ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2021 р. Справа№ 910/10404/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Агрикової О.В.

Чорногуза М.Г.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Трастенергоальянс»

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2021

у справі №910/10404/20 (суддя Мандриченко О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Трастенергоальянс»

до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:

1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Айс-тек»;

2. Акціонерне товариство «Сбербанк»

про стягнення 350 000,00 грн

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Трастенергоальянс» (далі - ТОВ «Трастенергоальянс», позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - АТ «Ощадбанк», Банк, відповідач) про стягнення грошових коштів у сумі 350 000,00 грн, посилаючись на те, що останні були безпідставно списані з рахунку позивача згідно платіжного доручення №427 від 15.05.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.08.2020 залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Айс-тек» (далі - ТОВ «Айс-тек», третя особа-1) та Акціонерне товариство «Сбербанк» (далі - АТ «Сбербанк», третя особа-2).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.01.2021 у справі №910/10404/20 у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що позивачем не надано жодних доказів, які б свідчили про порушення його прав саме відповідачем; доводи позивача про безпідставне списання AT «Ощадбанк» 15.05.2020 коштів в сумі 350 000,00 грн є недоведеними, оскільки платіжне доручення в системі дистанційного обслуговування «Корпоративний Клієнт - банк» було підписано кваліфікованим електронним цифровим підписом, власником якого є позивач; права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого ст.1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна; позивач обрав неналежний спосіб захисту своїх прав та звернувся з позовом не до тієї особи, яка несе відповідальність за порушення його прав, оскільки з боку відповідача відсутні будь-які порушення прав позивача.

Не погоджуючись ТОВ «Трастенергоальянс» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи підстави звернення з апеляційною скаргою, апелянт посилався на те, що рішення судом було прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

В обґрунтування скарги апелянт наголошував на тому, що суд залишив поза увагою той факт, що платіжне доручення було надіслано не уповноваженим представником позивача, а невідомими особами, які здійснили хакерську атаку та зламали систему клієнт-банк позивача; суд не надав жодної оцінки тому факту, що ТОВ «Трастенергоальянс» ніколи не мало договірних відносин із ТОВ «Айс-тек», жодних послуг у цього товариства не замовляло та не отримувало, жодних грошових зобов`язань перед ТОВ «Айс-тек» не мало; у зв`язку з неналежним виконанням своїх обов`язків відповідач допустив безпідставне списання грошових коштів з рахунку позивача, і саме тому, він є належним відповідачем у даній справі; факт несанкціонованого списання грошових коштів з рахунку ТОВ «Трастенергоальянс» визнається сторонами та підтверджується не лише листуванням між позивачем та відповідачем, а й відкритим за заявою ТОВ «Трастенергоальянс» кримінальним провадженням №0001571 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України та процесуальними документами, зібраними слідчим по цьому провадженню; відзив на позовну заяву не містить посилань на обставини, які безспірно доводять, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню інформації (ключів криптографічного захисту), яка дає змогу ініціювати платіжні операції, а відтак, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.03.2021 апеляційну скаргу ТОВ «Трастенергоальянс» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2021 у справі №910/10404/20 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді - Мальченко А.О., суддів Чорногуза М.Г., Кравчука Г.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.04.2021 апеляційну скаргу ТОВ «Трастенергоальянс» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2021 у справі №910/10404/20 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Агрикової О.В., Чорногуза М.Г., відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, розгляд апеляційної скарги призначено на 12.05.2021, встановлено АТ «Ощадбанк», ТОВ «Айс-тек» та АТ «Сбербанк» строк для подання відзивів на апеляційну скаргу.

Відповідач скористався правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у її задоволенні та залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, відповідач вказував на те, що AT «Ощадбанк», отримавши засобами системи «Корпоративний Клієнт - Банк» платіжне доручення №427 від 15.05.2020 на суму 350 000,00 грн та здійснивши його перевірку щодо повноти, цілісності та достовірності відповідно до вимог п. 22.6, ст.22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», п.п.2.4, 10.5 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 22 від 21.01.2004, правомірно виконав вказане платіжне доручення, перерахувавши належні позивачеві грошові кошти на користь отримувача таких коштів; платіжне доручення в системі дистанційного обслуговування «Корпоративний Клієнт - Банк» було підписано кваліфікованим електронним цифровим підписом, власником якого є лише позивач, а Банк перевірив справжність такого підпису уповноваженої особи клієнта, враховуючи, що ключ для здійснення електронного цифрового підпису на час підписання платіжного доручення був дійсним; суд правомірно взяв до уваги доводи Банку про те, що вимогами вищевказаних норм законодавства та умовами укладеного між сторонами договору відповідальність за зберігання та використання особистого ключа покладено саме на позивача; позивачем жодним чином не підтверджено, що під час здійснення відкритого за його заявою кримінального провадження встановлено сторонніх осіб, які від імені позивача здійснювали переказ спірних коштів.

У судове засідання треті особи не з`явилися, своїх уповноважених представників не направили, про дату, час і місце судового розгляду були повідомлені належним чином.

Обговоривши питання щодо можливості розгляду апеляційної скарги за відсутності представників третіх осіб, враховуючи, що останні не повідомили суд про поважність причин нез`явлення до суду апеляційної інстанції та не заявили клопотань про відкладення розгляду справи, а також з огляду на те, що наявні в матеріалах справи докази є достатніми для вирішення спору у даній справі без заслуховування їх пояснень, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд апеляційної скарги за їх відсутності.

У судовому засіданні представник позивача вимоги поданої ним апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача вимоги апеляційної скарги не визнав, доводи, на яких вона ґрунтується вважає безпідставними, а судове рішення законним, у зв`язку з чим просив залишити оскаржуване рішення без змін, а скаргу позивача - без задоволення.

12.05.2021 у судовому засіданні колегією суддів апеляційного господарського суду було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 12.08.2019 між ТОВ «Трастенергоальянс» (у тексті договору - Клієнт) та АТ «Ощадбанк» (у тексті договору - Банк) було укладено договір комплексного банківського обслуговування № НОМЕР_1 (надалі - договір/ДКБО), відповідно до п.п. 1,2 якого сторони домовилися, що Банк надає послуги щодо обслуговування рахунку Клієнта № НОМЕР_2 , послуг щодо використання систем дистанційного обслуговування, послуги щодо відкриття та обслуговування інших рахунків Клієнта та надання Банком інших послуг Клієнту відповідно до умов, викладених в цьому ДКБО.

Згідно з пунктом 2 договору, ДКБО є укладений сторонами відповідно до ст. 634 ЦК України та складається з таких документів, кожен з яких становить його невід`ємну частину:

1) цього документу - розділу І Договору комплексного банківського обслуговування, який підписаний сторонами і шляхом підписання якого Клієнт приєднався до Правил і Тарифів Банку;

2) Правил комплексного банківського обслуговування клієнтів корпоративного бізнесу AT «Ощадбанк» (в тому числі учасників ринку електричної енергії) - розділ II Договору комплексного банківського обслуговування (далі - Правила), які є невід`ємною частиною ДКБО;

3) Тарифів Банку, які є невід`ємною частиною ДКБО;

4) Додаткових договорів (угод) до ДКБО, (в тому числі, але не виключно, укладених шляхом обміну листами), що містять посилання на нього, укладених Сторонами;

5) Заяв(и) щодо надання окремих видів Послуг (відкриття та обслуговування поточного рахунку, надання Гарантії тощо).

Обираючи такий спосіб укладення ДКБО, сторони підтверджують, що Правила і Тарифи не потребують проставлення додаткових підписів обох Сторін та/або скріплення відбитками їх печаток.

Згідно з пунктом 6 договору Клієнт несе відповідальність за дотримання умов ДКБО, в тому числі Користувачами СДО, які діють за його дорученням та/або від його імені.

Відповідно до пункту 2 розділу 13 Правил комплексного банківського обслуговування клієнтів корпоративного бізнесу AT «Ощадбанк» (надалі за текстом - Правила) в редакції від 14.02.2020 року, що діяла на дату оспорюваного Позивачем переказу коштів, відповідно до умов цих Правил Банк зобов`язується надавати Клієнту-підрозділу Послуги згідно з наступним переліком:

- послуги з підключення Контролерів до Системи «Корпоративний Клієнт-банк»;

- послуги з надання доступу для перегляду руху коштів по Поточних рахунку(ах) Клієнта- підрозділу;

- послуги з виконання операцій по переказу грошей з Поточного рахунку(ів)/ на Поточний рахунок(и) Клієнта-підрозділу на умовах, визначених цими Правилами та/або договорами про надання банківських послуг, укладених між Банком і Клієнтом-підрозділом, а також виконання інших операцій, передбачених цими Правилами та на умовах визначених цими Правилам;

- послуги з формування виписок(ок) по Поточному рахунку(ах) та інші Послуги, передбачені Тарифами Банку.

За умовами пункту 2 розділу 13 Правил, за цим розділом Правил Клієнт позначається терміном «Клієнт-підрозділ». Далі за цим [13-м] розділом Правил терміном «Контролююча установа» позначається особа, що зазначена Клієнт-підрозділом в Заяві про надання доступу.

Відповідно до пункту 4 розділу 13 Правил, для належного надання Банком Послуг за цими Правилами Банк передає Клієнту Дистрибутив для підключення Клієнта до Системи «Корпоративний Клієнт-банк», отримати який Клієнт може, завантаживши його з офіційної сторінки Банку за посиланням https://www.oschadbank.ua/ua/corporate/, а також надає інструкції з підключення робочих місць. Зв`язок з WEB-сервером Системи «Інтернет-Клієнт-банк» здійснюється за протоколом HTTPS. За фактом передачі Носіїв ключової інформації. Сторони підписують акт приймання-передачі носіїв ключової інформації.

Згідно з пунктом 12 розділу 13 Правил, порядок здійснення Банком розрахункових операцій та надання інших пов`язаних з ними Послуг за допомогою Системи «Корпоративний Клієнт-банк» визначається цими Правилами та Законодавством, зокрема: Законом України «Про банки і банківську діяльність». Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму», Законом України «Про електронні довірчі послуги, Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», іншими нормативно - правовими актами України, в тому числі нормативно - правовими актами Національного банку України.

У відповідності до п. 9 розділу 13 Правил Сторони визнають, що документи, надані в електронному вигляді засобами Системи «Корпоративний Клієнт-банк» та підписані Електронним підписом, мають однакову юридичну силу з іншими платіжними документами, оформленими у паперовому вигляді, і є підставою для виконання розрахункових операцій за Поточним(-и) рахунком(ами) Клієнта-підрозділу (крім рахунків електропостачальника) за умови накладення на них візи Контролюючої установи за встановленими останньою правилами.

Банк не несе відповідальності за негативні наслідки неналежного зберігання Клієнтом-підрозділом Особистих ключів (п.28.1. розділу 13 Правил).

Банк не несе відповідальності за помилки, затримки або неможливість отримання Клієнтом- підрозділом доступу до Системи «Корпоративний Клієнт-банк» з причин, що не залежать від Банку, в тому числі через несправність обладнання Клієнта-підрозділу або через послуги, за допомогою яких здійснюється обслуговування Клієнта-підрозділу в Системі «Корпоративний Клієнт-банк» і які забезпечуються третьою стороною (провайдери систем зв`язку, доступу до мережі Інтернет тощо) (п.28.2. розділу 13 Правил).

Клієнт-підрозділ самостійно обирає організацію - провайдера, яка забезпечує доступ до мережі Інтернет, та здійснює підключення до мережі Інтернет за рахунок власних коштів. Всі витрати, пов`язані з підключенням до мережі Інтернет, експлуатацією і обміном даних по Системі «Корпоративний Клієнт-банк» через мережу Інтернет виконуються Клієнтом-підрозділом за рахунок власних коштів (п.28.3. розділу 13 Правил).

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначає, що 15.05.2020 ним виявлено несанкціоноване списання невідомими особами коштів з поточного рахунку ТОВ «Трастенергоальянс» № НОМЕР_3 з використанням системи дистанційного обслуговування клієнтів «Корпоративний Клієнт-Банк» (далі - СДО) платіж №427, на суму 350 000,00 грн, отримувач платежу ТОВ «Айс-тек», ідентифікаційний код 40053283, призначення платежу - оплата за транспортні послуги згідно рахунку №174-20 від 08.05.2020, в т.ч. ПДВ 20% 58333,33 грн.

За твердженням позивача, ТОВ «Трастенергоальянс» не мало жодних договірних відносин з ТОВ «Айс-тек», не замовляло та не отримувало в останнього жодних послуг та не мало перед ним жодних грошових зобов`язань, а тому, на його думку, здійснений з використанням СДО невстановленими особами за неіснуючі послуги грошовий переказ є шахрайством, вчиненим шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки.

15.05.2020 ТОВ «Трастенергоальянс» звернулось до AT «Ощадбанк» з листом вих. № 15/05/20-170 від 15.05.2020, яким повідомило про факт несанкціонованого списання з поточного рахунку грошових коштів у розмірі 350 000,00 грн та про припинення дії ключів криптографічного захисту СДО для ОСОБА_1.

Крім того, 15.05.2020 позивачем була подана заява про вчинення злочину до Подільського управління поліції ГУНП у м. Києві, за якою 16.05.2020 відкрито кримінальне провадження № 0001571 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

05.06.2020 позивач направив відповідачеві вимогу №05/05/20-203 про повернення безпідставно списаних грошових коштів, яка була отримана Банком 09.06.2020, однак, залишена останнім без розгляду та задоволення, у зв`язку з чим позивач був вимушений звернутися до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, а доводи апелянта вважає безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до статей 626, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Даючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами в ході виконання вищевказаного договору, колегія суддів зазначає, що такий за своєю правовою природою є договором банківського рахунка, за яким відповідно до ст. 1066 ЦК України, банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Частинами 1, 3 статті 1068 ЦК України встановлено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.08.2019 була сформована заявка позивача на отримання доступу до Системи дистанційного обслуговування «Корпоративний Клієнт - банк», яка містить клопотання Клієнта щодо надання права доступу до Системи Корпоративний Клієнт-Банк» користувачу ОСОБА_1 , директору ТОВ «Трастенергоальянс» до рахунку, зокрема № НОМЕР_2 в національній валюті (код валюти 980), із визначенням особи з правом першого підпису щодо вказаного рахунку з боку клієнта та відповідальної за технологічне супроводження програмного забезпечення Системи дистанційного обслуговування «Корпоративний Клієнт - банк», а саме: ОСОБА_1 .

22.08.2019 Банк передав, а ТОВ «Трастенергоальянс» в особі директора ОСОБА_1 прийняло носій ключової інформації Secure Token у кількості 1 шт, ОСОБА_1 03Е12Е, N носія L, що підтверджується актом приймання-передавання носіїв ключової інформації (для системи «Корпоративний Клієнт-Банк»).

15.05.2020 до Банку надійшло платіжне доручення №427 від 15.05.2020, відправником за яким визначено ТОВ «Трастенергоальянс», отримувачем - ТОВ «Айс-Тек», про перерахування з рахунку відправника № НОМЕР_3 на рахунок отримувача № НОМЕР_4 коштів в сумі 350 000,00 грн, призначення платежу: оплата за транспортні послуги згідно рахунку №174-20 від 08.05.2020. Час створення документа в системі: 10:30:38; час отримання банком 15.05.2020 10:33:02, віза- ОСОБА_1 , час 15.05.2020 10:32:54.

Як вбачається з виписки з рахунку ТОВ «Трастенергоальянс» № НОМЕР_3 за 15.05.2020 о 10 год. 40 хв. 39 с. вказане платіжне доручення було виконано Банком та кошти перераховані на рахунок ТОВ «АЙС-ТЕК».

Відповідно до статті 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність» на банки покладено обов`язок проводити ідентифікацію та верифікацію клієнтів відповідно до вимог законодавства України.

Згідно з п.п. 3, 18, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» верифікація клієнта - встановлення (підтвердження) суб`єктом первинного фінансового моніторингу відповідності особи клієнта (представника клієнта) у його присутності отриманим від нього ідентифікаційним даним; ідентифікація - отримання суб`єктом первинного фінансового моніторингу від клієнта (представника клієнта) ідентифікаційних даних; ідентифікаційні дані - це: для фізичної особи - підприємця - відомості, зазначені у пункті 2 частини дев`ятої, у частині дванадцятій статті 9 цього Закону.

Відповідно до п. 10.1 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22 (далі - Інструкція) оперативне ведення клієнтом своїх рахунків у банку та обмін технологічною інформацією, визначеною в договорі між банком та клієнтом, клієнт може здійснювати за допомогою систем дистанційного обслуговування. Дистанційне обслуговування рахунку клієнт може здійснювати за допомогою систем «клієнт - банк», «клієнт - Інтернет - банк», «телефонний банкінг» тощо.

Юридичною підставою для роботи клієнта за допомогою систем дистанційного обслуговування і оброблення банком дистанційних розпоряджень клієнта є договір банківського рахунку (п. 10.3 Інструкції).

У п. 1.4 Інструкції визначено, що електронний розрахунковий документ - документ, інформація в якому представлена у формі електронних даних, включаючи відповідні реквізити розрахункового документа, який може бути сформований, переданий, збережений і перетворений у візуальну форму представлення електронними засобами.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» електронний документ на переказ має однакову юридичну силу з паперовим документом. Електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа на переказ. Порядок застосування електронного підпису, у тому числі електронного цифрового підпису, для засвідчення електронного документа на переказ установлюється нормативно-правовими актами Національного банку України. Відповідальність за достовірність інформації, що міститься в реквізитах електронного документа, несе особа, яка наклала на цей документ електронний цифровий підпис.

Відповідно до п. 2.10 Інструкції клієнт, виходячи з технічних можливостей своїх та обслуговуючого банку, може подавати до банку розрахункові документи як на паперових носіях, так і у вигляді електронних розрахункових документів, використовуючи системи дистанційного обслуговування. Спосіб подання клієнтом документів до банку передбачається в договорі банківського рахунку. Банк, що обслуговує платника із застосуванням систем дистанційного обслуговування, зобов`язаний перевірити відповідність номера рахунку платника і його коду (номера), що зазначені в електронному розрахунковому документі, і приймати цей документ до виконання, лише якщо вони належать цьому платнику.

Відповідно до п. 1.15 статті 1, статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» ініціатор - особа, яка на законних підставах ініціює переказ коштів шляхом формування та/або подання відповідного документи на переказ або використання електронного платіжного засобу.

Пунктом 22.6 статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» також визначено, що обслуговуючий платника банк у розрахунковому документі зобов`язаний перевірити відповідність номера рахунка платника та коду юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України / реєстраційним (обліковим) номером платника податків / реєстраційним номером облікової картки платника податків - фізичної особи (серії та номера паспорта, якщо фізична особа відмовилася від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та має відмітку в паспорті) і приймати цей документ лише в разі їх збігу. Крім цього, обслуговуючий платника банк перевіряє повноту, цілісність і достовірність цього розрахункового документа в порядку, встановленому нормативно-правовими актами Національного банку України.

Згідно з приписами п. 10.5. Інструкції під час здійснення розрахунків за допомогою систем «клієнт - банк», «клієнт - Інтернет - банк» тощо застосовуються електронні розрахункові документи. Якщо це передбачено договором між банком та клієнтом, то використання клієнтом системи не виключає можливе оброблення банком документів клієнта на паперових носіях. Реквізити електронного розрахункового документа, що використовуються в системах «клієнт - банк», «клієнт - Інтернет -банк», визначаються договором між банком та клієнтом, але обов`язково цей документ має містити такі з них: дату і номер; назву, код платника та номер його рахунку; код банку платника; назву, код одержувача та номер його рахунку; код банку одержувача; суму цифрами; призначення платежу; електронні цифрові підписи. Відповідальні особи платника, які вповноважені розпоряджатися рахунком і на законних підставах володіють особистим ключем, від свого імені або за дорученням особи, яку представляють, накладають підписи під час створення електронного розрахункового документа.

Положеннями п. 10.8 Інструкції передбачено, що під час використання систем «клієнт - банк», «клієнт - Інтернет - банк» клієнт має дотримуватися всіх вимог, що встановлює банк, з питань безпеки оброблення електронних розрахункових документів.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис це вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа, яким є параметр криптографічного алгоритму перевірки електронного цифрового підпису, доступний суб`єктам відносин у сфері використання електронного цифрового підпису. Сертифікат відкритого ключа (далі - сертифікат ключа) - документ, виданий центром сертифікації ключів, який засвідчує чинність і належність відкритого ключа підписувача. Сертифікати ключів можуть розповсюджуватися в електронній формі або у формі документа на папері та використовуватися для ідентифікації особи підписувача.

На переконання колегії суддів, за результатом дослідження зібраних у матеріалах справи доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність доводів позивача про безпідставне списання AT «Ощадбанк» 15.05.2020 коштів в сумі 350 000,00 грн, оскільки платіжне доручення в системі дистанційного обслуговування «Корпоративний Клієнт - банк» було підписано кваліфікованим електронним цифровим підписом, власником якого є позивач.

Посилання апелянта на відкрите за його заявою кримінальне провадження № 0001571, колегія суддів відхиляє, оскільки позивачем не надано жодних доказів того, що під час здійснення вказаного кримінального провадження було встановлено сторонніх осіб, які від імені позивача здійснювали переказ спірних коштів.

Крім того, позивачем не надано жодних доказів, які б свідчили про порушення його прав саме відповідачем.

Як було зазначено вище, пунктом 28 розділу 13 Правил сторони передбачили, що Банк не несе відповідальності за негативні наслідки неналежного зберігання Клієнтом-підрозділом Особистих ключів.

Банк не несе відповідальності за достовірність змісту Електронного розрахункового документа, оформленого Клієнтом-підрозділом, а також за повноту і своєчасність сплати Клієнтом-підрозділом податків, зборів та обов`язкових платежів, за винятком випадків, передбачених Законодавством (п.28.5. розділу 13 Правил).

Водночас, відповідно до п.28.6. розділу 13 Правил Клієнт-підрозділ несе повну відповідальність за зміст Електронних розрахункових документів, підписаних ключами ЕП Клієнта-підрозділу, які надходять у Банк за допомогою Системи «Корпоративний Клієнт-банк». Відповідальність за правильність заповнення реквізитів Електронного розрахункового документа, у тому числі номерів рахунків і кодів банків, суми податку на додану вартість і кодів бюджетної класифікації, суті операції, за якою здійснюється переказ, несе Клієнт-підрозділ.

Клієнт-підрозділ повністю несе всі ризики, які пов`язані з підключенням його обчислювальних засобів до мережі Інтернет. Клієнт-підрозділ самостійно забезпечує захист власних обчислювальних засобів та ключів ЕП від несанкціонованого доступу та вірусних атак з мережі Інтернет. Сторони також визнають, що вихід з ладу будь-якого робочого місця Системи «Корпоративний Клієнт-банк» в разі втручання з мережі Інтернет розглядається як вихід з ладу з вини Клієнта-підрозділу. (п.28.7. розділу 13 Правил).

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Цією ж статтею визначено і орієнтовний перелік способів захисту, зокрема, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Частиною 1 ст. 2 ГПК України передбачено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

У частині 2 ст. 4 ГПК України зазначається, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Таким чином, право особи на захист своїх цивільних прав та інтересів забезпечене законом, зокрема ст. 15 ЦК України. Перелік способів захисту порушеного права та/або інтересів визначений у ст. 16 ЦК України та не є вичерпним.

З огляду на вказані приписи та правила ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Судом першої інстанції враховано, що відповідно до ч. 2 п. 1.23 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» неналежний отримувач - це особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Згідно з п.2.35 Інструкції кошти, що помилково зараховані на рахунок неналежного отримувача, мають повертатися ним у строки, установлені законодавством України, за порушення яких неналежний отримувач несе відповідальність згідно із законодавством України.

У разі неповернення неналежним отримувачем за будь-яких причин коштів у зазначений строк повернення їх здійснюється в судовому порядку.

Отже, чинним законодавством передбачено, що повернення коштів за помилковим переказом має здійснюватися виключно неналежним отримувачем.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд правомірно зазначив, що позивач обрав неналежний спосіб захисту своїх прав та звернувся з позовом не до тієї особи, яка несе відповідальність за порушення його прав.

При цьому, як правильно зауважив суд першої інстанції, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого ст.1212 ЦК України, у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна.

Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно, що мало місце і в даних правовідносинах.

Так, відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно надувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Водночас, саме позивач повинен довести обставини, які входять до предмету доказування у справі та які підтверджують факт порушення/невизнання його права відповідачем.

Проте, всупереч наведених вище правових норм, позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, а також не доведено те, що його права, за захистом яких він звернувся до суду, порушено відповідачем.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на встановлені обставини справи та наявні в матеріалах справи докази, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень чинного законодавства України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права та заявлено позов до особи, яка є неналежним відповідачем, що є підставою для відмови у позові ТОВ «Трастенергоальянс» до АТ «Ощадбанк» про стягнення грошових коштів у сумі 350 000,00 грн.

За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Разом з тим, враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарським судом міста Києва від 26.01.2021 у справі №910/10404/20 прийнято з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим оскаржуване рішення має бути залишеним без змін, а апеляційна скарга ТОВ «Трастенергоальянс» - без задоволення.

Судові витрати за перегляд справи у суді апеляційної інстанції, у зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, на підставі статті 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Трастенергоальянс» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2021 у справі №910/10404/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2021 у справі №910/10404/20 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/10404/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 17.05.2021.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді О.В. Агрикова

М.Г. Чорногуз