ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" травня 2021 р. Справа№ 910/12760/16

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Скрипки І.М.

секретар судового засідання: Білоус О.О.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 11.05.2021,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.02.2021 (повний текст складено 17.02.2021)

у справі №910/12760/16 (суддя Босий В.П.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Актив-Гарант»

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:

1. ОСОБА_1 ;

2. ОСОБА_2

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача:

3. Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання нікчемного правочину недійсним,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст і підстави заяви про процесуальне правонаступництво

11.02.2021 до Господарського суду міста Києва від Акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі, Банк) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо» надійшли заяви про заміну на підставі статті 52 Господарського процесуального кодексу України позивача у справі №910/12760/16 з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо».

В обґрунтування поданих заяв Банк та ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» зазначили, що 15.04.2020 між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо» (новий кредитор) був укладений Договір про відступлення права вимоги №2227/К, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В., зареєстрований в реєстрі за №491, згідно якого Банк відступив, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо» набуло право вимоги, в тому числі, за кредитними договорами №788-Ф від 05.02.2007 та №1210-Ф від 02.06.2008, які рішенням у даній справі зобов`язано повернути Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк».

Короткий зміст оскаржуваної ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.02.2021 у справі №910/12760/16 замінено позивача у справі - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (01133, м. Київ, вул. Щорса, будинок 36-Б; ідентифікаційний код 34047020) його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо» (01054, м. Київ, вул. Ярославів Вал, будинок 13/2 літера «Б»; ідентифікаційний код 39761587).

Ухвала суду мотивована тим, що враховуючи умови Договору про відступлення права вимоги №2227/К від 15.04.2020 відбулась заміна кредитора у матеріальних правовідносинах (відбувся перехід прав вимоги) у зобов`язанні щодо права вимоги за кредитними договорами №788-Ф від 05.02.2007 та №1210-Ф від 02.06.2008, а відтак наявні достатні підстави, передбачені статтею 52 Господарського процесуального кодексу України, для здійснення заміни позивача - Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо».

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятою ухвалою, 05.03.2021 (про що свідчить відбиток поштового штемпеля на конверті) ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.02.2021 у справі №910/12760/16 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо» про заміну позивача у справі №910/12760/16 - Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо» відмовити.

Узагальнені доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до наступного:

- відповідно до пункту 4 Договору про відступлення права вимоги №2227/К від 15.04.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо» зобов`язане було надати суду належні та допустимі докази отримання банком у повному обсязі коштів за відступлення права вимоги, однак, ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» надало копію платіжного доручення №13 від 10.04.2020, зі змісту якого вбачається лише про ініціювання ним переказу в сумі 22 374 870,53 грн, у той час, як моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора. За твердженнями скаржника платіжне доручення Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо» не може бути доказом отримання банком грошових коштів у розмірі, що передбачений договором, а відтак, є недоведеними обставини набуття ним прав кредитора за кредитними договорами №788-Ф від 05.02.2007 та №1210-Ф від 02.06.2008;

- правовідносини, що склались між сторонами спору, пов`язані не з правами та обов`язками за кредитними договорами №788-Ф від 05.02.2007 та №1210-Ф від 02.06.2008, а з реалізацією уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб функцій, що передбачені статтею 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в частині виявлення нікчемних договорів та віднесення до них договору про відступлення права вимоги, що був укладений 02.07.2014 між Банком та ТОВ «Факторингова компанія «Актив-Гарант» в частині виявлення нікчемних правочинів;

- приймаючи оскаржувану ухвалу, місцевий господарський суд припустився порушень норм процесуального права, оскільки згідно статті 52 Господарського процесуального кодексу України заміна учасника справи його правонаступником можлива не будь-коли, а лише на стадіях судового процесу, у той час, як спір за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Актив-Гарант» розглянуто, а виконавче провадження закінчене (копія постанови про закінчення ВП №54190691 від 21.06.2019 додана до апеляційної скарги).

В апеляційній скарзі скаржник також зазначив, що у зв`язку із розглядом справи судом апеляційної інстанції очікує понести витрати на професійну правничу допомогу у розмірі, що становить 50 000,00 грн, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 270,00 грн. докази понесення заявником витрат на професійну правничу допомогу будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення.

Разом із апеляційною скаргою апелянтом було подано також заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

16.04.2021 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо» до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому товариство просило суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

У відзиві Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо» наголосило на наступному:

- ТОВ «Фінансова Компанія Інвест-Кредо» на підтвердження заміни кредитора у зобов`язанні додано до заяви про заміну сторони у справі правонаступником від 10.02.2021 належні, допустимі та достовірні докази у розумінні статей 76-78 Господарського процесуального кодексу України, а саме: копію протоколу електронного аукціону №UA-EA-2020-02-25-000024-b від 18.03.2020; копію платіжного доручення №13 від 10.04.2020 у сумі 22 374 870,53 грн; копію Договору №2227/К про відступлення прав вимоги від 15.04.2020; копію витягу з Додатку №1 до Договору; копію Договору №2227/К/1 про відступлення прав вимоги від 15.04.2020; копію Договору №2227/К/2 купівлі-продажу майнових прав від 15.04.2020.

Проте, ОСОБА_1 стверджує, що платіжне доручення не може бути доказом отримання банком грошових коштів, оскільки припускає, що кошти від ТОВ «Фінансова Компанія Інвест-Кредо» могли бути не зараховані на рахунок АТ «Дельта Банк», не надаючи жодного доказу на підтвердження цього. При цьому у судовому засіданні 15.02.2021 представник ОСОБА_1 адвокат Титикало Р.С. не заперечував проти задоволення заяви про заміну сторони у справі правонаступником з цієї підстави;

- правовідносини, які склались між сторонами спору, допускають процесуальне правонаступництво;

- ТОВ «Фінансова Компанія Інвест-Кредо» звернулось із заявою про заміну сторони у справі правонаступником від 10.02.2021 на підставі статті 52 Господарського процесуального кодексу України виключно з метою реалізації права подати заперечення на заяву ОСОБА_1 про роз`яснення судового рішення від 02.02.2021, поданої у порядку статті 245 Господарського процесуального кодексу України, яка ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.02.2021 була призначена до розгляду. Оскільки ТОВ «Фінансова Компанія Інвест-Кредо» та АТ «Дельта Банк» заявили про правонаступництво на підставі статті 52 Господарського процесуального кодексу України, то недоречним є посилання скаржника в апеляційній скарзі на статтю 334 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Також ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» у відзиві на апеляційну скаргу заперечило проти складу та розміру витрат ОСОБА_1 , пов`язаних із оплатою правової допомоги, зазначивши, що вони є недоведеними, не відповідають критерію реальності та розумності їх розміру, а відтак не підлягають задоволенню.

Представники Банку, Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Актив-Гарант», ОСОБА_2 , Фонду гарантування вкладів фізичних осіб письмових відзивів на апеляційну скаргу суду не надали, що у відповідності до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.03.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі №910/12760/16 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Скрипка І.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.03.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.02.2021 у справі №910/12760/16 залишено без руху. Роз`яснено ОСОБА_1 , що протягом 10 (десяти) днів з дня вручення даної ухвали про залишення апеляційної скарги без руху скаржник має право усунути вказані недоліки, надавши суду апеляційної інстанції належні докази на підтвердження надсилання копії апеляційної скарги та доданих до неї документів Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо» листом з описом вкладення.

30.03.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду представник апелянта подав заяву про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додано поштові квитанції та опис вкладення на підтвердження надсилання копії апеляційної скарги та доданих до неї документів Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо».

Головуючий суддя у справі Михальська Ю.Б. перебувала на лікарняному у період з 19.03.2021 по 09.04.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.04.2021 поновлено ОСОБА_1 пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 15.02.2021 у справі №910/12760/16, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.02.2021 у справі №910/12760/16, встановлено сторонам строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань, призначено до розгляду апеляційну скаргу на 11.05.2021.

У судовому засіданні 11.05.2021 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка учасників судового процесу

У судове засідання 11.05.2021 з`явилися представники Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо» та ОСОБА_1 .

Представники Банку, Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Актив-Гарант», ОСОБА_2 , Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується наявними у матеріалах справи поштовими повідомленнями.

Враховуючи зазначене, а також те, що неявка вказаних представників не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи предмет спору, а також доказове наповнення матеріалів справи, колегія суддів, враховуючи процесуальні строки розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, вважає можливим здійснити перевірку оскарженої ухвали в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників Банку, Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Актив-Гарант», ОСОБА_2 та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо» у судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а оскаржену ухвалу суду без змін.

Представник ОСОБА_1 підтримував доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, оскаржену ухвалу суду скасувати, відмовивши у задоволенні заяви про заміну Банку на правонаступника.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.10.2016 у справі №910/12760/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 28.02.2017 та постановою Вищого господарського суду України від 30.05.2017, позов Банку задоволено повністю, визнано недійсним укладений 02.07.2014 між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Актив-Гарант» договір про відступлення права вимоги, предметом якого є право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №788-Ф від 05.02.2007 та до ОСОБА_2 за кредитним договором №1210-Ф від 02.06.2008; зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Актив-Гарант» повернути на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» оригінал кредитного договору №788-Ф від 05.02.2007, укладеного між Закритим акціонерним товариством «ТАС-ІНВЕСТБАНК» та ОСОБА_1 , і додаткові договори, які є невід`ємною частиною кредитного договору №788-Ф від 05.02.2007, а саме: додатковий договір №1 від 29.10.2007 до кредитного договору №788-Ф від 05.02.2007; додатковий договір №2 від 23.11.2007 до кредитного договору №788-Ф від 05.02.2007; додатковий договір №3 від 28.11.2007 до кредитного договору №788-Ф від 05.02.2007; додатковий договір №4 від 12.12.2007 до кредитного договору №788-Ф від 05.02.2007; додатковий договір №5 від 06.12.2007 до кредитного договору №788-Ф від 05.02.2007; додатковий договір №6 від 26.09.2008 до кредитного договору №788-Ф від 05.02.2007; додатковий договір №7 від 21.01.2009 до кредитного договору №788-Ф від 05.02.2007; додатковий договір №8 від 18.12.2008 до кредитного договору №788-Ф від 05.02.2007; додатковий договір №9 від 03.02.2009 до кредитного договору №788-Ф від 05.02.2007; додатковий договір №10 від 23.07.2010 до кредитного договору №788-Ф від 05.02.2007; додатковий договір №11 від 11.10.2010 до кредитного договору №788-Ф від 05.02.2007, зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Актив-Гарант» повернути на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» оригінал кредитного договору №1210-Ф від 02.06.2008, укладеного між Закритим акціонерним товариством «Сведбанк Інвест» та ОСОБА_2 , і додатковий договір №1 від 21.03.2012 до нього, який є невід`ємною частиною кредитного договору №1210-Ф від 02.06.2008, стягнуто з Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Актив-Гарант» на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» судовий збір у розмірі 4 134 (чотири тисячі сто тридцять чотири) грн 00 коп.

Задовольняючи позовні вимоги у справі №910/12760/16, суди дійшли висновку про існування підстав, з якими приписи частин 2 та 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» пов`язують нікчемність договору.

03.02.2021 через канцелярію місцевого господарського суду надійшла заява ОСОБА_1 про роз`яснення рішення Господарського суду міста Києва від 31.10.2016, яку призначено судом до розгляду на 15.02.2021.

11.02.2021 до Господарського суду міста Києва від Акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі, Банк) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо» надійшли заяви про заміну позивача у справі №910/12760/16 з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо».

В обґрунтування поданих заяв Банк та ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо», посилаючись на положення статті 52 Господарського процесуального кодексу України, зазначили, що 15.04.2020 між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо» (новий кредитор) був укладений Договір про відступлення права вимоги №2227/К, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В., зареєстрований в реєстрі за №491, згідно якого Банк відступив, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо» набуло право вимоги, в тому числі, за кредитними договорами №788-Ф від 05.02.2007 та №1210-Ф від 02.06.2008, які рішенням у даній справі зобов`язано повернути Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк».

Банком та ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» до заяв були додані копії Договору про відступлення права вимоги №2227/К від 15.04.2020 та витягу з додатку №1 до вказаного.

ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо», окрім зазначених документів, до заяви були додані також копії протоколу електронного аукціону №UA-EA-2020-02-25-000024-b від 18.03.2020, платіжного доручення №13 від 10.04.2020 у сумі 22 374 870,53 грн, Договору №2227/К/1 про відступлення прав вимоги від 15.04.2020, Договору №2227/К/2 купівлі-продажу майнових прав від 15.04.2020.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови, оцінка аргументів учасників справи

Згідно частини 1 статті 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Суд апеляційної інстанції, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, дійшов висновку щодо відсутності підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, враховуючи наступне.

За приписами частин 1 та 2 статті 52 Господарського процесуального кодексу України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив.

Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав і обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні.

Процесуальне правонаступництво виникає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони матеріального правовідношення її правонаступником) і відображає зв`язок матеріального і процесуального права, фактично, процесуальне правонаступництво слідує за матеріальним. У кожному конкретному випадку, для вирішення питань можливості правонаступництва, господарському суду слід аналізувати відповідні фактичні обставини, передбачені нормами матеріального права.

У відповідності до статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частина 1 статті 513 Цивільного кодексу України).

Статтею 514 Цивільного кодексу України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (стаття 516 Цивільного кодексу України).

Матеріалами справи підтверджується, що 15.04.2020 між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо» (новий кредитор) укладений Договір про відступлення права вимоги №2227/К, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В., зареєстрований в реєстрі за №491 (далі, Договір), відповідно до якого за цим договором в порядку та на умовах, визначених цих договором, банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів, зазначених у додатку №1 до цього договору, надалі за текстом - боржники, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)) та/або договорами поруки та/або договорами іпотеки (іпотечними договорами) та/або договорами застави з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно з реєстром у додатку №1 до цього договору, надалі за текстом - «основні договори», надалі за текстом - права вимоги. Новий кредитор сплачує банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим договором.

За вказаним Договором новий кредитор в день укладення цього договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4 цього договору, набуває усі права кредитора за основними договорами, включаючи: право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами, сплати боржниками грошових коштів, сплати процентів у розмірах, визначених у додатку №2 до цього договору, право вимагати сплати неустойок, пені, штрафів, передбачених основними договорами, право вимагати сплати сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України (індекс інфляції, 3% річних), право вимагати передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань за основними договорами, право вимагати застосуванню наслідків реституції при недійсності правочинів, право отримання коштів від реалізації заставного та іншого майна боржників, вимоги, які випливають з розірвання та/або визнання недійсними договорів із боржниками, права, що випливають із судових справ, у тому числі справ про банкрутство боржників,виконавчих проваджень щодо боржників, в тому числі щодо майна боржників, яке не було реалізоване на торгах та підлягатиме передачі стягувачу в погашення боргу після укладення цього договору, права вимоги за мировими угодами із боржниками, договорами з арбітражними керуючими боржників, охоронними організаціями, права участі у комітеті кредиторів боржників тощо. Розмір прав вимоги, які переходять до нового кредитора, вказаний у додатку №2 до цього договору. Права кредитора за основними договорами переходять до нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків боржників, що надане банку відповідно до умов основних договорів.

У пункті 4 Договору визначено, що права вимоги, що відступаються за цим договором, є складовою частиною пулу активів, що є предметом відкритих торгів (аукціону), результати якого оформлені протоколом електронного аукціону №UA-EA-2020-02-25-000024-b від 18.03.2020, переможцем яких визнаний новий кредитор. Загальна сума, яка підлягає сплаті новим кредитором за лотом, як переможцем зазначених відкритих торгів (аукціону), АТ «Дельта Банк», складає 22 374 870,53 грн.

Пунктом 4.1. вказаного договору передбачено, що сторони домовились, що за відступлення прав вимоги за цим договором, новий кредитор сплачує банку грошові кошти у сумі 15 115 249,37 грн, що є складовою частиною єдиного платежу у розмірі 22 374 870,53 грн згідно протоколу електронного аукціону №UA-EA-2020-02-25-000024-b від 18.03.2020. Ціна договору сплачується новим кредитором банку у повному обсязі до моменту набуття чинності цим договором на підставі протоколу, сформованого за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких став новий кредитор. Інша частина грошових коштів, що має бути сплачена згідно протоколу електронного аукціону №UA-EA-2020-02-25-000024-b від 18.03.2020, у розмірі 7 229 815,27 грн сплачена згідно договору №227/К/1 від 15.04.2020 та сума грошових коштів у розмірі 29 805,89 грн, сплачена згідно договору №2227/К/2 від 15.04.2020.

Сплата зазначеної суми у розмірі 22 374 870,53 грн підтверджується платіжним дорученням №13 від 10.04.2020.

Відповідно до витягу з Додатку №1 до Договору про відступлення права вимоги №2227/К від 15.04.2020 Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» відступило, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо» набуло право вимоги, в тому числі, за кредитними договорами №788-Ф від 05.02.2007 та №1210-Ф від 02.06.2008, які вищепереліченими рішеннями судів у даній справі зобов`язано повернути Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк».

Статтею 204 Цивільного кодексу України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Презумпція правомірності правочину означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Аналогічні правові висновки наведені, зокрема, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2021 у справі №910/11951/18, від 01.04.2021 у справі №910/5206/20.

Колегія суддів наголошує, що матеріали даної справи не містять документів, які б свідчили про визнання недійсним Договору про відступлення права вимоги №2227/К від 15.04.2020.

Відтак, враховуючи умови Договору про відступлення права вимоги №2227/К від 15.04.2020 та з огляду на презумпцію правомірності правочину, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що за наслідками укладення вказаного договору відбулась заміна кредитора у матеріальних правовідносинах (відбувся перехід прав вимоги) у зобов`язанні щодо права вимоги за кредитними договорами №788-Ф від 05.02.2007 та №1210-Ф від 02.06.2008.

Надані Банком та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо» до заяв про правонаступництво документи в достатній мірі підтверджують перехід від ПАТ «Дельта Банк» прав вимог до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за вказаними кредитними договорами.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність передбачених статтею 52 Господарського процесуального кодексу України підстав для задоволення вказаних заяв та заміну позивача у справі - Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо».

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 із приводу того, що недоведеними є обставини набуття Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо» прав кредитора за кредитними договорами №788-Ф від 05.02.2007 та №1210-Ф від 02.06.2008 у зв`язку з тим, що ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» не надало суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту оплати Банку коштів за відступлення права вимоги, судом відхиляються, враховуючи наступне.

Відповідно до частини 1 статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України).

Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо» до заяви про заміну сторони у справі правонаступником на підтвердження оплати ціни Договору було додано належним чином завірену копію платіжного доручення №13 від 10.04.2020 на суму 22 374 870,53 грн.

Платником у вказаному платіжному дорученні значиться ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо», отримувачем коштів - АТ «Дельта Банк».

Банк платника: АТ «Банк український капітал».

Банк отримувача: Національний банк України.

Призначення платежу: «за придб. актив зг. прот. №UA-EA-2020-02-25-000024-b від 18.03.2020, лот GL2N017078, перемож.ТОВ «ФК Інвест-Кредо», код: 39761587, для зарах. на рах. НОМЕР_1 ».

Оцінюючи вказаний доказ, колегія суддів зазначає, що відповідно до пунктів 1.30., 1.35. статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжне доручення - це розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача; розрахунковий документ - документ на переказ коштів, що використовується для ініціювання переказу з рахунка платника на рахунок отримувача.

У пункті 1.1. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою правління НБУ від 21.01.2004 та зареєстрованої в МЮУ 29.03.2004 за №377/8976 (далі, Інструкція), визначено платіжне доручення як розрахунковий документ, що містить письмове доручення платника обслуговуючому банку про списання зі свого рахунку зазначеної суми коштів та її перерахування на рахунок отримувача, а розрахунковий документ - як документ на паперовому носії, що містить доручення та/або вимогу про перерахування коштів з рахунку платника на рахунок отримувача.

У пункті 3.1. Інструкції передбачено, що платіжне доручення оформляється платником за формою, наведеною в додатку 3 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладені в додатку 9 до цієї Інструкції, та подається до банку, що обслуговує його, у кількості примірників, потрібних для всіх учасників безготівкових розрахунків.

Судом встановлено, що реквізити банку для сплати коштів за придбані активи (майно) вказані у протоколі №UA-EA-2020-02-25-000024-b від 18.03.2020 та співпадають з тими, що вказані у платіжному дорученні.

Відповідно до пункту 8.1. статті 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» Банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Згідно пунктів 22.1., 22.2. статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» ініціювання переказу здійснюється, зокрема, за такими видами розрахункових документів, як платіжне доручення; платіжна вимога-доручення; розрахунковий чек; платіжна вимога; меморіальний ордер. Клієнт банку має право самостійно обирати види розрахункового документа (крім платіжної вимоги), які визначені цим Законом, для ініціювання переказу. Платіжна вимога застосовується у випадках, коли ініціатором переказу виступає стягувач або, при договірному списанні, обтяжувач чи отримувач.

Пунктом 22.4. статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» встановлено, що під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника; для банку платника - з дати списання коштів з рахунка платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку або з дати списання коштів з рахунка платника та з кореспондентського рахунка банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку.

Отже, для ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» ініціювання переказу було завершене з дати надходження розрахункового документа (платіжного доручення №13 від 10.04.2020 на суму 22 374 870,53 грн) на виконання до банку платника (АТ «Банк український капітал»).

На наявній у матеріалах справи належним чином звіреній копії вказаного платіжного доручення міститься відмітка про проведення платежу банком платника 10.04.2020.

Отже, твердження скаржника про відсутність у матеріалах справи доказів оплати ціни відступлення є безпідставними, а доводи про ненадходження коштів до АТ «Дельта Банк» ґрунтуються виключно на його припущеннях, не підтверджених жодними належними та допустимими доказами.

Стосовно посилань апелянта на те, що правовідносини, які склались між сторонами спору, пов`язані не з правами та обов`язками за кредитними договорами №788-Ф від 05.02.2007 та №1210-Ф від 02.06.2008, а з реалізацією уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб функцій, що передбачені статтею 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в частині виявлення нікчемних договорів та віднесення до них договору про відступлення права вимоги, що був укладений 02.07.2014 між Банком та ТОВ «Факторингова компанія «Актив-Гарант», а тому не допускають процесуального правонаступництва, колегія суддів зазначає наступне.

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» установлені правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) відшкодування за вкладами. Цим Законом також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до статті 3 цього Закону Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб і виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Аналіз функцій Фонду, викладених у статтях 4, 26, 27, 37, 38 вказаного Закону, свідчить про те, що Фонд бере участь у правовідносинах у різних статусах: з одного боку, він ухвалює обов`язкові для банків та інших осіб рішення, а з іншого - здійснює повноваження органів управління банку, який виводиться з ринку, тобто представляє банк у приватноправових відносинах з третіми особами.

За статтею 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд (уповноважена особа) зобов`язаний забезпечити збереження активів і документації банку, зокрема, протягом дії тимчасової адміністрації забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Частиною 3 статті Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначені підстави визнання нікчемними правочинів (у тому числі договорів) неплатоспроможного банку.

За результатами перевірки, здійсненої відповідно до статті 38 вказаного Закону, виявляються правочини, які є нікчемними в силу приписів (на підставі) закону. При виявленні таких правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати або встановлювати правочини нікчемними.

Відповідний правочин є нікчемним не за рішенням уповноваженої особи Фонду, а відповідно до закону. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення на підставі частини другої статті 215 Цивільного кодексу України та частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Рішення уповноваженої особи Фонду не є підставою для застосування таких наслідків. Таке рішення є внутрішнім розпорядчим документом, прийнятим уповноваженою особою, що здійснює повноваження органу управління банку.

Така правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним, зокрема, в її постановах від 16 травня 2018 року у справі №910/24198/16 (провадження №12-15гс18), від 04 липня 2018 року у справі №819/353/16 (провадження №11-163апп18) та від 05 грудня 2018 року у справі №826/23064/15 (провадження №11-1080апп18), від 27 лютого 2019 року у справі №826/8273/16(провадження №11-775ас18), від 04 червня 2019 року у справі №916/3156/17 під час розгляду спорів у подібних правовідносинах.

Отже, правочин є нікчемним в силу закону, а не рішення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, відповідно, стверджувати про його нікчемність має право будь-яка особа, яка вважає, що її права та інтереси були порушені укладенням вказаного правочину. У 2016 році ПАТ «Дельта Банк» звернувся із позовом до суду з метою збереження активів банку, захисту його права кредитора та повернення прав вимоги до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за вказаними кредитними договорами, що не може вважатися спеціальною функцією у сфері гарантування вкладів фізичних осіб.

При цьому, положеннями статті 515 Цивільного кодексу України визначено, що заміна кредитора не допускається у зобов`язаннях, нерозривно пов`язаних з особою кредитора, зокрема у зобов`язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, чого у даному випадку не відбувалось.

Враховуючи вищевикладене, правовідносини, які склались у справі, на переконання колегії суддів, допускають процесуальне правонаступництво.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 також стверджує, що оскільки спір за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Актив-Гарант» розглянуто, а виконавче провадження закінчене (копія постанови про закінчення ВП №54190691 від 21.06.2019 додана до апеляційної скарги), то заміна учасника справи його правонаступником неможлива. Скаржник при цьому посилається на правові позиції, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2020 у справі №916/617/17 та постановах Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2021 у справі №8/013-12 та від 25.02.2021 у справі №911/4460/13.

Із цього приводу колегія суддів зазначає, що зі змісту положень статті 52 Господарського процесуального кодексу України вбачається можливість залучення до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2020 у справі №916/617/17.

Водночас, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі №264/5957/17 викладено правовий висновок, згідно якого для процесуального правонаступництва юридичної особи, яка є стороною чи третьою особою у судовому процесі, необхідне встановлення або правонаступника такої юридичної особи внаслідок її припинення шляхом реорганізації, або правонаступника окремих її прав чи обов`язків внаслідок заміни сторони у відповідному зобов`язанні. В обох випадках для встановлення процесуального правонаступництва юридичної особи суд має визначити підстави такого правонаступництва, а також обсяг прав та обов`язків, який перейшов до правонаступника у спірних правовідносинах. Суд будь-якої інстанції зобов`язаний залучити до участі у справі правонаступника сторони або третьої особи, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво прав та обов`язків відповідної особи, а правонаступник існує. Питання процесуальної правосуб`єктності сторони, третьої особи, їхніх правонаступників належать до тих, які суд має вирішити під час розгляду справи незалежно від стадії судового процесу. Не є перешкодами для з`ясування підстав процесуального правонаступництва межі розгляду справи у суді відповідної інстанції, а також предмет доказування за відповідними позовними вимогами.

Отже, оскільки колегією суддів встановлено, що спірні правовідносини допускають правонаступництво, доводи скаржника про неможливість заміни позивача його правонаступником відхиляються.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що у даній справі Банк та ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» заявили про правонаступництво саме на підставі статті 52 Господарського процесуального кодексу України, а не на підставі статті 334 Господарського процесуального кодексу України (заміна сторони виконавчого провадження), судова практика із приводу застосування якої наведена скаржником, а тому посилання скаржника на норму статті 334 Господарського процесуального кодексу України є у даному випадку недоцільними.

З огляду на встановлені обставини, суд не вбачає порушень норм процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає апеляційну скаргу ОСОБА_1 необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, ухвала Господарського суду міста Києва від 15.02.2021 у даній справі підлягає залишенню без змін.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 255, 269, 270, 271, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.02.2021 у справі №910/12760/16 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.02.2021 у справі №910/12760/16 залишити без змін.

Матеріали справи №910/12760/16 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 18.05.2021.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

І.М. Скрипка