, одночасно в складі однієї відправки, не менше кількості вказаної в заявці протягом не більше 15 днів тільки на підставі поданої письмової заявки покупця, яка вважається дозволом на поставку товару та є підтвердженням готовності покупця до приймання товару, але не пізніше строку дії Договору (п. 5.2 Договору).

У відповідності до пп. 5.2.3 Договору, датою подання заявки відповідно до п. 5.2 вважається дата відправлення її на електронну адресу постачальника.

Згідно п. 5.4 Договору, датою поставки товару вважається дата підписання сторонами акту приймання-передачі товару.

У п. 5.7 Договору сторонами погоджено, що при надходженні від постачальника товару укладається договір відповідального зберігання. Термін безоплатного відповідального зберігання до 10 робочих днів. У разі залучення сторонніх організацій для проведення лабораторних досліджень щодо визначення якості продукції, термін безоплатного відповідального зберігання - до надання відповідного висновку. У разі якщо після проведення процедури вхідного контролю продукції 1-го та 2-го рівнів буде встановлено, що товарно-матеріальні цінності не відповідають умовам договору поставки, постачальник зобов`язаний сплатити вартість зберігання з моменту їх постачання. Проведення покупцем вхідного контролю поставленого товару не враховується в обчислення термінів поставки під час підписання акту приймання-передачі товару за Договором (про що покупцем робиться відповідна відмітка в акті приймання-передачі товару).

Пунктом 7.2 Договору встановлено, що за порушення строку поставки товару за даним Договором, постачальник сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1% вартості товару, з якого допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення поставки товару понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

У специфікації № 1 (Додаток № 1 до Договору) визначено предмет поставки, а саме «Костюм утеплений Гудок» (Код УКТЗЕД 6203) у кількості 1653 одиниць за ціною 951, 60 грн з ПДВ за одиницю. Загальна вартість поставки - 1 572 994, 80 грн з ПДВ.

27.10.2020 позивачем оформлено та направлено за допомогою електронної пошти відповідачеві заявку № НХЛьв-1/7128 від 27.10.2020 на поставку частини товару на загальну суму 788 876, 40 грн з ПДВ на виконання умов Договору.

Аналогічним чином, 29.10.2020 позивачем оформлено та направлено за допомогою електронної пошти відповідачеві заявку № НХЛьв-1/7177 від 28.10.2020 на поставку частини товару на загальну суму 784 118, 40 грн з ПДВ на виконання умов Договору.

Направлення заявок на електронну адресу постачальника 27.10.2020 та 29.10.2020 підтверджується скрін-шотами електронної пошти позивача, які долучені ним разом із позовною заявою.

На виконання п 5.7 Договору поставки № Л/НХ-20447/НЮ від 20.10.2020 між сторонами 11.11.2020 укладено Договір зберігання № Л/НХ-20447/ЗБ, за умовами якого, згідно акту прийому-передачі, поклажодавець (відповідач) передає а зберігач (позивач) приймає на відповідальне зберігання Костюм утеплений Гудок в кількості 1653 штук на суму 1 572 994, 80 грн для проведення вхідного контролю продукції, що надійшла на виконання умов Договору поставки.

У відповідності до п. 1.4 цього Договору моментом передачі майна на відповідальне зберігання є момент підписання сторонами акту прийому-передачі майна на зберігання.

Відповідно до акту приймання-передачі товару від 11.11.2020, складеного відповідно до умов договору зберігання, ТОВ «Фенікс Бізнес Груп» передало, а СП «Служба організації та проведення закупівель» регіональної філії «ЛЬВІВСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» Акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» прийняла товар, а саме «Костюм утеплений Гудок» у кількості 829 одиниць на суму 788 876, 40 грн.

Відповідно до акту приймання-передачі товару від 20.11.2020, складеного відповідно до умов договору зберігання, ТОВ «Фенікс Бізнес Груп» передало, а СП «Служба організації та проведення закупівель» регіональної філії «ЛЬВІВСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» Акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» прийняла товар, а саме «Костюм утеплений Гудок» у кількості 824 одиниць на суму 784 118, 40 грн.

Після проведення вхідного контролю, сторонами підписано акти приймання-передачі товару № 1311/1 від 13.11.2020 та № 2711/1 від 27.11.2020, складені на виконання п. 5.4 Договору поставки.

Факт поставки також підтверджується товарно-транспортними накладними № 1111/2 від 11.11.2020 та № 2011/1 від 20.11.2020, а також виставленими відповідачем видатковими накладними № 4 від 13.11.2020 та № 5 від 27.11.2020.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує на те, відповідач прострочив строк поставки за заявками № НХЛьв-1/7128 від 27.10.2020 та № НХЛьв-1/7177 від 28.10.2020 на 1 та 14 днів відповідно, у зв`язку з чим просить стягнути з нього пеню у розмірі, визначеному у п. 7.2 Договору.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно з п. 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічним чином, згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 663 ЦК України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Як вбачається з умов Договору, відповідач повинен був поставити позивачу товар у строк, який не перевищує 15 днів з моменту направлення заявки покупця.

Судом встановлено, що 27.10.2020 позивачем оформлено та направлено за допомогою електронної пошти відповідачеві заявку № НХЛьв-1/7128 від 27.10.2020 на поставку частини товару на загальну суму 788 876, 40 грн з ПДВ.

Аналогічним чином, 29.10.2020 позивачем оформлено та направлено за допомогою електронної пошти відповідачеві заявку № НХЛьв-1/7177 від 28.10.2020 на поставку частини товару на загальну суму 784 118, 40 грн з ПДВ.

Таким чином, граничним строком поставки товару за заявкою № НХЛьв-1/7128 від 27.10.2020 було 11.11.2020, а за заявкою № НХЛьв-1/7177 від 28.10.2020 - 13.11.2020.

У пункті 5.4 Договору визначено, що датою поставки товару вважається дата підписання сторонами акту приймання-передачі товару.

Відповідні акти були підписані сторонами 13.11.2020 та 27.11.2020 відповідно.

Поряд із цим, у пункті 5.7 Договору сторонами узгоджено, що проведення покупцем вхідного контролю поставленого товару не враховується в обчислення термінів поставки під час підписання акту приймання-передачі товару за Договором (про що покупцем робиться відповідна відмітка в акті приймання-передачі товару).

Як вбачається з актів приймання-передачі товару від 11.11.2020 та від 20.11.2020, складеного відповідно до умов договору зберігання № Л/НХ-20447/ЗБ від 11.11.2020 відповідач передав, а позивач прийняв товар на відповідальне зберігання.

З огляду на викладене, суд погоджується з твердженнями відповідача, що фактичною датою приймання-передачі товару позивачеві є дата, вказана в актах, складених відповідно до договору зберігання № Л/НХ-20447/ЗБ від 11.11.2020.

Твердження позивача про відсутність у актах приймання-передачі товару № 1311/1 від 13.11.2020 та № 2711/1 від 27.11.2020 відміток, як того вимагає п 5.7 Договору суд відхиляє, оскільки відповідальність за проставлення таких відміток лежить на покупцеві, а відтак їх відсутність не може ставитись у вину постачальника.

Отже, за заявкою № НХЛьв-1/7128 від 27.10.2020 поставка відбулась 11.11.2020, тобто в межах встановленого строку..

Стосовно заявки № НХЛьв-1/7177 від 28.10.2020 поставка відбулась 20.11.2020, тобто із затримкою у 6 днів.

Враховуючи, що неустойка може бути нарахована лише за кожен повний день прострочення платежу, а день фактичного виконання зобов`язання не включається до періоду часу, за який може здійснюватися стягнення неустойки, період прострочення становить 6 днів (тобто день поставки 20.11.2020 року не включається до загального періоду прострочення).

Наведене узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 10 липня 2018 року в справі № 927/1091/17.

За приписами частин першої та другої статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Аналогічні положення законодавцем закріплені і в статтях 525, 526 ЦК України.

Згідно 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. 217 ГК України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

У п. 7.2 Договору, сторони узгодили, що за порушення строку поставки товару за даним Договором, постачальник сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1% вартості товару, з якого допущено прострочення виконання за кожний день прострочення

Таким чином, з огляду на встановлений факт прострочення відповідачем на 6 днів поставки товару згідно заявки покупця № НХЛьв-1/7177 від 28.10.2020, наявні підстави для застосування санкцій, визначених у п. 7.2 Договору у розмірі 4 704, 71 грн.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій до 1 000, 00 грн, суд зазначає таке.

Так, згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Стаття 233 ГК України визначає, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

В обґрунтування заявленого клопотання відповідач посилається на фінансові труднощі у роботі підприємства через запровадження карантинних обмежень, що спричинило зупинення виробництва. Попри це, підприємство несе витрати на комунальні послуги, оренду виробничих приміщень та заробітну плату працівників. Таким чином, заявник вказує, що розмір штрафних санкцій у розмірі 4 704, 71 грн для нього на даний час є завеликим.

Також, заявник вказує на прострочення позивачем зобов`язання щодо оплати згідно спірних поставок, в підтвердження чого надає відповідні платіжні доручення. Зазначає, що у п. 7.7 договору визначено відповідальність покупця за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 0,1% річних від простроченої суми, що не відповідає відповідальності постачальника за прострочення поставки, яка складає 0,1% вартості за кожен день прострочення.

Зменшення розміру неустойки є правом суду, а за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил статей 86, 210 ГПК України на власний розсуд та внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність/ відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.

Подібна за змістом правова позиція викладена у низці постанов Верховного Суду, зокрема, але не виключно, у постановах Верховного Суду 04.12.2018 у справі №916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 26.07.2018 у справі №924/1089/17, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 12.12.2018 у справі №921/110/18, від 14.01.2019 у справі №925/287/18, від 22.01.2019 у справі №908/868/18, від 27.03.2019 у справі №912/1703/18, від 13.05.2019 у справі №904/4071/18, від 03.06.2019 у справі №914/1517/18, від 23.10.2019 у справі №917/101/19, від 06.11.2019 у справі №917/1638/18, від 17.12.2019 у справі №916/545/19, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 14.01.2020 у справі №911/873/19, від 27.01.2020 у справі №916/469/19, від 04.02.2020 у справі №918/116/19 від 10.02.2020 у справі №910/1175/19, від 19.02.2020 у справі №910/1303/19, від 26.02.2020 у справі №925/605/18, від 17.03.2020 №925/597/19, від 18.06.2020 у справі №904/3491/19 тощо.

Суд зазначає, що згідно зі статтями 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Тобто сторони, керуючись принципом свободи договору, за взаємною згодою мають право визначати штрафні санкції, їх кількість, вид, розмір та види порушення зобов`язання, за якими застосовується неустойка тощо.

Таким чином, уклавши Договір, сторони погодились із запропонованими умовами. При цьому, твердження відповідача про відсутність наміру звертатись із позовом про стягнення штрафних санкцій з позивача у зв`язку із простроченням останнім виконання грошового зобов`язання не може бути підставою для зменшення розміру неустойки.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що відповідачем належним чином не обґрунтовано та не доведено наявності обставин, які б давали достатньо підстав для зменшення розміру неустойки. До того ж, за висновками суду, розмір штрафних санкцій не є надмірно великим.

Враховуючи викладене в сукупності, зважаючи на зміст позовних вимог, обставини, встановлені під час розгляду справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, у зв`язку з чим наявні підстави для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача 4 704, 71 грн штрафних санкцій.

Судові витрати, відповідно до положень статті 129 ГПК України, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 907, 63 грн.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФЕНІКС БІЗНЕС ГРУП» (03039, м. Київ, пр-т. Голосіївський, буд. 6, корп. літера А; ідентифікаційний код 43694166) на користь Акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» (03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, буд. 5; ідентифікаційний код 40075815) в особі Регіональної філії «ЛЬВІВСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» Акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» (79007, Львівська обл., м. Львів, вул. Гоголя, буд. 1; ідентифікаційний код 40081195) 4 704, 71 грн (чотири тисячі сімсот чотири гривні 71 коп.) штрафних санкцій та 907, 63 грн (дев`ятсот сім гривень 63 коп.) судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів в порядку, передбаченому ст.ст. 253-259, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Рішення в повному обсязі складено 14.05.2021.

Суддя О.С. Комарова