Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" квітня 2021 р. м. Рівне Справа № 918/151/21

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Пашкевич І.О., за участі секретаря судового засідання Ткачук І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Приватного торгово-виробничого малого підприємства "Діана" (82400, Львівська обл., місто Стрий, вул. 50-річчя УПА, будинок 3, корпус А, )

до відповідача Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" (34400, Рівненська обл., м.Вараш, код ЄДРПОУ 1383526)

про стягнення 2 837 640, 99 грн

за участі представників:

- від позивача (в режимі ВКЗ): Саєнко Мар`яна Василівна, Мушинський Тарас Богданович;

- від відповідача: Годицький Альберт Ігорович.

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року Приватне торгово-виробниче мале підприємство "Діана" (далі ПТВМП "Діана") звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Державного підприємства "НАЕК "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" (далі ДП "НАЕК "Енергоатом") про стягнення 2 837 640, 99 грн заборгованості.

Позовні вимоги ПТВМП "Діана" обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо оплати поставленої продукції за Договорами поставки: №53-122-01-20-09965 від 25.08.2020, №53-122-01-20-09779 від 09.06.2020, №53-122-01-20-10094 від 22.10.2020 та №53-122-01-20-10197 від 27.11.2020. У зв`язку із чим позивач просить суд стягнути на свою користь з відповідача 2 837 640, 99 грн, з яких: 2 786 970,00 грн основного боргу, 13 951,00 грн пені, 28 692,11 грн інфляційних втрат та 8 027,88 грн 3% річних.

Ухвалою від 01.03.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 23.03.2021.

19 березня 2021 від відповідача на адресу суду надійшов відзив у якому останній заперечив проти вимоги про стягнення пені, оскільки нормами на які посилається позивач не встановлено ні розміру пені ні обов`язку відповідача з її сплати, крім того, зазначив, що умовами договорів поставки сплата пені також не передбачена. Також відповідач звертає увагу суду на невірно зазначений початок прострочення грошового зобов`язання вказаний позивачем, оскільки по кожній видатковій накладній він є різним, відтак, просить відмовити у безпідставно нарахованих інфляційних втратах та відсотках річних. Крім того, відповідач повідомив суд, що частина основної заборгованості за договором поставки №53-122-01-20-09965 від 25.08.2020 в розмірі 16 500,00 грн сплачена згідно платіжного доручення №2668 від 10.03.2021.

У судовому засіданні 23.03.2021 судом було оголошено перерву до 06.04.2021.

30 березня 2021 року на адресу від відповідача надійшов лист № 5686/001 від 26.03.2021 про часткове погашення заборгованості за договором поставки №53-122-01-20-09779 від 09.06.2020 в сумі 50 000 грн. згідно платіжного доручення №3045 від 23.03.2021.

02 квітня 2021 року на адресу суду від ДП "НАЕК "Енергоатом" надійшла заява про залишення позову без розгляду, в обґрунтування якої останній зазначив, що кожен з укладених між позивачем та відповідачем договорів поставки є самостійним правовідношенням, що є підставою для виникнення у сторін цього господарського правовідношення прав та обов`язків. Встановлення обставин реалізації кожного з цих договорів засвідчується доказами, які не є пов`язаними між собою (різні видаткові накладні, ярлики на придатну продукцію, платіжні доручення тощо). Вимоги позивача про стягнення основного боргу, 3% річних та інфляційних втрат у конкретному визначеному за кожним окремим договором поставки розмірі є самостійними вимогами, які не пов`язані ні підставами виникнення, ні поданими доказами та не є основними і похідними одна від одної, оскільки від задоволення одних не залежить задоволення інших.

На підставі вказаного, відповідач покликаючись на ст. 173 ГПК України, вважає, що позивач при поданні позову порушив правила об`єднання позовних вимог, а тому ДП "НАЕК "Енергоатом" просить суд залишити позов без розгляду.

У судовому засіданні 06.04.2021, суд відмовив у задоволенні вищевказаного клопотання відповідача з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 173 ГПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги). Суд з урахуванням положень частини першої цієї статті може за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи об`єднати в одне провадження декілька справ за позовами: 1) одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача; 2) одного й того самого позивача до різних відповідачів; 3) різних позивачів до одного й того самого відповідача.

Відповідно до п. 8 частини 1 статті 226 ГПК України, на яку посилається відповідач, суд залишає позов без розгляду, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172, 173 цього Кодексу, і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.

Разом з тим, судом при перевірці позовної заяви на дотримання вимог ГПК України, в тому числі і статті 173 цього кодексу не встановлено такого недоліку позовної заяви та не надавався позивачу строк для його усунення, з чим пов`язує законодавець можливість суду залишити в подальшому позов без розгляду з підстави наведеної у п. 8 частини 1 статті 226 ГПК України.

При цьому, суд зазначає, що не вважає у даному випадку, що сумісний розгляд об`єднаних вимог перешкоджатиме з`ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору, а отже не вбачає підстав для роз`єднання позовних вимог. Відповідачем не доведено, що об`єднання в одній позовній заяві вимог одного і того ж позивача до одного і того ж відповідача, що виникли з однорідних договорів поставки може суттєво утруднити вирішення спору та перешкоджатиме всебічному розгляду справи та з`ясуванню взаємовідносин по кожному з договорів окремо. На переконання суду вирішення таких однорідних вимог в межах одного судового провадження сприятиме дотриманню принципу процесуальної економії.

У судовому засіданні 06.04.2021 судом було оголошено перерву до 13.04.2021.

08 квітня 2021 року на адресу суду від ДП "НАЕК "Енергоатом" надійшов лист №6412/001 від 07.04.2021 про часткове погашення заборгованості за договором поставки №53-122-01-20-09779 від 09.06.2020 в сумі 50 000 грн. за платіжним дорученням №3552 від 02.04.2021.

Ухвалою суду від 13.04.2021 закрито підготовче провадження у даній справі. Призначено справу до розгляду по суті на 21.04.2021.

20 квітня 2021 року на адресу суду від ДП "НАЕК "Енергоатом" надійшов лист №7094/001 від 16.04.2021 про часткове погашення заборгованості за: договором поставки №53-122-01-20-09779 від 09.06.2020 в загальній сумі 436 430,00 грн. за платіжними дорученнями №3829 від 09.04.2021 на суму 136 120,00 грн та №4126 від 14.04.2021 на суму 300 310,00 грн; договором поставки №53-122-01-20-09965 від 25.08.2020 в розмірі 24 300,00 грн згідно платіжного доручення №4162 від 14.04.2021.

У судовому засіданні 21.04.2021 судом, на стадії з`ясування обставин справи та дослідження їх доказами, оголошено перерву до 28.04.2021.

26 квітня 2021 року на адресу суду від позивача надійшла заява, у якій останній просив долучити до матеріалів справи ярлик № 1-8-503 та ярлик № 1-8-573, а також просив зменшити пеню, інфляційні втрати та 3% річних.

Суд, розглянувши вказану заяву, заслухавши думку представників сторін дійшов висновку відмовити у задоволенні заяви в частині зменшення позовних вимог, виходячи з наступного.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України визначено, що крім прав та обов`язків визначених у цій статті позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Таким чином, зважаючи на те, що підготовче засідання закрито 13.04.2021, а заява про зменшення позовних вимог подана позивачем при розгляді справи по суті, тобто поза межами визначеного строку для її подання то суд відмовляє у прийнятті заяви позивача в частині зменшення позовних вимог.

Що стосується вказаної заяви в частині долучення доказів, а саме: ярлика № 1-8-503 та ярлика № 1-8-573, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 2, 8 ст. 80 ГПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Враховуючи те, що позивачу стало відомо лише у судовому засіданні яке відбувалося 21.04.2021 про те, що останнім помилково надано до позову замість ярлика № 1-8-503 та ярлика № 1-8-573 інші докази, які не стосуються предмету позову, а також зважаючи на те, що представник відповідача не заперечив проти долучення вищевказаних доказів до матеріалів даної справи, суд визнає причини неподання позивачем ярликів № 1-8-503 та № 1-8-573 у визначений законом строк поважними та задовольняє заяву в частині долучення доказів до матеріалів справи.

У судовому засіданні 28.04.2021 представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задоволити з підстав зазначених у позові. Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог у частині нарахованої пені, 3% річних та інфляційних втрат з підстав зазначених у відзиві. А також просив відмовити у позові в частині здійснених оплат основної заборгованості.

Заслухавши позиції представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.

25 серпня 2020 року між ДП "НАЕК "Енергоатом" (Замовник) та ПТВМП "Діана" (Постачальник) було укладено договір поставки № 53-122-01-20-09965 (далі Договір 1, а.с. 8-12).

09 червня 2020 року між ДП "НАЕК "Енергоатом" (Замовник) та ПТВМП "Діана" (Постачальник) було укладено договір поставки № 53-122-01-20-09779 (далі Договір 2, а.с. 20-24).

22 жовтня 2020 року між ДП "НАЕК "Енергоатом" (Замовник) та ПТВМП "Діана" (Постачальник) було укладено договір поставки № 53-122-01-20-10094 (далі Договір 3, а.с. 33-37).

27 листопада 2020 року між ДП "НАЕК "Енергоатом" (Замовник) та ПТВМП "Діана" (Постачальник) було укладено договір поставки № 53-122-01-20-10197 (далі Договір 4, а.с. 45-49).

Договори 1-4 підписані повноважними представниками постачальника та замовника, а також скріплені відбитками печаток вказаних юридичних осіб, що не заперечується сторонами.

Відповідно до умов п. 1.1. Договорів 1-4 Постачальник зобов`язується поставити і передати у власність Замовника продукцію, а Замовник, в свою чергу, зобов`язується оплатити продукцію за кількістю та за цінами, що передбачені у специфікації №l (додаток №1 до договору).

Предметом поставки по Договору 1 є продукція: 42710000-6 пральна машина, яка передбачена специфікацією № 1 до даного Договору (п. 1.2. Договору 1).

Пунктами 2.1., 2.2. та 2.3. Договору 1 визначено, що ціна продукції, що поставляється за цим Договором складає 444 500,00 грн, крім того ПДВ - 88 900,00 грн. Загальна сума Договору (вартість продукції) становить 533 400,00 грн. Кількість продукції та ціна за одиницю продукції вказана у специфікації № 1 (додаток № 1) до даного договору.

Предметом поставки по Договору 2 є продукція: 39310000-8 обладнання для закладів громадського харчування, яка передбачена специфікацією № 1 до даного Договору (п. 1.2. Договору 2).

Пунктами 2.1., 2.2. та 2.3. Договору 2 визначено, що ціна продукції, що поставляється за цим Договором складає 780 275,00 грн, крім того ПДВ- 156 055,00 грн. Загальна сума Договору (вартість продукції) становить 936 330,00 грн. Кількість продукції та ціна за одиницю продукції вказана у специфікації № 1 (додаток № 1) до даного договору.

Предметом поставки по Договору 3 є продукція: 42710000-6 машини пральні, яка передбачена специфікацією № 1 до даного Договору (п. 1.2. Договору 3).

Пунктами 2.1., 2.2. та 2.3. Договору 3 визначено, що ціна продукції, що поставляється за цим Договором складає 1 231 380,00 грн, крім того ПДВ- 246 276,00 грн. Загальна сума Договору (вартість продукції) становить 1 477 656,00 грн. Кількість продукції та ціна за одиницю продукції вказана у специфікації № 1 (додаток № 1) до даного договору.

Предметом поставки по Договору 4 є продукція: 39220000-0 приладдя до посуду, яка передбачена специфікацією № 1 до даного Договору (п. 1.2. Договору 4).

Пунктами 2.1., 2.2. та 2.3. Договору 4 визначено, що ціна продукції, що поставляється за цим Договором складає 12 570,00 грн, крім того ПДВ - 2 514,00 грн. Загальна сума Договору (вартість продукції) становить 15 084,00 грн. Кількість продукції та ціна за одиницю продукції вказана у специфікації № 1 (додаток № 1) до даного договору.

Підписанням специфікації № 1 до Договорів 1-4 Постачальником та Замовником погоджено кількість та ціну за одиницю товару (а.с. 13, 25, 38, 50).

Згідно п.8.4 Договорів 1-4 датою поставки продукції вважається дата підписання видаткової накладної або накладної Вантажоодержувачем. Ризик випадкового пошкодження або випадкового знищення продукції переходить до Замовника з моменту поставки продукції.

У відповідності до п. п. 6.1, 6.2 Договорів 1-4 оплата за поставлену якісну продукцію здійснюється Замовником за умови реєстрації Постачальником податкової накладної у ЄРПН, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника на протязі 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію згідно СОУ НАЕК 038:2017 "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для АЕС". Початок перебігу строку оплати починається з дня, наступного за днем оформлення ярлика на придатну продукцію. Про дату оформлення ярлика на придатну продукцію замовник письмово повідомляє постачальника не пізніше 5 робочих днів з дати оформлення ярлика.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору 1, 16.12.2020 було виготовлено ярлик на придатну продукцію № 1-8-665 (на товар на суму 492 600,00 грн), 07.09.2020 було виготовлено ярлик на придатну продукцію № 1-8-495 (на товар на суму 40 800,00 грн), що передбачено пунктом 6.1 Договору (а.с. 16-19).

На виконання умов Договору 1 Постачальником було поставлено Замовнику товар на суму 533 400,00 грн., згідно видаткових накладних №1243 від 01.09.2020 на суму 40 800,00 грн та №2012 від 11.12.2020 на суму 492 600,00 грн (а.с. 14-15), який був отриманий представником відповідача без зауважень, що не заперечується останнім.

Відтак, враховуючи умови Договору 1 з 23.10.2020 у відповідача виник обов`язок з оплати за поставлений товар у розмірі 40 800,00 грн, а з 31.01.2021 у відповідача виник обов`язок з оплати за поставлений товар у розмірі 492 600,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору 2, 14.09.2020 було виготовлено ярлик на придатну продукцію № 1-8-498 (на товар на суму 186 120,00 грн, а.с. 32), 02.10.2020 було виготовлено ярлик на придатну продукцію № 1-8-537 (на товар на суму 350 310,00 грн, а.с. 168), 16.10.2020 було виготовлено ярлик на придатну продукцію № 1-8-503 (на товар на суму 224 400,00 грн, а.с. 170), що передбачено пунктом 6.1 Договору 2.

На виконання умов Договору 2 Постачальником було поставлено Замовнику товар на суму 760 830,00 грн., згідно видаткових накладних: №1265 від 01.09.2020 на суму 224 400,00 грн, №1368 від 22.09.2020 на суму 350 310,00 грн та №1244 від 01.09.2020 на суму 186 120,00 грн (а.с. 26-28), який був отриманий представником відповідача без зауважень, що не заперечується останнім.

Відтак, враховуючи умови Договору 2 з 01.12.2020 у відповідача виник обов`язок з оплати за поставлений товар у розмірі 224 400,00 грн, з 30.10.2020 у відповідача виник обов`язок з оплати за поставлений товар у розмірі 186 120,00 грн, а з 17.11.2021 у відповідача виник обов`язок з оплати за поставлений товар у розмірі 350 310,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору 3, 16.12.2020 було виготовлено ярлик на придатну продукцію № 1-8-666 (на товар на суму 492 552,00 грн), 24.12.2020 було виготовлено ярлик на придатну продукцію № 1-8-702 (на товар на суму 985 104,00 грн), що передбачено пунктом 6.1 Договору (а.с. 41-44).

На виконання умов Договору 3 Постачальником було поставлено Замовнику товар на суму 1 477 656,00 грн., згідно видаткових накладних №2011 від 11.12.2020 на суму 492 552,00 грн та №2099 від 21.12.2020 на суму 985 104,00 грн (а.с. 39-40), який був отриманий представником відповідача без зауважень, що не заперечується останнім.

Відтак, враховуючи умови Договору 3 з 31.01.2021 у відповідача виник обов`язок з оплати за поставлений товар у розмірі 492 552,00 грн, а з 08.02.2021 у відповідача виник обов`язок з оплати за поставлений товар у розмірі 985 104,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору 4, 22.12.2020 було виготовлено ярлик на придатну продукцію № 1-8-685 (на товар на суму 15 084,00 грн), що передбачено пунктом 6.1 Договору (а.с. 53-54).

На виконання умов Договору 4 Постачальником було поставлено Замовнику товар на суму 15 084,00 грн., згідно видаткових накладних №2079 від 18.12.2020 на суму 3 114,00 грн та №2060 від 17.12.2020 на суму 11 970,00 грн (а.с. 51-52), який був отриманий представником відповідача без зауважень, що не заперечується останнім.

Відтак, враховуючи умови Договору 4 з 06.02.2021 у відповідача виник обов`язок з оплати за поставлений товар у розмірі 15 084,00 грн.

Позивачем на адресу відповідача було направлено претензії про сплату боргу (а.с. 55-61), які залишилась без задоволення.

Станом на дату звернення позивачем з даною позовною заявою до суду - 25.02.2021, відповідач не виконав свій обов`язок з оплати за поставлений товар в сумі 2 786 970,00 грн за Договорами 1-4, що стало підставою для звернення позивачем до суду.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ГК України, господарський договір є підставою виникнення господарських зобов`язань.

Частиною 1 ст. 179 ГК України визначено, що майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 175 ГК України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з рахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст. 509 ЦК України та ст. 173 ГК України вбачається, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 627 ЦК України встановлено свободу договору, тобто сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Враховуючи, що Відповідач в порушення ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України взяті на себе зобов`язання не виконав, за поставлений товар своєчасно не розрахувався, позивач обґрунтовано звернувся з позовом про стягнення несплаченої суми основного боргу, а також нарахованих санкцій.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що в процесі розгляду справи позивачем частково погашено суму основного боргу в розмірі 577 230,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями:

- №2668 від 10.03.2021 на суму 16 500,00 грн (за Договором 1);

- №3045 від 23.03.2021 на суму 50 000,00 грн (за Договором 2);

- №3552 від 02.04.2021 на суму 50 000,00 грн (за Договором 2);

- №3829 від 09.04.2021 на суму 136 120,00 грн (за Договором 2);

- №4126 від 14.04.2021 на суму 300 310,00 грн (за Договором 2);

- №4162 від 14.04.2021 на суму 24 300,00 грн (за Договором 1).

Відтак, неоплаченою залишилась основна заборгованість за Договорами 1-4 в сумі 2 209 740,00 грн. Доказів оплати боргу у вказаному розмірі за Договорами 1-4 відповідач суду не надав.

Приписами п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України унормовано, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

З урахуванням викладеного та враховуючи, що відповідач сплатив основну суму боргу частково в розмірі 577 230,00 грн, що підтверджується платіжними дорученням описаними вище, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі в цій частині на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України за відсутністю предмету спору.

Згідно з ч. 3 ст. 231 ГПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Частиною 5 ст. 231 ГПК України передбачено, що ухвалу про закриття провадження у справі може бути оскаржено.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Відповідно до частини 9 статті 129 ГПК України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Зважаючи на викладене судовий збір пропорційно погашеній основній сумі боргу покладається на відповідача, оскільки внаслідок дій останнього, що полягали у несвоєчасній сплаті заборгованості, спір подано на розгляд господарського суду.

Заборгованість за Договорами в сумі 2 209 740,00 грн підтверджена матеріалами справи, відповідачем не оплачена, відтак, підлягає стягненню з останнього на користь позивача. Позов в цій частині підлягає до задоволення.

Стосовно позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат, 3% річних та пені, нарахованих позивачем на суми заборгованості, за періоди зазначені в позовній заяві, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, зокрема, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором, або законом.

Сума інфляційних втрат нарахована до сплати відповідачу за Договорами 1 та 2 становить 28 692,11 грн (розрахунок на а.с. 5-6) за період з вересня 2020 по грудень 2020 року, а сума 3% річних - 8 027,83 грн (розрахунок на а.с. 6) за період з 18 вересня 2020 по 31 січня 2021 року.

Судом перевірено розрахунок інфляційних втрат та 3% річних наведений позивачем у позовній заяві, та встановлено, що останній не є арифметично вірними. За розрахунком суду правомірними, в межах періодів зазначених позивачем, є нарахування інфляційних втрат в сумі 10 191,18 грн та 5 100,05 грн - 3% річних (розрахунок суду додано до рішення).

Відтак, позов в цій частині підлягає частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 10 191,18 грн інфляційних втрат та 5 100,05 грн - 3% річних. В задоволенні позову в частині стягнення з відповідача 2 927 грн 83 коп. 3% річних та 18 500 грн 93 коп. інфляційних втрат необхідно відмовити за їх безпідставністю.

Разом з тим, позивачем нараховано відповідачеві 13 951,00 грн пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за Договорами 1, 2 в межах однієї облікової ставки НБУ за період з 18.09.2020 по 31.01.2021 з посиланням на ч. 1 та ч. 3 ст. 549, ч.2 ст. 550 ЦК України та ч. 6 ст. 231 ГК України (розрахунок на а.с. 4-5).

З умов укладених між сторонами Договорів 1-2 вбачається, що сторони не передбачили відповідальності за прострочення виконання Замовником своїх зобов`язань з оплати за поставлену продукцію у вигляді пені.

За приписом же ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

У своїй постанові від 20.06.2018 по справі №904/5922/17, що прийнята у подібних правовідносинах, Верховний Суд констатує, що в тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Між тим, ч. 6 ст. 231 ГК України, на яку посилається позивач в обґрунтування стягнення пені, не є такою нормою законодавства, яка встановлює обов`язок та умови сплати пені, тобто не є безумовною підставою для стягнення неустойки в силу закону, а відтак не може бути застосована у даному випадку.

Оскільки умовами Договорів 1 та 2 взагалі не встановлено розміру пені за порушення виконання грошового зобов`язання, а ч. 6 ст. 231 ГК України також не встановлює конкретного розміру (відсотку) пені, а лише встановлює порядок його визначення у договорі, виходячи з облікової ставки Національного банку України, позовна вимога про стягнення з відповідача 13 951,00 грн пені є безпідставною, та суд відмовляє у її задоволенні.

Відповідно до пункту 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи.

Пунктами 1 та 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в розмірах: 2 209 740 грн 00 коп. основного боргу, 5 100 грн 05 коп. 3% річних та 10 191 грн 18 коп. інфляційних втрат. В задоволенні позову в частині стягнення 13 951 грн 00 коп пені, 2 927 грн 83 коп. 3% річних та 18 500 грн 93 коп. інфляційних втрат суд відмовляє. Провадження у справі в частині стягнення 577 230,00 грн основного боргу підлягає закриттю з підстав відсутності предмету спору.

На підставі ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача в сумі 42 033 грн 91 коп. ((2 209 740,00 грн + 5 100,05 грн + 10 191,18 грн + 577 230,00 грн) х 1,5%).

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 120, 129, 231, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного торгово-виробничого малого підприємства "Діана" до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" про стягнення 2 837 640, 99 грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" (34400, Рівненська область, місто Вараш, ) на користь Приватного торгово-виробничого малого підприємства "Діана" (82400, Львівська обл., місто Стрий, вул. 50-річчя УПА, будинок 3, корпус А, ) 2 209 740 (два мільйона двісті дев`ять тисяч сімсот сорок) грн 00 коп. основного боргу, 5 100 (п`ять тисяч сто) грн 05 коп. 3% річних, 10 191 (десять тисяч сто дев`яносто одну) грн 18 коп. інфляційних втрат та 42 033 (сорок дві тисячі тридцять три) грн 91 коп. судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

4. Закрити провадження у справі в частині вимог про стягнення 577 230 (п`ятсот сімдесят сім тисяч двісті тридцять) грн 00 коп. основної заборгованості.

5. В задоволенні позову в частині стягнення 13 951 грн 00 коп пені, 2 927 грн 83 коп. 3% річних та 18 500 грн 93 коп. інфляційних втрат відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно - західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку визначеному ст. 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 11.05.2021.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.

Суддя І.О. Пашкевич