УХВАЛА

17 травня 2021 року

м. Київ

Справа № 908/1662/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Мачульського Г.М. - головуючого, Краснова Є.В., Уркевича В.Ю.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Інмедсервіс-Плюс"

на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 23.02.2021 та ухвалу Господарського суду Запорізької області від 08.12.2020

за позовом керівника Запорізької місцевої прокуратури № 2 Запорізької області в інтересах держави в особі: 1) Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області,

2) Державного підприємства "Науково-дослідний та проектний інститут "Укрдіпрогазоочистка"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інмедсервіс-Плюс"

про стягнення 186 764 грн 29 коп. неустойки та зобов`язання повернути нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

25.03.2021 (згідно з поштовими відмітками на конверті) Товариство з обмеженою відповідальністю "Інмедсервіс-Плюс" звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 23.02.2021 та ухвалу Господарського суду Запорізької області від 08.12.2020.

Оскарженими судовими рішеннями у цій справі Товариству з обмеженою відповідальністю "Інмедсервіс-Плюс" (далі - ТОВ "Інмедсервіс-Плюс") відмовлено в задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду Запорізької області від 18.04.2019.

Звертаючись з касаційною скаргою скаржник вказує на те, що при ухваленні судових рішень, господарськими судами було неналежно з?'ясовано обставини справи та порушено норми процесуального права, а саме статті 320 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), просить оскаржувані постанову і ухвалу скасувати, заяву ТОВ "Інмедсервіс-Плюс" про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами задовольнити.

Розглянувши матеріали касаційної скарги, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження у справі, виходячи з такого.

Статтею 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з приписами частини другої статті 293 ГПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими, ніж для звичайної заяви (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23.10.1996; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19.12.1997).

Отже, закон надає Верховному Суду право використовувати процесуальні фільтри, закріплені в частині другій статті 293 вказаного Кодексу, що повністю узгоджується з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, положеннями статті 129 Конституції України, завданнями і принципами господарського судочинства.

Як установлено господарськими судами, рішенням Господарського суду Запорізької області від 18.04.2019, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 24.10.2019 і постановою Верховного Суду від 09.09.2020, позовні вимоги задоволено в частині зобов`язання ТОВ "Інмедсервіс-Плюс" повернути Державному підприємству "Науково-дослідний та проектний інститут "Укрдіпрогазоочистка" по акту приймання-передачі державне нерухоме майно, яким є окремо розташована двоповерхова будівля (літера Б-2) загальною площею 800,5 м2, розміщена за адресою: м. Запоріжжя, вул. Трегубенка, буд 18; у частині стягнення 186 764,29 грн неустойки за договором № 2278/д оренди нерухомого майна закрито провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України.

05.11.2020 до Господарського суду Запорізької області надійшла заява ТОВ "Інмедсервіс-Плюс" про перегляд за нововиявленими обставинами рішення господарського суду Запорізької області від 18.04.19 у цій справі та клопотання про поновлення строку на подання заяви про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення.

В обґрунтування заяви ТОВ "Інмедсервіс-Плюс" посилається на те, що рішення Господарського суду Запорізької області підлягає перегляду за нововиявленими обставинами, оскільки існують обставини, що мають істотне значення для справи і не були відомі заявникові (відповідачу) раніше, під час вирішення справи в суді, а саме те, що 31.08.2020 завдяки отриманій інформації з Єдиного реєстру, відповідачу стали відомі (що підтверджується листом відповідача від 31.08.2020) наступні факти: 17.01.2019 Фондом державного майна України прийнято наказ № 39 згідно з яким було утворено окрему особу публічного права - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях (далі - РВ ФДМУ по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях), реорганізувавши шляхом злиття РВ ФДМУ відповідно по Дніпропетровській, Запорізький, Кіровоградській областях. Згідно абз. 2 пункту 2 вказаного наказу, регіональні відділення ФДМУ, які реорганізовуються шляхом злиття, продовжують здійснювати повноваження та функції, покладені на зазначені органи, до видання наказу ФДМУ про можливість забезпечення РВ ФДМУ по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях здійснення повноважень та виконання функцій; 22.03.2019 ФДМУ було прийнято наказ №290, згідно якого днем початку роботи регіонального відділення визначено 22.03.2019 та доручено начальнику РВ ФДМУ по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях Миргородській Г.Ю. забезпечити здійснення повноважень та виконання функцій, покладених на регіональне відділення. Ураховуючи викладене, заявник вказує, що починаючи з 22.03.2019 РВ ФДМУ по Запорізькій області припинило виконувати свої повноваження. Натомість, РВ ФДМУ по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях почало виконувати відповідні функції в якості правонаступника; 02.08.2019 юридична особа РВ ФДМУ по Запорізькій області була припинена шляхом внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру підприємств, установ, організацій. Ураховуючи викладене відповідач (заявник) вказує, що станом на день прийняття рішення судом першої інстанції - 18.04.19 позивач - 1 (РВ ФДМУ по Запорізькій області) не був належним позивачем, так як був позбавлений відповідних повноважень та функцій щодо здійснення державної політики у сфері приватизації та оренди державного майна. Належною особою, на яку покладено функції щодо захисту державних інтересів у сфері оренди державного майна, з 22.03.2019 є інша юридична особа. На думку відповідача (заявника), у зв`язку із заміною особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд першої інстанції повинен був залучити до участі у справі правонаступника. На момент прийняття постанови апеляційним судом - 24.10.19 такої особи як РВ ФДМУ по Запорізькій області взагалі не існувало, оскільки запис про припинення позивача-1 датований 02.08.2019. Згідно з доводами ТОВ "Інмедсервіс-Плюс", позивач-1, який був обізнаний про вищевказані обставини, не повідомив про це суд та інших учасників справи, що привело до того, що, в ході розгляду справи належний позивач судами залучений не був та належний позивач не висловив свою позицію стосовно даного спору. Ураховуючи викладене, ТОВ "Інмедсервіс-Плюс" просить суд переглянути за нововиявленими обставинами рішення господарського суду Запорізької області від 18.04.19, скасувати це рішення та відмовити у позові.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 08.12.2020, залишеною без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 23.02.2021, відмовлено ТОВ "Інмедсервіс-Плюс" у задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду Запорізької області від 18.04.2019 і рішення залишено в силі.

Відмовляючи в задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду Запорізької області від 18.04.2019, господарські суди виходили з того, що факти припинення юридичної особи РВ ФДМУ по Запорізькій області - сторони у цій справі в процесі реорганізації та перехід її прав та обов`язків до РВ ФДМУ по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях після ухвалення рішення від 18.04.2019 не мають наслідком прийняття іншого судового рішення (закриття провадження, залишення позову без розгляду, повну чи часткову відмову у позові) та не спростовують обставин, які було покладено в основу судового рішення; господарськими судами визнано такими, що не ґрунтуються на доказах і на нормах права доводи відповідача про те, що позиція належного позивача, яким, на думку відповідача, з 22.03.2019 є РВ ФДМУ по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, могла безпосередньо вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні

Відмову з задоволенні заяви господарські суди мотивували наступним.

Відповідно до частини першої статті 320 ГПК України рішення, постанови та ухвали господарського суду, Вищого суду з питань інтелектуальної власності, якими закінчено розгляд справи, а також ухвали у справах про банкрутство (неплатоспроможність), які підлягають оскарженню у випадках, передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

За змістом пункту 1 частини другої статті 320 ГПК України однією із підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є наявність істотних для справи обставин, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин у розумінні частини першої статті 320 цього Кодексу є одночасна наявність таких чотирьох умов: по-перше, їх існування на час розгляду справи; по-друге, ці обставини не були встановлені судом, хоча повинні були бути встановлені; по-третє, ці обставини не були та не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; по-четверте, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте). За відсутності принаймні однієї з цих ознак обставини не можуть вважатися нововиявленими та, відповідно, бути підставою для перегляду прийнятого у справі судового рішення.

Дослідження обставин і перевірка доказів наявності нововиявлених обставин у розумінні положень процесуального законодавства не може мати наслідком нову правову оцінку обставин, які вже були предметом дослідження судів при вирішенні спору по суті, та кваліфікації таких обставин як нововиявлених.

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення.

Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися господарським судом у процесі розгляду справи, або ті обставини, яких не існувало на момент вирішення спору.

Ураховуючи викладене, господарські суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що незалучення господарським судом до участі у справі належного позивача внаслідок припинення виконання РВ ФДМУ по Запорізькій області своїх повноважень та визначення правонаступником останнього РВ ФДМУ по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, можливість впливу позиції належного позивача на юридичну оцінку обставин справи, здійснену господарським судом в судовому рішенні, яке переглядається не являються нововиявленими обставинами в розумінні пункту 1 частини другої статті 320 ГПК України, а тому не можуть слугувати підставою для скасування рішення у даній справі.

З огляду на викладене, доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі, не спростовують правильності висновків господарських судів та не викликають сумнівів щодо правомірності застосування норм процесуального права під час винесення оскаржуваних судових рішень.

Таким чином, для Верховного Суду правильне застосування господарськими судами норм процесуального права у розгляді справи № 908/1662/18 є очевидними і не викликають розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації") щодо реалізації права на справедливий суд (пункт 1 статті 6 Конвенції): "Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру".

Право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права (рішення ЄСПЛ від 12.07.2001 у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини").

Ураховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Інмедсервіс-Плюс" на Центрального апеляційного господарського суду від 23.02.2021 та ухвалу Господарського суду Запорізької області від 08.12.2020 у справі № 908/1662/18 на підставі частини другої статті 293 ГПК України, оскільки у даній справі правильне застосовування норм права судом апеляційної інстанції є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Відповідно до положень частини шостої статті 293 ГПК України, копія касаційної скарги залишається в суді касаційної інстанції.

Окрім того, твердження скаржника про порушення Центральним апеляційним господарським судом статті 197 ГПК України, колегією суддів до уваги не приймаються, виходячи з наступного.

18.02.2021 на електронну адресу Центрального апеляційного господарського суду надійшла заява ТОВ "Інмедсервіс-Плюс" про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Відповідно до частини другої статті 170 ГПК України письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником.

Згідно з приписами частини 8 статті 42 ГПК України якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника).

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.02.2021 відмовлено ТОВ "Інмедсервіс-Плюс" у задоволенні заяви про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, оскільки ця заява виявилася не підписаною електронним цифровим підписом представника товариства, що не відповідає вимогам статті 42 ГПК України.

Відповідно до положень частини шостої статті 293 ГПК України, копія касаційної скарги залишається в суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 234, 235, 287 - 292, 293 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 908/1662/18 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Інмедсервіс-Плюс" на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 23.02.2021 та ухвалу Господарського суду Запорізької області від 08.12.2020.

2. Копію цієї ухвали разом з доданими до касаційної скарги матеріалами направити заявнику, а іншим учасникам справи - копію ухвали.

3. Копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню

Головуючий Г.М. Мачульський

Судді Є.В. Краснов

В.Ю. Уркевич