РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.05.2021Справа № 910/20298/20
Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В. за участю секретаря судового засідання Капішон В.В., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЕАНДА"

до Державного підприємства "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ"

про стягнення 1 937 195,38 грн.

за участю представників:

від позивача: Решетов В.В.

від відповідача: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АЛЕАНДА" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ" про стягнення 1 937 195,38 грн., з яких: 1 803 600, 00 грн сума основного боргу, 64 197, 99 грн 3% річних, 69 397, 39 грн інфляційні витрати.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.12.2020 дану позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення ухвали.

25.01.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про усунення недоліків, допущених при поданні до суду даного позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.02.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/20298/20, розгляд справи постановлено здійснювати у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 02.03.2021.

23.02.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідач проти позову заперечив. В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається на те, що позивач не вірно визначив строки оплати поставленого товару та неправильно визначив щодо порушення відповідачем зобов`язання зі сплати суми ПДВ в розмірі 758 333,33 грн. Окрім того, відповідач звертає увагу, що позивачем не вірно здійснено розрахунок 3% річних та інфляційних втрат.

У підготовчому засіданні 02.03.2021 суд оголосив про відкладення підготовчого засідання на 16.03.2021 у зв`язку з неявкою позивача.

11.03.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач вказує, що вказівка на оплату частини вартості ПДВ після отримання податкової накладної не звільняє відповідача від обов`язку сплатити повну вартість товару у строк. Позивач зазначає, що своєчасно зареєстрував податкову накладну №38 від 25.10.2019 року, а тому відповідач був обізнаний про реєстрацію позивачем податкової накладної. Також, листом №07-105/10662 від 21.05.2020 відповідач підтвердив про отримання товару та наявність заборгованості у розмірі 1 803 600,00 грн, що включає частину вартості товару в розмірі суми ПДВ.

У підготовчому засіданні 16.03.2021 суд оголосив про відкладення підготовчого засідання на 06.04.2021 за клопотанням представника відповідача.

23.03.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

05.04.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання.

06.04.2021 у судовому засіданні суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про відкладення підготовчого засідання, з огляду на наступне.

Положеннями статті 129 Конституції України, статті 2 Господарського процесуального кодексу України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Так, згідно із ч. 2 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Суд звертає увагу, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 Господарського процесуального кодексу України).

При цьому, відповідач скористався наданими йому процесуальними правами, надавши суду відзив на позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив.

За таких обставин, у даному випадку задоволення клопотання відповідача могло б призвести до безпідставного затягування строків розгляду справи та до порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З урахуванням неодноразового відкладення підготовчого засідання, наявність матеріалів справи для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 06.04.2021 суд оголосив про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 28.04.2021, про що постановлено ухвалу занесену до протоколу судового засідання.

27.04.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи по суті.

У судовому засіданні 28.04.2021 розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, суд відмовив в його задоволенні, з огляду на наступне.

Так, за змістом ст. 42 Господарського процесуального кодексу України прийняття участі у судовому засіданні є правом учасників справи. При цьому, норми вказаної статті зобов`язують учасників справи добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Частиною 1 та 2 статті 202 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними;

3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;

4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Разом з тим, неможливість представника відповідача бути присутнім у судовому засіданні не перешкоджає реалізації права учасника судового процесу на участь у судовому засіданні його іншого представника, та у розумінні норм процесуального законодавства, не вважається поважною причиною неявки в судове засідання учасника справи.

Учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у підготовчому засіданні іншого представника згідно Господарського процесуального кодексу України.

Неможливість такої заміни представника і неможливість проведення судового засідання без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах.

Однак, заявником не доведено суду неможливості заміни представника відповідача, а також неможливості розгляду справи без його участі.

З урахуванням наведеного, оскільки неможливість забезпечити явку в судове засідання представника, у розумінні Господарського процесуального кодексу України, не є достатньою підставою для відкладення розгляду справи по суті, суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи по суті.

Представник позивача в судовому засіданні 28.04.2021 надав пояснення по суті позовних вимог, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 28.04.2021 не з`явився. Про розгляд справи відповідач був повідомлений ухвалою суду від 06.04.2021.

За змістом ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У судовому засіданні 28.04.2021 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

27.08.2019 між Державним підприємством "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ" (Відокремлений підрозділ "Запорізька Атомна Електрична Станція") як покупцем та Товариством з обмеженою відповідальністю "АЛЕАНДА" (постачальник, позивач) укладений договір поставки №401(6)19УК/53-121-01-19-08466 (далі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти і сплатити товар згідно специфікації на загальну суму 4 550 000,00 грн.

Згідно із п. 1.2 договору, строк поставки товару становить серпень - листопад 2019 року.

Оплата за поставлений товар здійснюється протягом 45 (сорока п`яти) календарних днів з дати поставки товару, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника. Оплата покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених ПК України випадках та порядку (п. п. 3.1. та 3.2. договору).

Згідно із п. 4.1. договору поставка товару відбувається відповідно до Правил НКОТЕРМС 2010, на умовах DDP - склад вантажоодержувач: Запорізьке відділення ВП «Складське господарство», м. Енергодар Запорізької області, вул. Промислова, 133, склад №6.

Пунктом 10.1. договору передбачено, що договір вважається укладеним з моменту підписання сторонами і діє один рік.

На виконання умов договору, позивач передав, а відповідач отримав товар на загальну суму 4 550 000,00 грн, що підтверджується видатковою накладною №168 від 25.10.2019.

Відповідач сплатив частково кошти за поставлений товар у розмірі 2 746 400,00 грн, що підтверджується копією виписки з карти рахунку позивача.

Оскільки, відповідач не здійснив оплату за поставлений товар за договором поставки №401(6)19УК/53-121-01-19-08466 від 27.08.2019 у повному обсязі, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 1 803 600,00 грн.

У зв`язку із простроченням грошового зобов`язання, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 64 197,99 грн. - 3% річних та 69 397,39 грн. - інфляційних втрат.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як підтверджено матеріалами справи, на виконання умов договору позивач згідно із видатковою накладною №168 від 25.10.2019 та актом приймання-передачі майна від 29.10.2019 поставив відповідачу товар на суму 4 550 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В пунктів 3.2. та 3.3. договору сторони погодили, що оплата за поставлений товар здійснюється протягом 45 (сорока п`яти) календарних днів з дати поставки товару, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника. Оплата покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених ПК України випадках та порядку.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З огляду на встановлені договором строки оплати та враховуючи положення ст. 264 ЦК України, відповідач зобов`язаний здійснити оплату за поставлений товар за видатковою накладною №168 від 25.10.2019 та актом приймання-передачі майна від 29.10.2019 до 13.12.2019.

Отже, погоджений сторонами порядок оплати строк оплати за поставлену продукцію є таким, що настав.

Відповідач заперечуючи позовні вимоги посилається на те, що строк оплати за товар в частині розміру суми ПДВ не настав, оскільки позивачем не виконані взяті на себе зобов`язання щодо надіслання відповідачу податкових накладних, передбачених у пункті 3.3. договору.

Відповідно до абз. 5 та 6 п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня. З метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем.

З огляду на викладене, суд вважає необґрунтованими заперечення відповідача, оскільки в матеріалах справи наявні копії квитанцій про реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, податкова накладна №38 від 25.10.2019 на загальну суму 4 550 000,00 грн була зареєстрована позивачем у вказаному реєстрі 14.11.2019, а тому строк оплати частини вартості товару у розмірі суми ПДВ за вище вказаними видатковими накладними також є таким, що настав.

Суд зазначає, що у відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

З урахуванням наведеного, оскільки відповідач в обґрунтування своїх заперечень посилається на те, що позивачем не були надано податкову накладну, яка зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних, то тягар доведення неналежного виконання позивачем свого обов`язку щодо ненадання відповідачу документів покладається саме на відповідача.

Однак, відповідачем не надано жодних доказів в підтвердження своїх заперечень.

Натомість, видаткова накладна №168 від 25.10.2019 та акт приймання-передачі від 29.10.2019 підписані відповідачем без жодних зауважень.

Відповідач не надав у матеріали справи жодних вимог та претензій адресованих позивачу щодо надання визначених у пункті 4.6. документів.

Більш того, судом враховано, що у листі №07-105/10662 від 21.05.2020, відповідач не заперечував взяті на себе зобов`язання та повідомив про перенесення виконання своїх зобов`язань з оплати товару у розмірі 1 803 600,00 грн. Жодних відомостей щодо необхідності надання позивачем податкових накладних у листі не містять.

У відповідності до ст. 7 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Наведена норма кореспондується зі ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення передбачають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

У п. 26 рішення від 15.05.2008 Європейського суду з прав людини у справі "Надточій проти України" суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З урахуванням наведеного, оскільки відповідачем не підтверджено належними та достатніми доказами обставини на які він посилається у відзиві на позов, суд вважає заперечення відповідача необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Щодо заперечень відповідача відносно порушення позивачем досудового порядку вирішення спору, який встановлений сторонами у п. 8.2. договору, суд відхиляє такі заперечення відповідача, оскільки право позивача на звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів передбачений ст. 55 Конституцією України та ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, а тому досудове врегулювання спору між сторонами є лише правом, а не обов`язком позивача.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем зобов`язань за договором в частині оплати за переданий товар та наявність заборгованості за договором на час звернення до суду у розмірі 1 803 600,00 грн, доказів оплати вказаної суми заборгованості відповідачем не надано, у зв`язку із чим задовольняє позовні вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 1 803 600,00 грн.

У зв`язку із простроченням відповідачем грошового зобов`язання позивачем нараховані: 64 197,99 грн. - 3% річних та 69 397,39 грн. - інфляційних втрат.

Частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України передбачено, що за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.2 п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

За розрахунком позивача нарахування 3% річних та інфляційні втрати позивач здійснює з 14.12.2019 по 14.12.2020.

Перевіривши розрахунок позивача 3% річних та інфляційних втрат, судом встановлено, що розрахунки здійснені арифметично вірно, сума 3% річних становить 64 197,99 грн та сума інфляційних становить 69 397,39 грн, у зв`язку із чим, позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи встановлені вище обставини, суд задовольняє позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЕАНДА" до Державного підприємства "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ" про стягнення 1 937 195,38 грн.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ" (01032, м. Київ, вулиця НАЗАРІВСЬКА, будинок 3 ідентифікаційний код 24584661) в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (71503, Запорізька обл., місто Енергодар, вулиця ПРОМИСЛОВА, будинок; ідентифікаційний код 19355964) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЕАНДА" (58022, Чернівецька обл., місто Чернівці, вулиця АКСЕНИНА ВАСИЛЯ, будинок 21, квартира 1; ідентифікаційний код 38701862) заборгованість у розмірі 1 803 600,00 грн, 3% річних у розмірі 64 197,99 грн, інфляційні втрати у розмірі 69 397,39 грн та судовий збір у розмірі 29 057,94 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано: 05.05.2021.

Суддя О.В. Гулевець