ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2021 року м.Дніпро Справа № 904/5905/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Березкіної О.В. (доповідач),

суддів Іванова О.Г., Антоніка С.Г. (зміна складу судової колегії відбулася на підставі протоколу автоматичної зміни складу судової колегії від 12.05.2021 року).

Секретар судового засідання Ковзиков В.Ю.

Представники сторін в судове засідання не з`явились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Філюк Івана Антоновича

на додаткову ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 04.02.2021 року (суддя Крижний О.М.) у справі № 904/5905/20

за позовом Фізичної особи-підприємця Філюк Івана Антоновича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вега-Сервіс-1"

про стягнення боргу за виконане перевезення у розмірі 32 465, 00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Філюк Іван Антонович звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вега Сервіс-1" із позовом про стягнення заборгованості у розмірі 32 465,00 грн. та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором про надання транспортно-експедиційних послуг з перевезення вантажів в автомобільному сполученні від 04.08.2020 №б/н в частині повної та своєчасної оплати за виконане позивачем перевезення на підставі транспортної заявки №14/2020 від 04.08.2020.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 29.12.2020 закрито провадження у справі №904/5905/20 за позовом Фізичної особи-підприємця Філюк Івана Антоновича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вега-Сервіс-1" про стягнення боргу за виконане перевезення у розмірі 32465,00 грн.

25.01.2021 року від Фізичної особи-підприємця Філюк Івана Антоновича надійшла заява про ухвалення додаткового рішення (ухвали), в якій він просив стягнути з відповідача судові витрати понесені позивачем, а саме 2102,00 грн. - судового збору, 4800,00 грн. - витрат на правову допомогу та 2000,00 грн. - очікуваних витрат на правову допомогу у вигляді "гонорару успіху".

Додатковою ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 04.02.2021 року у справі № 904/5905/20 суд стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вега-Сервіс-1" на користь Фізичної особи-підприємця Філюк Івана Антоновича витрати на правничу допомогу у розмірі 2 000, 00 грн. (дві тисячі грн. 00 коп.)

В стягненні решти заявлених витрат - відмовлено.

Не погодившись з додатковою ухвалою суду, позивач - Фізична особа-підприємець Філюк Іван Антонович звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2021 р. у справі № 904/5905/20 в частині відмови у стягненні з відповідача витрат зі сплати судового збору у сумі 2102,00 грн., частини попередніх витрат на правову допомогу у сумі 2800,00 грн., очікуваних витрат у розмірі 2000,00 грн. скасувати, та задовольнити заявлені ним до стягнення з відповідача суми.

В обґрунтування своєї скарги апелянт посилається на невідповідність висновків, викладених судом, дійсним обставинам справи; незаконність і необґрунтованість ухвали.

Зокрема, апелянт зазначає, що саме неправомірна господарська поведінка відповідача, що виявилася в порушенні строків виконання грошового зобов`язання, стала причиною підготовки та подання позову і понесення позивачем зазначених в позовній заяві судових витрат. Таким чином, витрати позивача на правову допомогу, понесені ним перед зверненням до суду, повинні бути повністю компенсовані за рахунок порушника господарського зобов`язання - відповідача.

Також апелянт посилається на те, що суд не вправі обмежувати розмір витрат на правову допомогу, з власної ініціативи , тобто, без будь-яких заперечень іншої сторони.

Апелянт посилається на те, що так як відповідач є порушником господарського зобов`язання, звільняти його від сплати судового збору, покладаючи таке навантаження на державний бюджет, несправедливо.

Як видно з поштових документів, доданих до позову, позовна заява була пред`явлена перед задоволенням вимог відповідачем, тобто після пред`явлення позову. Таким чином, враховуючи імперативне формулювання норми ч.3 ст.130 ГПК, суд не мав права робити будь-яких преференцій відповідачу, і повинен був покласти обов`язок відшкодування судового збору саме на нього, а не на державу.

Всі ці обставини, на думку апелянта, є підставами для скасування ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2021 року у справі №904/5905/20 в частині відмови у стягненні з відповідача витрат зі сплати судового збору у сумі 2102,00 грн., частини попередніх витрат на правову допомогу у сумі 2800,00 грн., очікуваних витрат у розмірі 2000,00 грн.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.04.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Філюк Івана Антоновича на додаткову ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 04.02.2021 року у справі № 904/5905/20, розгляд справи № 904/5905/20 призначено в судовому засіданні на 12.05.2021 року об 10:00 хв. в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду за адресою: м.Дніпро, пр.Дмитра Яворницького,65, зал засідань №207.

Фізична особа- підприємець Філюк Іван Антонович та товариство з обмеженою відповідальністю "Вега-Сервіс-1"наданими їм процесуальними правами не скористались та не направили в судове засідання 12.05.2021року своїх повноважних представників, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином ( на електронну адресу а.с.72,т.1).

Суд апеляційної інстанції з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги, враховуючи те, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників провадження у справі.

В судовому засіданні 12.05.2021р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність оскаржуваної ухвали нормам діючого законодавства, Центральний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Звертаючись до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення з відповідача судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, позивач фізична особа-підприємець Філюк Іван Антонович посилався на те, що ним понесені витрати, а саме 2102,00 грн. - судового збору при зверненні до суду, 4800,00 грн. - витрат на правову допомогу та 2000,00 грн. - очікуваних витрат на правову допомогу у вигляді "гонорару успіху", які підлягають стягненню з відповідача, як з особи, винної у порушенні господарського зобов`язання.

Задовольняючи заяву про ухвалення додаткового рішення частково, та стягуючи на користь позивача 2000 грн. витрат на правову допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що саме така сума є адекватним розміром витрат на правничу допомогу, що можуть бути стягнуті з відповідача на користь позивача.

Відмовляючи у решті частини вимог, суд першої інстанції виходив з того, що заявлений позивачем гонорар успіху у сумі 2000 грн. є звичайними витратами на правничу допомогу у вигляді премії при задоволенні позову. Оскільки провадження у справі закрито у зв`язку із відсутністю предмета спору, а отже задоволення позову не відбулося, суд не вбачав підстав для стягнення гонорару успіху.

Відмовляючи у стягненні судового збору з відповідача, суд першої інстанції виходив з того, що при закритті провадження сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, а не стягується з відповідача, як просив позивач.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (ч. 3 статті 244 Господарського процесуального кодексу України).

З матеріалів справи вбачається, що 19.10.2020 між Фізичною особою-підприємцем Філюк Іваном Антоновичем (довіритель, клієнт) та адвокатом Лозою Віктором Миколайовичем (повірений) укладено договір про правову допомогу, відповідно до п. 1.1 якого за цим Договором повірений зобов`язується від імені і за рахунок довірителя здійснити наступні дії: 1. Надати правову допомогу у стягненні коштів з ТОВ "Вега Сервіс-1". З цією метою, здійснити огляд, вивчення та попередню оцінку доказів за їх місцезнаходженням (4 год.). 2. Провести заходи досудового врегулювання спору, шляхом проведення переговорів на предмет повернення боргу (1 год.). 3. Підготувати пакет документів, необхідний для звернення до суду, підготувати позовну заяву (7 год.). 4. Вчинити інші дії необхідні для розгляду справи в суді (готувати заяви по суті, ін. заяви, клопотання тощо) та на стадії примусового виконання судового рішення (5 год.).

Згідно з п.п.2.1, 2.2 договору за здійснення дій, що визначені у п. 1.1 цього договору, довіритель сплачує повіреному винагороду в розмірі 4800,00 грн. Розрахунок здійснюється в момент передачі довірителю підготовленої позовної заяви.

При задоволенні позову повірений отримує премію в сумі 2000,00 грн.

Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг від 20.10.2020 загальна вартість послуг адвоката складає 4800,00 грн.

Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордеру №06-10 від 20.10.2020 позивачем на підставі договору про правову допомогу від 19.10.2020 сплачено адвокату Лоза В.М. 4800,00 грн.

Частинами 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України унормовано витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 названої статті для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 ГПК України).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. ст. 129 ГПК України).

Частиною 5 названої статті передбачено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Частиною 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Отже, суд вправі покласти лише ті судові витрати, які є обґрунтованими, неминучими, співмірними та розумними (розумно необхідними).

Будь-які дії учасника господарської справи, пов`язані із її розглядом судом, зокрема, явка в судове засідання, участь у судовому засіданні, відправлення документів є процесуальною дією в розумінні п. 4 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, а відтак, і витрати, понесені такою стороною, відносяться до складу судових витрат.

Фактори, що повинні братися до уваги при визначенні обґрунтованого розміру гонорару, включають в себе: 1) обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення; ступінь складності та новизни правових питань, що стосуються доручення; необхідність досвіду для його успішного завершення; 2) вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняттю адвокатом інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання в звичайному часовому режимі; 3) необхідність виїзду у відрядження; 4) важливість доручення для клієнта; 5) роль адвоката в досягненні гіпотетичного результату, якого бажає клієнт; 6) досягнення за результатами виконання доручення позитивного результату, якого бажає клієнт; 7) особливі або додаткові вимоги клієнта стосовно строків виконання доручення; 8) характер і тривалість професійних відносин даного адвоката з клієнтом; 9) професійний досвід, науково-теоретична підготовка, репутація, значні професійні здібності адвоката.

Жодний з названих факторів не має самодостатнього значення; вони підлягають врахуванню у взаємозв`язку з обставинами кожного конкретного випадку.

За приписами статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові КГС ВС від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19, загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 ГПК України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення (п. 22). Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу (п.27.2.)

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Відповідно до ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Частиною 3 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (ч.9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Оскільки саме через неправомірні дії відповідача (затримка в оплаті наданих послуг) позивач був змушений звернутися до суду, а відтак поніс витрати на правову допомогу, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про покладення витрат на правову допомогу на відповідача.

Разом з цим, обмежуючи розмір витрат на правову допомогу сумою у 2000 грн., суд першої інстанції обгрунтовано врахував наступне.

Відповідно до акту приймання- передачі наданих послуг від 20.10.2020 адвокат Лоза В.А. надав ФОП Філюк І.А. наступні послуги:

- вивчення та огляд документів та ін. доказів за їх місцезнаходженням - 4 год.;

- проведення заходів досудового врегулювання, шляхом проведення переговорів на предмет повернення боргу - 1 год.;

- підготовка пакета документів, необхідних для звернення до суду, підготовка позовної зави - 7 год. 10 хв.

- вчинення інших дій, необхідних для розгляду справи в суді, її повного юридичного супроводу в т.ч. забезпечення виконання судового рішення - 5 год.

З аналізу даного акту приймання-передачі наданих послуг від 20.10.2020, вбачається, наприклад, що складання позовної заяви фактично ґрунтується на договорі-доручення, транспортній заявці та СМR, тому вивчення та огляд документів за їх місцезнаходженням, підготовка пакету документів, необхідних для подання до суду та підготовка позовної заяви не потребує затрати часу в загальному розмірі 11 годин. Також суд звернув увагу, що вчинення інших дій, необхідних для розгляду справи та її повного юридичного супроводу представником позивача не здійснювалося, оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного позовного провадження та представником позивача за час перебування справи на розгляді додаткових документів чи пояснень не подавалося. Стосовно проведення заходів досудового врегулювання спору, суд врахував, що до позовної заяви не додано вимоги чи претензії, адресованої відповідачеві щодо погашення заборгованості, а тому колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про стягнення витрат на правову допомогу у сумі 2000 грн. обгрунтованими та адекватними розміру заявлених вимог, обсягу наданих послуг та складністю справи, провадження у якій закрито за відсутністю предмету спору за заявою позивача.

Щодо гонорару успіху у розмірі 2000,00 грн., суд першої інстанції також обгрунтовано зазначив, що гонорар успіху є звичайними витратами на правничу допомогу, які можуть бути розподілені між сторонами.

Оскільки умовами договору про правову допомогу передбачено, що при задоволенні позову повірений отримує премію в сумі 2000,00 грн., а провадження у справі закрито у зв`язку із відсутністю предмета спору, тобто, задоволення позову не відбулося, суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у стягненні з відповідача гонорару успіху.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Оскільки позивач звернувся до суду першої інстанції із заявою про закриття провадження у справі, а не з заявою про відмову від позову, то суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, про те, що сплачений ним судовий збір підлягає поверненню за клопотанням позивача.

При цьому, посилання апелянта на те, що судовий збір підлягає стягненню з відповідача, як особи, винної у порушенні господарського зобов`язання, є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст.130 ГПК України, на яку посилається апелянт, у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

З заяви позивача від 16.11.2020 року вбачається, що він просив закрити провадження у зв`язку з відсутністю предмету спору, а не відмовився від позову, а тому, в даному випадку, судовий збір не підлягає стягненню з відповідача, а може бути повернутий за клопотанням позивача у відповідності до п.5 ч.1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

Таким чином, господарський суд першої інстанції всебічно, повно і об`єктивно встановив обставини справи, дав належну правову оцінку доказам, що у відповідності до статті 276 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду- без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Філюк Івана Антоновича залишити без задоволення.

Додаткову ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 04.02.2021 року у справі №904/5905/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку та випадках, передбачених ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 18.05.2021року.

Головуючий суддя О.В.Березкіна

Суддя О.Г.Іванов

Суддя С.Г.Антонік

У зв`язку з припиненням відправлення поштової кореспонденції в Центральному апеляційному господарському суді, про що складений акт від 23.11.2020 та 04.01.2021, копії постанови Центрального апеляційного господарського суду від 12.05.2021 у справі №904/5905/20 поштою не надсилаються.

Надіслати копії цієї постанови на електронну адресу: ФОП Філюк Івана Антоновича; ТОВ "Вега-Сервіс-1".