УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу в частині вимог

м. Київ

05.05.2021Справа № 910/6941/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Санте-Алко» (04050, м. Київ, вул. Миколи Пимоненка, буд. 13-К; ідентифікаційний код 33240672) про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «НВ КАФЕ» (04114, м. Київ, вул. Вишгородська, буд. 45; ідентифікаційний код 40339384) заборгованості в розмірі 5700,62 грн, що виникла внаслідок порушення останнім умов укладеного між сторонами договору поставки,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Санте-Алко» звернулось до господарського суду міста Києва із заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «НВ КАФЕ» заборгованості в розмірі 3699 грн, що виникла внаслідок порушення останнім умов укладеного між сторонами Договору поставки товарів №446-К від 04.10.2018 в частині повної та своєчасної оплати поставленого товару, а також нарахованих на вказану заборгованість пеню в розмірі 1451,75 грн, 3% річних в сумі 212,21 грн та інфляційні втрати в розмірі 337,66 грн.

Розглянувши подану Товариством з обмеженою відповідальністю «Аврора Терм» заяву про видачу судового наказу, суд дійшов висновку про відмову у його видачі в частині вимог про стягнення пені з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.12 Господарського процесуального кодексу України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

У відповідності до приписів ч.1 ст.148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ч.2 ст.148 Господарського процесуального кодексу України особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Згідно з п.5 ч.1 ст.152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.

Так, судом встановлено, що заявник у поданій до суду заяві посилається на укладений між сторонами Договір поставки товарів №446-К від 04.10.2018, відповідно до якого у 2019 році згідно видаткової накладної №10233 від 15.05.2019 та товарно-транспортної накладної на переміщення алкогольних напоїв №Б34553 від 15.05.2019 ТОВ «Санте-Алко» було передано у власність (поставлено) ТОВ «НВ КАФЕ» обумовлений Договором товар на загальну суму 3699 грн. Так заявник вказує, що боржником належним чином не виконано взятих на себе зобов`язань з повної та своєчасної оплати поставленого товару.

Разом з тим, як вбачається з п. 5.1 укладеного між сторонами Договору поставки, Покупець зобов`язаний сплатити вартість товару, отриманого за кожною видатковою накладною на поставку товару в строк, що не перевищу 14 календарних дні від дати поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Разом з тим, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)

Як вбачається із поданої до суду заяви про видачу судового наказу про стягнення заборгованості заявник просить стягнути заборгованість та штрафні санкції за товар, поставлений 15.05.2019 та строк оплати якого настав 29.05.2019.

В той же час, із наданого заявником розрахунків, судом встановлено, що з моменту виникнення у ТОВ «Санте-Алко» права вимоги про стягнення пені нарахованої за весь час прострочення ТОВ «НВ КАФЕ» виконання його зобов`язання з оплати поставленого товару у травні 2019 пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги (враховуючи дату звернення заявника до суду із даною заявою - 28.04.2021).

Таким чином, заявником заявлено вимогу про стягнення пені за період, який виходить за межі позовної давності, що є підставою для відмови у видачі наказу в цій частині вимог.

Суд зазначає, що, за загальним правилом, при розгляді вимог в порядку наказного провадження суд не розглядає обґрунтованість заявлених вимог заявлених стягувачем по суті (п. 7 ч. 1 ст. 155 ГПК). Водночас, підставою для відмови у видачі наказу є, зокрема, встановлення судом обставин спливу позовної давності щодо заявленої вимоги. Такі підстави для відмови у видачі судового наказу свідчать про наявність у суду обов`язку здійснити певний аналіз обґрунтованості вимог заявника на предмет наявності/порушення його права, щодо спливу позовної давності, в тому числі щодо наявності прострочення виконання зобов`язання боржником (зокрема, з метою визначення періоду, який знаходиться в межах позовної давності). Однак, такі повноваження суду в межах наказного провадження є обмеженими, враховуючи функціональне призначення інституту наказного провадження та принцип пропорційності господарського судочинства (ст. 15 ГПК). Так, у випадку встановлення судом обставин, які свідчать про заявлення вимог поза межами позовної давності навіть щодо частини періоду нарахування в межах певного виду вимог (в даному випадку - вимог про стягнення суми основного боргу, 3% річних, пені та інфляційних втрат), - мають місце обставини, які свідчать про відсутність безспірності вимог (що є обов`язковим критерієм при здійсненні наказного провадження) та наявності обставин (п. 5 ч. 1 ст. 152 ГПК), наслідком яких є відмова суду у видачі судового наказу. При цьому, законом не передбачено обов`язок суду здійснювати перерахунок заявлених вимог (визначати періоди заборгованості, які заявлені в межах позовної давності) та право суду видавати судовий наказ на частину заборгованості, заявленої в межах конкретного виду вимоги (у межах позовної давності), так як у протилежному випадку - суд, по суті, буде здійснювати розгляд вимог у порядку, який притаманний для позовного провадження, що суперечить цільовому призначенню інституту наказного провадження.

При цьому відповідно до положення ч.2 ст.151 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається.

Разом з тим, за приписами ч.2 ст.153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку (у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до ч. 2 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України).

Також суд звертає увагу, що ч.3 ст.152 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 150, 152, 153, 154, ч.2 ст.232, 233, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Санте-Алко» у видачі судового наказу в частині вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «НВ КАФЕ» пені в розмірі 1451,75 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в установленому законом порядку.

Дата підписання: 05.05.2021.

Суддя Я.В. Маринченко