Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2021Справа № 910/11921/20

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К. І., при секретарі судового засідання Волковій Д. Р., розглянувши у загальному позовному провадженні господарську справу

за позовною заявою Дочірнього підприємства "Донецький облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТМОЛ"

про стягнення 174 763,34 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

В С Т А Н О В И В:

До Господарського суду міста Києва звернулось Дочірнє підприємство "Донецький облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (далі - ДП "Донецький облавтодор", позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТМОЛ" (далі - ТОВ "ТМОЛ", відповідач) про стягнення збитків за договором № 58-08/2019 від 28.09.2019 р. у сумі 174 763,34 грн.

Позов мотивований тим, що відповідач порушив умови договору купівлі-продажу товарів № 58-08/2019 від 29.08.2019 р. в частині своєчасного оформлення податкових накладних та їх реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму 1 048 580,00 грн. (з урахуванням ПДВ у сумі 174 763,34 грн.), що позбавило позивача можливості віднести суму податку на додану вартість до податкового кредиту, у зв`язку із чим ДП "Донецький облавтодор" понесло збитки.

У позові ДП "Донецький облавтодор", посилаючись на ст. 201 ПК України, ст. 173 ГК України, ст. 22, 623 ЦК України, просить стягнути з відповідача збитки у сумі 174 763,34 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.09.2020 р. вказану позовну заяву було прийнято до розгляду, справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче провадження, сторонам надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд справи, у визначений законом строк, відзиву не надав. Позиція відповідача щодо заявлених вимог суду невідома. Згідно з ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Ураховуючи, що відповідач не скористався наданим йому правом у межах продовженого законом процесуального строку на подання відзиву, суд дійшов висновку про можливість вирішення спору за відсутності відзиву відповідача..

У судове засідання, призначене на 01.04.2021 р., для розгляду справи по суті представники позивача та відповідача повторно не з`явились, належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за наявними в ній матеріалами. Представник відповідача про причини неявки суд не повідомив, заяв чи клопотань про відкладення або про розгляд справи у його відсутність не надав.

Суд, розглянувши заявлені позовні вимоги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з урахуванням наступного.

Судом встановлено, що 29.08.2019 р. між ДП "Донецький облавтодор" (покупець) та ТОВ "ТМОЛ" (постачальник) був укладений договір купівлі-продажу (поставки) товарів (з доставкою) № 58-08/2019 (далі - договір). Відповідно до умов цього договору постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити товар (дизельне паливо) (п. 1.1). Кількість товару, що підлягає поставці згідно з умовами цього договору становить 100 000 літрів, проте, вона є орієнтовною. Остаточна кількість товару, що підлягає поставці за цим договором, визначається відповідно до заявок покупця, оформлених згідно з умовами договору (п. 1.2 договору).

Ціна договору становить 2 834 000,00 грн., у тому числі ПДВ 472 333,33 грн, що станом на дату його укладення дорівнює загальній вартості товару (п. 3.1 договору). Загальна вартість товару за цим договором складається із вартості кожної партії товару, поставленої в межах строку дії договору (п. 3.2 договору). Постачальник здійснює поставку товару на умовах DDP (склад покупця) (п. 5.1 договору). Датою передачі товару від продавця покупцю вважається дата підписання видаткової накладної на товар, що засвідчує реальне отримання товару за кількістю та якістю (п. 5.5 договору).

Розрахунки за поставлений товар проводяться шляхом безготівкового перерахування покупцем коштів на розрахунковий рахунок постачальника, за умови отримання від нього усіх документів, зазначених у п. 4.2 договору (п. 4.1 договору). Сторони свідчать, що покупець зобов`язується розрахуватись з постачальником за отриманий товар на протязі 60 календарних днів з моменту отримання від постачальника документів, зазначених у п. 4.1, 4.2 договору (п. 4.3 договору).

Відповідно до п. 6.3.3 договору постачальник має зареєструвати податкову накладну в Єдиному державному реєстрі у передбачені чинним законодавством строки (п. 6.3.3 договору).

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками і діє до 31.12.2019 р. (п. 10.1).

Судом встановлено, що сторони виконали умови договору поставки товару, зокрема, відповідач у повному обсязі здійснив поставку палива на загальну суму 1 048 580,00 грн. (у тому числі ПДВ 174 763,34 грн.), що підтверджується видатковими накладними № 56, № 57, № 58, № 59 від 04.09.2019 р. та товарно-транспортними накладними на відпуск нафтопродуктів від 04.09.2019 р., копії яких наявні в матеріалах справи.

Звертаючись до суду з позовом, ДП "Донецький облавтодор" вказує, що відповідач, поставивши товар, не виконав свого обов`язку щодо реєстрації податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних на суму ПДВ здійснених ним господарських операції в розмірі 174 763,34 грн., що позбавило позивача скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання (отримання податкового кредиту) на вказану суму ПДВ та завдало ДП "Донецький облавтодор" збитків.

Перевіряючи такі доводи позивача та розглядаючи спір по суті, господарський суд виходив з наступного.

Статтею 16 ЦК України передбачено право особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту порушених або оспорюваних прав та охоронюваних законом інтересів, згідно зі статтею 16 ЦК України, є відшкодування збитків.

Статтею 611 ЦК встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

За загальними положеннями ст. 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 224 ГК України, 623 ЦК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

За змістом ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника і збитками, вини.

Обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто, обов`язок доказування покладається на сторони. Докази повинні бути належними та допустимими (ст. 74, 76, 77 ГПК України).

Як зазначив позивач, постачальник завдав покупцю збитків на суму 174 763,34 грн., оскільки не виконав обов`язку щодо реєстрації податкових накладних за видатковими накладними про поставку товару № 56, № 57, № 58, № 59 від 04.09.2019 р. на суму 1 048 580,00 грн., що позбавило можливості покупця отримати податковий кредит на вказану суму ПДВ.

Отже, для застосування такого виду відповідальності, як відшкодування збитків, позивачем має бути доведений факт протиправного порушення відповідачем зобов`язань перед позивачем, наявність та розмір збитків, а також наявність причинного зв`язку між ними.

Відповідно до ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) податок на додану вартість (ПДВ) це непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу (п.п. 14.1.178.); податкове зобов`язання для цілей розділу V цього Кодексу - це загальна сума податку на додану вартість, одержана (нарахована) платником податку в звітному (податковому) періоді (п.п. 14.1.179); податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу (п.п.14.1.181).

Відповідно пункту 201.1 статті 201 ПК України платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно з пунктом 187.1 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до пункту 201.7 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Пунктом 201.10 статті 201 ПК України передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг (п. 198.1 статті 198 ПК України).

Згідно з пунктом 198.2 зазначеної статті датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Положення статті 201 ПК України, до яких відсилає пункт 198.6 статті 198 цього Кодексу, регулюють відносини, пов`язані з оформленням і легітимацією податкової накладної. У цій нормі містяться обов`язкові правила щодо форми та порядку заповнення податкових накладних, недотримання яких тягне визнання податкової накладної недійсною; визначено правову природу цього документа, підстави, порядок, умови його складання і надання; встановлено права й обов`язки учасників податкових відносини, пов`язані зі складанням, наданням та реєстрацією податкової накладної; передбачено наслідки недотримання обов`язкових вимог щодо форми, змісту та інших дій зі складання, надання та реєстрації податкових накладних.

Так, згідно з абз. 10, 14 п. 201.10 статті 201 ПК України реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних має бути здійснена протягом 15 календарних днів, наступних за датою виникнення податкових зобов`язань, відображених у відповідних податкових накладних та/або розрахунках коригування. У разі порушення цього терміну застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом. Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

У разі допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування покупець/продавець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого продавця/покупця. Таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або допущено помилки при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної та/або порушено граничні терміни реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв`язку з придбанням таких товарів/послуг, або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг. Протягом 15 календарних днів з дня надходження такої заяви зі скаргою контролюючий орган зобов`язаний провести документальну позапланову перевірку зазначеного продавця для з`ясування достовірності та повноти нарахування ним зобов`язань з податку за такою операцією.

Підпунктом 78.1.9 пункту 78.1 статті 78 ПК України передбачено, що документальна позапланова перевірка здійснюється, зокрема, у випадку подання щодо платника податку скарги про порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування у разі ненадання таким платником податків пояснень та документального підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначається інформація зі скарги.

Отже, зі змісту вказаних норм податкового законодавства вбачається, що права покупця (ДП "Донецький облавтодор") у разі нездійснення продавцем (ТОВ «ТМОЛ») реєстрації податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної підлягають захисту шляхом подання позивачем до податкового органу, разом з податковою декларацією за відповідний звітний податковий період, заяви зі скаргою на дії відповідача. У цьому випадку податковим органом здійснюється перевірка дотримання вимог податкового законодавства та вживаються заходи щодо усунення виявленого порушення.

Як вже зазначалось, для застосування такого виду відповідальності, як відшкодування збитків є - доведеність вини та протиправних дій відповідача, тобто саме доведення факту порушення правил складання та реєстрації у встановлений спосіб податкових накладних. При цьому зазначений факт повинен бути підтверджений належними та допустимими доказами, якими, зокрема, може бути акт (довідка) перевірки, рішення відповідного контролюючого органу, складеного за результатами перевірки. Вказана позиція викладена Верховним Судом у постанові від 10.03.2020 року по справі № 911/224/19.

Однак, у матеріалах справи відсутні докази звернення ДП "Донецький облавтодор" до податкового органу із відповідною скаргою на дії відповідача у зв`язку із несвоєчасним оформленням та реєстрацією ТОВ «ТМОЛ» відповідних податкових накладних, а також доказів про результати здійснення податковим органом перевірки такої бездіяльності відповідача, оформлені актом, довідкою або іншим рішенням відповідного контролюючого органу.

Крім того, позивачем не надано доказів, які б вказували на причини неоформлення та нереєстрації ТОВ «ТМОЛ» податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, якими засвідчується поставка товару згідно видаткових накладних № 56, № 57, № 59 від 04.09.2019 р., чи доказів, які б свідчили про наявність вини та протиправності поведінки відповідача у такому порушенні, а також доказів того, що у зв`язку із такою нереєстрацією податкових накладних позивач не зміг зарахувати до податкового кредиту суму ПДВ у розмірі 174 763,34 грн.

Отже, збитки та штрафні санкції, відповідно до ст. 173, 224, 230 ГК України, можуть нараховуватись лише за наявності повного складу господарського правопорушення, зокрема, вини суб`єкта господарювання у невиконанні основного зобов`язання.

У пункті 7.4 договору сторони погодили, що у разі, якщо з вини постачальника податкові накладні не зареєстровані протягом граничних строків реєстрації, що визначені п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, то у такому разі постачальник сплачує покупцю збитки у розмірі 100 % від суми, на яку не була зареєстрована податкова накладна.

Щодо такого включення до договору поставки положень про застосування штрафних санкцій за порушення стороною вимог податкових зобов`язань, визначених спеціальним законодавством, то суд вважає за необхідне зазначити, що зі змісту ст. 3, 173 ГК України вбачається, що зобов`язанням (господарським зобов`язанням) є обов`язки сторін вчинити дії, які спрямовані на досягнення мети договору, тобто, зобов`язанням постачальника (виконавця), з одного боку, є обов`язок поставити товар, виконати роботи (надати послуги), зобов`язанням покупця (замовника), з іншого боку, - обов`язок оплатити вартість товару, робіт (послуг), відтак, метою договору не є врегулювання порядку оподаткування.

А виходячи з положень ст. 173, 174 ГК України, нездійснення реєстрації податкової накладної, відмова контролюючого органу в їх реєстрації не є порушенням з боку відповідача правил здійснення господарської діяльності - невиконанням господарського зобов`язання, оскільки обов`язок зі складання та реєстрації податкових декларацій виникає у відповідача саме на підставі податкового законодавства.

Отже, встановлюючи відповідальність постачальника у вигляді збитків у розмірі незареєстрованого ПДВ у зв`язку із відсутністю реєстрації податкової накладної (п. 7.4 договору), сторони тим самим фактично передбачили компенсацію позивачу негативних наслідків, що можуть у нього виникнути в разі невиконання відповідачем передбаченого нормами податкового законодавства зобов`язання зі складення та реєстрації податкової накладної та неможливості позивачем у зв`язку з цим отримати податковий кредит.

Тобто, передбачена п. 7.4 договору відповідальність продавця (постачальника) не пов`язана з виконанням ним своїх зобов`язань щодо поставки товару, оскільки виникає в разі невиконання продавцем приписів податкового законодавства, що відповідно до вимог ст. 218, 224 ГК України виключає можливість притягнення учасника господарських правовідносин до відповідальності у вигляді стягнення збитків. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 02.05.2018 у справі № 908/3565/16.

За змістом ст. 73, 74, 76-79 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ч. 4 ст. 74 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи, а вірогідні докази - це ті, які на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Указані норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України, згідно з положеннями якої судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд, оцінивши наявні у справі докази, дійшов висновку, що позивачем не доведено наявності усіх елементів складу правопорушення, необхідних для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, зокрема, вини та протиправних дій відповідача у неоформленні та нереєстрації податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, якими засвідчується поставка товару згідно видаткових накладних № 56, № 57, № 59 від 04.09.2019 р., а також причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю відповідача у нездійсненні реєстрації податкових накладних та сумою понесених позивачем збитків саме у розмірі 174 763,34 грн.

За таких обставин, беручи до уваги викладене, суд вважає позовні вимоги ДП "Донецький облавтодор" про стягнення збитків недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору у разі відмови у задоволенні позову покладаються на позивача.

Із урахуванням наведеного, керуючись ст. 73-79, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову Дочірнього підприємства "Донецький облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТМОЛ" про стягнення збитків у сумі 174 763,34 грн.

Вступна та резолютивна частини рішення ухвалені в нарадчій кімнаті у судовому засіданні 1 квітня 2021 року.

Повний текст рішення складений 6 травня 2021 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головіна К. І.