номер провадження справи 12/11/21
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2021 Справа № 908/21/21

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Смірнова О.Г.,

За участю секретаря судового засідання Соловйової А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу № 908/21/21

за позовом: Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6)

до відповідача: Концерну "Міські теплові мережі" (69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137)

про стягнення 10 028 234,15 грн.

за участю представників сторін:

від позивача - Пясецький Д.В., довіреність № 14-15 від 15.01.2021, адвокат

від відповідача - Корнієць О.А., довіреність № 983/20-19 від 29.12.2020

Згідно із ст. 222 Господарського процесуального кодексу України в судових засіданнях 03.02.2021, 24.02.2021, 22.03.2021, 31.03.2021, 08.04.2021, 15.04.2021 здійснювалося фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу - комплексу «Акорд».

Судові засідання 24.02.2021, 22.03.2021, 31.03.2021, 08.04.2021 та 15.04.2021 проводились в режимі відеоконференції.

СУТЬ СПОРУ

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою за вих. № 39/5-4403-20 від 23.12.2020 до Концерну "Міські теплові мережі" про стягнення пені в сумі 6868935,10 грн., трьох процентів річних в сумі 1532790,11 грн., інфляційних втрат в сумі 1215567,11 грн. та збитків в сумі 410941,83 грн. за договором про постачання природного газу № 6414/18-БО-13, що разом складає 10 028 234,15 грн.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.01.2021 вищевказану позовну заяву передано для розгляду судді Смірнову О.Г.

Ухвалою суду від 11.01.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/21/21, присвоєно справі номер провадження 12/11/21, визначено здійснення розгляду справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 03.02.2021 о 15:00.

29.01.2021 на адресу суду від відповідача надійшов супровідний лист № 455/20 від 28.01.2021, до якого надано відзив на позовну заяву, в якому останній зазначає наступне:

- вимоги позивача щодо стягнення збитків за перевищення договірного обсягу споживання природного газу вважає безпідставними;

- за даними інформаційної платформи Оператора ГТС по ЕІС-коду 56ХQ0000W3DCQ00S, що є єдиним для споживача природного газу - Концерну «МТМ», загальний обсяг замовленого природного газу не розподіляється за категоріями використання, таким чином і алокація фактичних обсягів спожитого природного газу Концерну «МТМ» здійснюється в цілому по споживачу, а не по укладеним договорам між постачальником природного газу та споживачем;

- при розрахунку розміру відхилення фактично спожитого природного газу від підтвердженого (замовленого) АТ «НАК «Нафтогаз України» мала врахувати загальний обсяг спожитого природного газу за ЕІС-кодом виробника теплової енергії;

- відхилення замовленого споживачем - Концерном «МТМ» за ЕІС-кодом 56ХQ0000W3DCQ00S обсягу природного газу від фактичного обсягу споживання в розрахунковому періоді березень 2019 року (відхилення 0,05%) та квітні 2019 року (відхилення 2,37%), тобто не більше 5%, тому формула визначена у пункті 1 розділу VI Правил, та у пункті 3.13, п.п.3.13.1, 3.13.2, а також умови визначені в п. 5.7. Договору (в редакції Додаткової угоди №4 від 29.11.2018) не підлягає застосуванню, адже відшкодування збитків споживачем, що не є побутовим, постачальнику не здійснюється, якщо фактичний обсяг відрізняється від підтвердженого обсягу природного газу не більше ніж на ±5%;

- у позивача відсутнє право вимагати відшкодування збитків у відповідача відповідно до підп. 4 п.6.3 Договору;

- відповідно до постанови НКРЕКП від 07.10.2019 №2081, положення підпунктів 1 та 2 пункту 1 розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики комунальних послуг від 30.09.2015 року №2496, якими визначено право постачальника на відшкодування збитків споживачем за перевищення планового об`єму (обсягу природного газу, визначеного договором постачання природного газу на відповіднийрозрахунковий період, або меншого споживання підтверджених обсягів природного газу), не поширюються на взаємовідносини зі споживачами, постачання яким здійснюється в рамках виконання спеціальних обов`язків, покладених Кабінетом Міністрів України на суб`єктів ринку природного газу на підставі статті 11 ЗУ «Про ринок природи газу»;

- з огляду на особливості здійснення господарської діяльності в сфері теплопостачання та законодавчо обумовлену специфіку взаємовідносин між суб`єктами, що здійснюють господарську діяльність в цій сфері, відповідач не має можливості самостійно впливати на своєчасність розрахунків у зв`язку з чим вина Концерну «МТМ» у простроченні платежів за договором відсутня, тому і відсутній склад правопорушення, що згідно зі ст. 614 ЦК України позбавляє позивача права застосовувати до боржника заходи відповідальності, передбачені умовами договору та ч. 2 ст. 625 ЦК України;

- при розрахунку 3% річних, які нараховані за зобов`язаннями жовтня 2018, позивачем невірно визначена фактична оплата (за даними позивача - 02.01.2019), за даними відповідача - остаточна сплата відбулася 29.12.2018 року;

- при розрахунку інфляційних втрат, які нараховані за зобов`язаннями жовтня 2018 року (вартість спожитого газу - 3797382,19 грн.) позивачем безпідставно нарахована інфляція на суму 30379,06 грн. (період прострочення 01.12.2018 - 31.12.2018), оскільки позивачем невірно визначена фактична оплата, а саме - остаточна сплата відбулася 29.12.2018 року (платіжне доручення № 23608 на загальну суму 16 253 925,56 грн.), таким чином підстави для нарахування інфляційних втрат за жовтень 2018 року (період прострочення з 01.12.2018 - 31.12.2018) відсутні;

- при розрахунку пені, яка нарахована за зобов`язаннями жовтня 2018 року позивачем невірно визначена фактична оплата (за даними позивача - 02.01.2019), за даними відповідача - остаточна сплата відбулася 29.12.2018 року;

- відповідач є соціально значимим теплопостачальним підприємством, що забезпечує централізоване теплопостачання міста Запоріжжя, і природний газ споживається відповідачем не для власних потреб, а для задоволення соціальних та комунальних потреб споживачів;

- за результатами фінансово-господарської діяльності: за 2018 рік Концерн "МТМ" має збиток, за 2019 рік дефіцит коштів за 12 місяців 2019 року становить - 469 691,6 тис. грн., за 2020 рік - дефіцит коштів за 12 місяців 2020 року становить - 625 921,4 тис. грн.;

- заборгованість споживачів перед відповідачем станом на 01.01.2021 року складає 1411611,77 тис. грн.;

- прострочення відповідачем платежів за Договором спричинено також невідповідністю діючого тарифу на теплову енергію (послуг з централізованого опалення, підігріву питної води) економічно обґрунтованому рівню витрат;

- прострочення платежу має незначний період;

- тарифами на теплову енергію не передбачені витрати на покриття штрафних та фінансових санкцій за несвоєчасне виконання зобов`язань, що свідчить про відсутність джерел для покриття вказаних витрат;

- надходження від споживачів теплової енергії - це єдиний дохід відповідача;

- відсутність основного боргу за договором, не є предметом позову, на виконання постанови Кабінету Міністрів України № 217 підтверджує, що відповідач практично щоденно здійснював оплату, тобто добросовісно вживав всіх можливих заходів для виконання зобов`язання за договором, вищезазначеним підтверджується, що в діях відповідача відсутня вина, як необхідна умова для покладання на нього відповідальності за порушення зобов`язання;

- в той же час, доказів, що порушення відповідачем строків розрахунків за постачання газу призвело до виникнення збитків в сумі, заявленої до стягнення пені саме з вини відповідача, позивач до суду не надав;

- в розрахунках застосовується механізм розподілу коштів на державному рівні відповідно до постанови №217;

- стягнення з відповідача пені та 3% річних, інфляційних втрат у даному випадку зачіпає не лише майнові інтереси відповідача, а й інтереси інших споживачів - бюджетних установ, організацій та населення, що може призвести до збільшення заборгованості відповідача перед позивачем;

- стягнення заборгованості з відповідача одноразово призведе до дестабілізації роботи підприємства (зрив опалювального періоду 2021-2022 р.р., банкрутство Концерну «МТМ»), у тому числі щодо невиконанням ним зобов`язань перед контрагентами зі сплати за електричну енергію, холодне водопостачання, природний газ (на 01.01.2021 року загальна сума боргу складає 1 015 323 134,55 грн.) та виплати заробітної плати працівниками підприємства. Просить суд зменшити суму пені до 99,9%, відмовити в задоволенні вимоги щодо стягнення збитків на загальну сум 410941,83 грн. Також просить розстрочити виконання рішення Господарського суду Запорізької області у справі № 908/21/21 строком на 12 місяців.

29.01.2021 на адресу суду від відповідача надійшли пояснення до банківських довідок про рух коштів на поточних рахунках Концерну «Міські теплові мережі» за січень - грудень 2019 року.

29.01.2021 на адресу суду від відповідача надійшли пояснення до банківських довідок про рух коштів на поточних рахунках Концерну «Міські теплові мережі» за січень - грудень 2020 року.

01.02.2021 на адресу суду від відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копії наказу №103 від 19.01.2021 про затвердження складу правління.

01.02.2021 на адресу суду від позивача надійшло клопотання про проведення засідання без участі уповноваженого представника позивача, яке мотивовано тим, що станом на поточну дату позивачем не отримано від відповідача відзиву, а також те, що позивач не в змозі забезпечити участь уповноваженого представника на судове засідання 03.02.2021, відтак просить суд провести засідання 03.02.2021 без участі уповноваженого представника позивача або відкласти розгляд справи на іншу дату. Вказує, що позовні вимоги підтримує повністю.

Ухвалою суду від 03.02.2021 відкладено підготовче засідання на 24.02.2021 о 15:00.

08.02.2021 на електронну адресу суду із електронним цифровим підписом від позивача надійшла заява в порядку приписів ст. 197 ГПК України, в якій останній просить забезпечити проведення судового засідання у справі № 908/21/21, призначеного на 24.02.2021 о 15:00, в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів та програмного забезпечення "EasyCon", електронна адреса, яка використана представником для реєстрації в Системі "EasyCon" - .

Ухвалою суду від 11.02.2021 задоволено заяву позивача про участь у судовому засіданні 24.02.2021 о 15:00 у справі № 908/21/21 в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів.

09.02.2021 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній зазначає наступне:

- моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою;

- відповідно до п. 8.4. статті 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та пункту 4 глави 2 Інструкції про міжбанківський переказ коштів в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 16.08.2006 № 320, міжбанківський переказ виконується в строк до трьох операційних днів;

- враховуючи ту обставину, що (як зазначає відповідач) ним було зроблено платіж 29.12.2018, тобто перед самими новорічними святами, то можливо такі кошти на рахунок позивача і були перераховані із затримкою, та надійшли на рахунок 03.01.2019 року;

- Порядком, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014, встановлений конкретний механізм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки зі спеціальним режимом використання, зазначений порядок не стосується договірних зобов`язань сторін в частині порядку та строків розрахунків між сторонами та не впливає на них;

- посилання відповідача на те, що розрахунки між позивачем та відповідачем проводяться тільки з використанням рахунків із спеціальним режимом використання, є необґрунтованими та безпідставними;

- умовами Договору сторони погодили обов`язок відповідача відшкодувати збитки у разі відхилення планових обсягів природного газу від фактично спожитих, право на стягнення збитків передбачено ч. 1 ст. 661, ч. 1 ст. 623 ЦК України, п. 1 Розділу VI Правил постачання природного газу.

- зокрема, Правилами постачання природного газу передбачено підстави та механізм розрахунків збитків, відповідно до якого обсяг природного газу вираховується за договором на постачання природного газу;

- встановлена діючим законодавством вимога щодо порядку вираховування обсягів газу виключно на підставі договору постачання природного газу спростовує твердження відповідача щодо необхідності вираховування обсягів газу на підставі усіх укладених договорів;

- відповідач необґрунтовано посилається на положення пункту 1 розділу VI Правил постачання природного газу в редакції від 12.10.2019 року, в тій частині, що вказана норма не застосовується до відповідача;

- проте, на момент спірних відносин - березень та квітень 2019 року - діяла редакція Правил постачання природного газу наступного змісту: «Відшкодування збитків споживачем, що не є побутовим, постачальнику здійснюється таким чином...»;

- в момент підписання договору відповідач погодився з тим, що за неналежне виконання умов договору на нього буде покладено відповідальність відповідно до умов Договору;

- боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання за будь-яких обставин, виконання умов Договору не ставиться в залежність від виконання будь-яких зобов`язань з боку третіх осіб, зокрема кінцевих споживачів, відсутності коштів на рахунках, або тієї обставини, що він фінансується за рахунок бюджетних коштів тощо;

- станом на 01.01.2021 року торгова дебіторська заборгованість перед позивачем з боку споживачів становила 60,407 млрд. грн., має тенденцію до зростання;

- станом на 30.09.2020 року відповідно до консолідованого звіту позивача, розмір короткострокових зобов`язань складає 78,419 млрд. грн. (в тому числі заборгованість з податку на прибуток - 1,786 млрд. грн.), довгострокових - 89,097 млрд. грн. (в тому числі відстрочені податкові зобов`язання - 18,408 млрд. грн..), всього - 167,516 млрд. грн.;

- наведені дані свідчать про значний обсяг несплаченої заборгованості підприємств, нестачу коштів для здійснення поточної діяльності позивача, у тому числі - для забезпечення підприємств необхідним обсягом природного газу протягом опалювальних сезонів 2017/2018, 2018/2019, 2019/2020 та 2020/2021 років;

- збитковість відповідача, його скрутне матеріальне становище та заборгованість кінцевих споживачів не є винятковою обставиною для зменшення розміру неустойки або уникнення відповідальності;

- крім того відповідач не обмежений у способах та шляхах виконання своїх зобов`язань, зокрема, шляхом перенесення оплати, взаємозаліку, залучення кредитних коштів, зменшення власних витрат тощо;

- матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу скрутного фінансового становища відповідача;

- чинним законодавством чітко визначено, що підтвердженням факту подання звітності до органу статистики є наявність відповідних квитанцій від цього органу про отримання такої звітності та її прийняття;

- натомість додані до матеріалів справи копії звітів про фінансовий стан відповідача не містять жодних підтверджень, що саме такі звіти в такій були подані органу статистики та були таким органом прийняті;

- свою заяву про розстрочку виконання рішення суду відповідач взагалі не обґрунтовує, а лише зазначає про заявлені до нього велику низку позовів;

- вважає, що надання відповідачу розстрочки виконання рішення суду призведе до сприяння відповідачу в подальшому порушувати свої зобов`язання за іншими подібними договорами (існуючими і майбутніми), оскільки надана розстрочка буде істотно порушувати майнові інтереси позивача, внаслідок надзвичайно тривалого перенесення терміну виконання зобов`язання відповідача у спірних правовідносинах;

- вважає, що обставини, на які посилається відповідач, не є тими виключними обставинами (в розумінні статті 331 ГПК України) для розстрочення виконання судового рішення, а є лише способом для затягування виконання рішення суду у поточній справі. Просить відмовити у задоволенні клопотання відповідача про надання розстрочки виконання рішення суду.

11.02.2021 на адресу суду від відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів на підтвердження подання фінансової звітності відповідача за 2019 рік, 9 місяців 2020 року до органів статистики.

18.02.2021 на адресу суду від відповідача надійшов супровідний лист, до якого надано заперечення на відповідь на відзив, роздруківка з сайту позивача "Аналіз фінансових результатів" та доказ направлення заперечень на адресу позивача. В запереченнях на відповідь на відзив відповідач просить зменшити суму пені на 99,9%, відмовити в задоволенні вимоги щодо стягнення збитків на загальну суму 410941,83 грн. та розстрочити виконання рішення Господарського суду Запорізької області у справі № 908/21/21 строком на 12 місяців.

19.02.2021 на адресу суду від відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів.

Ухвалою суду від 24.02.2021 закрито підготовче провадження у справі № 908/21/21 та призначено справу до судового розгляду по суті на 22.03.2021 о 09:30.

25.02.2021 на електронну адресу суду із електронним цифровим підписом від позивача надійшла заява в порядку приписів ст. 197 ГПК України, в якій останній просить забезпечити проведення судового засідання у справі № 908/21/21, призначеного на 22.03.2021 о 09:30, в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів та програмного забезпечення "EasyCon", електронна адреса, яка використана представником Пясецьким Д.В. для реєстрації в Системі "EasyCon" - .

Ухвалою суду від 01.03.2021 задоволено заяву позивача про проведення судового засідання 22.03.2021 о 09:30 в режимі відеоконференції у справі № 908/21/21 поза межами суду з використанням власних технічних засобів.

19.03.2021 на адресу суду від відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документів.

В судовому засіданні 22.03.2021 оголошено перерву до 31.03.2021 о 10:00 без винесення процесуального документу суду про що складений протокол.

22.03.2021 на електронну адресу суду від позивача надійшла заява в порядку приписів ст. 197 ГПК України з електронним цифровим відписом, в якій останній просить забезпечити проведення судового засідання у справі № 908/21/21, призначеного на 31.03.2021 о 10:00, в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів та програмного забезпечення "EasyCon", електронна адреса, яка використана представником Пясецьким Д.В. для реєстрації в Системі "EasyCon" - .

Ухвалою суду від 22.03.2021 задоволено заяву позивача про проведення судового засідання 31.03.2021 о 10:00 в режимі відеоконференції у справі № 908/21/21 поза межами суду з використанням власних технічних засобів.

В судових засіданнях 31.03.2021 та 08.04.2021 оголошувались перерви до 08.04.2021 о 10:00 та до 15.04.2021 о 12:30 без винесення процесуальних документів суду про що складені протоколи.

08.04.2021 на адресу суду від відповідача надійшов лист, відповідно до якого останній просить залучити до матеріалів справи завірені належним чином копії наказів Концерну «МТМ» на підтвердження карантинних обмежень.

В судове засідання 15.04.2021 з`явилися представники сторін.

Представник позивача в судовому засіданні 15.04.2021 підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача в судовому засіданні 15.04.2021 підтримав вимоги клопотання про зменшення розміру пені та надання розстрочки виконання рішення суду, а також просив відмовити у задоволенні вимог про стягнення збитків.

З`ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, враховуючи позицію представника позивача та заперечення представника відповідача, суд встановив.

Позов мотивовано тим, що 03.10.2018 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", далі Постачальник, та Концерном "Міські теплові мережі", далі Споживач (код ЕІС - 56ХQ0000W3DCQ00S), був укладений договір постачання природного газу № 6414/18-БО-13, далі Договір.

До вказаного договору між сторонами були підписані додаткові угоди № 1 від 24.10.2018, № 2 від 27.10.2018, № 3 від 01.11.2018, № 4 від 29.11.2018, № 5 від 19.03.2019, № 6 від 20.03.2019, № 7 від 26.03.2019, № 8 від 24.04.2019, № 9 від 25.04.2019, № 10 від 24.05.2019, № 11 від 29.05.2019, № 12 від 21.06.2019, № 13 від 26.06.2019, № 14 від 30.07.2019, № 15 від 30.07.2019, № 16 від 27.08.2019, № 17 від 28.08.2019, № 18 від 12.09.2019, № 19 від 30.09.2019.

Згідно із п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 226 від 06.03.2019 "Деякі питання акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" постановлено змінити тип публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" з публічного на приватне та перейменувати його в акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України". Вказана постанова набрала чинності 20.03.2019.

Відповідно до додаткової угоди № 7 від 26.03.2019 сторони узгодили по тексту договору слова «Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", «ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" замінити словами «Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Додатковою угодою № 4 від 29.11.2018 сторони дійшли згоди викласти розділи 1-12 цього Договору в новій редакції.

Відповідно до п. 1.1. - 1.3. Договору (в редакції додаткової угоди № 4 від 29.11.2018) Постачальник зобов`язується поставити Споживачеві природний газ, а Споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього Договору. Природний газ, що постачається за цим Договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями. За цим Договором може бути поставлений природний газ (за кодом згідно з УКТЗЕД 2711 21 00 00) власного видобутку (природний газ, видобутий на території України) та/або імпортований природний газ, ввезений ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на митну територію України.

Згідно із п. 3.1., 3.2. Договору (в редакції додаткової угоди № 4 від 29.11.2018) Постачальник передає Споживачеві природний газ у його загальному потоці у разі передачі:

- природного газу власного видобутку - у пунктах приймання-передачі природного газу від газодобувних підприємств та/або з підземних сховищ до газотранспортної системи;

- імпортованого природного газу - у пунктах приймання-передачі природного газу на газовимірювальних станціях, які перебувають на кордоні України, та в пунктах приймання-передачі природного газу з підземних сховищ до газотранспортної системи. Право власності на природний газ переходить від Постачальника до Споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ Споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ. Постачання газу за цим Договором здійснюється Постачальником виключно за умови:

- підтвердження Споживачу номінації в порядку, передбаченому Кодексом ГТС, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2493, в редакції яка діяла станом на 27.07.2018;

- включення Споживача до Реєстру споживачів Постачальника, розміщеного на інформаційній платформі Оператора ГТС.

Додатковою угодою № 10 від 24.05.2019 до Договору сторони дійшли згоди викласти пункт 3.1. розділу 3 Договору в наступній редакції: «Постачальник передає Споживачу у загальному потоці природний газ власного видобутку та/або імпортований газ (за кодом УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений на митну територію України Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України») - у внутрішній точці виходу з газотранспортної системи. Право власності на природний газ переходить від Постачальника до Споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ Споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ».

Умовами п. 3.8. - 3.11. Договору (в редакції додаткової угоди № 4 від 29.11.2018, з урахуванням редакції додаткової угоди № 10 від 24.05.2019) визначено, що приймання-передача газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу. Споживач в акті приймання-передачі природного газу зазначає той обсяг, який був фактично використаний Споживачем у відповідному розрахунковому періоді для потреб, зазначених в пункті 1.2. цього Договору. Споживач в акті приймання-передачі природного газу зазначає виключно той обсяг, який відповідає обсягам газу, які були використані Споживачем в той період (періоди), коли Споживач був включений до Реєстру Постачальника, що підтверджується Споживачем в акті приймання-передачі газу. В акті приймання-передачі природного газу ціна на природний газ має відповідати ціні, зазначеній в Прейскуранті на відповідний період, також має бути врахований тариф на послуги з транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розділ 4 цього Договору). Споживач зобов`язується надати Постачальнику не пізніше 7 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом:

- завірену копію акту про надання послуг з розподілу природного газу за розрахунковий період, складеного між Споживачем та оператором ГРМ (для Споживачів, об`єкти яких приєднані до газорозподільних мереж);

- інформацію за підписом уповноваженої особи Споживача стосовно:

1) фактично використаних у відповідному розрахунковому періоді обсягів природного газу (відповідно до пункту 3.8.1 цього Договору), з розбивкою цих обсягів природного газу за категоріями використання газу (у тому числі згідно з цим Договором). Цю розбивку Споживач розраховує самостійно, несе повну відповідальність за достовірність наданої інформації. Зазначена інформація не підлягає перевірці з боку Постачальника і приймається Постачальником як підтвердження фактично використаних Споживачем обсягів газу в розрахунковому періоді;

2) обсягів природного газу, використаних виключно в періоді (періодах) розрахункового періоду, коли він був включений до Реєстру споживачів Постачальника (відповідно до п. 3.8.2 цього Договору), з розбивкою цих обсягів природного газу, за категоріями використання газу (у тому числі згідно з цим Договором). Цю розбивку Споживач розраховує самостійно, несе повну відповідальність за достовірність наданої інформації. Зазначена інформація не підлягає перевірці з боку Постачальника і приймається Постачальником як підтвердження фактично використаних Споживачем обсягів газу в розрахунковому періоді;

- підписані Споживачем два примірники акта приймання-передачі природного газу, де зазначаються фактичні обсяги використаного у розрахунковому періоді природного газу згідно із цим Договором і з урахуванням пункту 3.8 цього Договору, його фактична ціна та вартість. Постачальник не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, повертає Споживачу один примірник оригіналу акта приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою. У разі не підписання Постачальником акта приймання-передачі природного газу Постачальник письмово повідомляє Споживача про причини такого непідписання акта. Споживач підтверджує, що підписаний сторонами акт приймання-передачі газу за розрахунковий період свідчить про повне виконання Постачальником своїх зобов`язань за цим Договором в частині постачання природного газу у відповідному розрахунковому періоді.

Пунктом 5.1. Договору (в редакції додаткової угоди № 4 від 29.11.2018) визначено, що оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Підпунктами 4, 6 п. 6.2. Договору (в редакції додаткової угоди № 4 від 29.11.2018) передбачені обов`язки Споживача, а саме:

- самостійно контролювати власне використання природного газу за цим Договором і не допускати відхилення фактичних обсягів використання газу більше ніж на 5% від замовлених без їх коригування шляхом підписання додаткової угоди;

- прийняти газ в кількості, зазначеній в п. 2.1. даного Договору, своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені цим Договором.

Згідно із п. 11.1. Договору (в редакції додаткової угоди № 10 від 24.05.2019) договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису Постачальника печаткою і діє в частині постачання природного газу до 30 вересня 2019 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Так, на виконання умов Договору позивач поставив відповідачу за період з жовтня 2018 по вересень 2019, а останній прийняв у власність природний газ, передбачений умовами договору на загальну суму 227 860 451,96 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, які підписані сторонами без зауважень та заперечень (належним чином засвідчені копії наявні в матеріалах справи) (том 1, а.с. 73 - 84).

Позивач в позові вказує, що відповідач не виконав зобов`язання у строк, визначений Договором, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема вимоги пункту 6.1. (пункту 5.1. в редакції додаткової угоди № 4 від 29.11.2018) Договору.

Оскільки з боку відповідача мало місце несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, що спричинило звернення з позовом до суду, позивач просить суд стягнути з останнього пеню в сумі 6868935,10 грн. за загальний період з 27.11.2018 по 26.12.2019, передбачену сторонами у п. 7.2. Договору в редакції Додаткової угоди № 4 від 29.11.2018. Так, пунктом 7.2. Договору в редакції Додаткової угоди № 4 від 29.11.2018 передбачено, що у разі прострочення Споживачем оплати згідно пунктів 5.1, 5.6. цього Договору він зобов`язується сплатити Постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

З посиланням на приписи ст. 625 ЦК України, позивач вказує на прострочення грошового зобов`язання з боку відповідача, а тому намагається стягнути з нього три проценти річних за загальний період з 27.11.2018 по 26.12.2019 в сумі 1532790,11 грн. та інфляційні втрати за загальний період з грудня 2018 по листопад 2019 в сумі 1215567,11 грн.

Поряд з цим позивач просить стягнути з відповідача збитки в сумі 410941,83 грн., завдані неналежним виконанням відповідачем п. 2.1. Договору на підставі п. 3.13. та 5.7. Договору.

Судом дана належна правова кваліфікація правовідносинам сторін. За своєю правовою природою між сторонами укладено договір на постачання продукту, яким виступає природний газ. У Цивільному кодексі України 2003 року договору поставки присвячено лише одна стаття (ст. 712), а тому можливо керуватися вимогами про договір купівлю-продаж, коли інше не встановлено договором, законом або витікає із характеру правовідносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України). Тобто, положення про порядок оплати товару, ціни, спожитого природного газу потрібно брати із загальних положень, присвячених договору купівлі-продажу, а саме використовувати вимоги ст. 655-697 ЦК України.

Втім, потрібно дотримуватися статті 55 ГК України, де зазначено, що сторонами договору поставки можуть бути лише суб`єкти господарювання. Фактичні обставини справи та докази на їх підтвердження свідчать про те, що учасниками судового процесу є суб`єкти господарювання, тому до спірних правовідносин слід застосувати норми права, які регулюють питання постачання продукції - природного газу, зокрема договір постачання.

Частина 1 ст. 265 ГК України передбачає, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. У частині 1 статті 266 ГК України визначено, що предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Разом з тим, спеціальним законом, що регулює спірні відносини сторін на момент їх виникнення є Закон України "Про ринок природного газу" № 329-VIII від 09.04.2015.

Частиною 1 ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу" (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами) визначено, що постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу" (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами) права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Як вбачається з матеріалів справи на виконання умов Договору позивач поставив відповідачу за період з жовтня 2018 по вересень 2019, а останній прийняв у власність природний газ, передбачений умовами договору на загальну суму 227 860 451,96 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, які підписані сторонами без зауважень та заперечень (належним чином засвідчені копії наявні в матеріалах справи) (том 1, а.с. 73 - 84).

Пунктом 5.1. Договору (в редакції додаткової угоди № 4 від 29.11.2018) визначено, що остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.

З наявної в матеріалах справи довідки заступника головного бухгалтера АТ "НАК "Нафтогаз України" "Операции по Предприятию "Міські теплові мережі Концерн" з 01.10.2018 по 31.10.2020 вбачається, що відповідач виконав обов`язок з оплати вартості поставленого в період з жовтня 2018 по вересень 2019 природного газу в повному обсязі, однак з порушенням строку, встановленого п. 5.1. Договору (в редакції додаткової угоди № 4 від 29.11.2018). Зокрема як свідчить довідка останній платіж був здійснений 27.12.2019.

Фактичні обставини справи свідчать, що зобов`язання з оплати поставленого природного газу з боку відповідача виконані неналежним чином.

Приписами ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно із ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Приписами ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 ст. 231 ГК України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно із ч. 6. ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України від 22.11.1996 р. N 543/96-ВР "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Матеріали справи свідчать, що позивач за несвоєчасне виконання зобов`язань за Договором нарахував відповідачу пеню за порушення строків оплати вартості поставленого природного газу в сумі 6868935,10 грн. за загальний період з 27.11.2018 по 26.12.2019 на підставі п. 7.2. Договору (в редакції додаткової угоди № 4 від 29.11.2018).

Перевіривши розрахунок пені, суд дійшов висновку про обґрунтованість та законність вимог позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 6868935,10 грн. за спірний період.

В процесі розгляду справи відповідачем з посиланням на приписи ст. 233 ГК України, ч. 3 ст. 551 ЦК України було заявлено клопотання про зменшення пені на 99,9%.

Розглянувши вказане клопотання та мотиви звернення з ним, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Зазначені норми ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків.

Частина 3 ст. 551 ЦК України встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Зі змісту наведених норм вбачається, що у вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

Таким чином, при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі № 917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18, від 13.01.2020 у справі № 902/855/18, від 27.01.2020 у справі № 916/469/19.

При застосуванні частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України слід мати на увазі, що поняття "значно" та "надмірно" є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку.

Відповідно до абзацу 1 п. 3.17.4. чинної постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 … вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, до обставин, що ускладнюють виконання рішення відповідач відносить складний фінансовий стан підприємства, збитковість підприємства, соціальну значимість підприємства, що забезпечує централізоване теплопостачання міста Запоріжжя, проведення розрахунків за спожитий газ відповідно до Порядку, встановленого постановою Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014. Разом з тим в обґрунтування клопотання про зменшення пені відповідач посилається на відсутність основного боргу за Договором, незначність прострочення виконання обов`язку з оплати природного газу, відсутність вини у затримці платежів за Договором.

Матеріали справи свідчать, що відповідач прострочив виконання обов`язку з оплати поставленого природного газу за Договором, оскільки виконав його у повному обсязі лише 27.12.2019.

Зменшення розміру пені на 99,9% фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

В свою чергу, нарахована позивачем пеня в розмірі 6868935,10 грн. базується на умовах договору постачання природного газу № 6414/18-БО-13 від 03.10.2018, які в силу закону є обов`язковими для виконання, у тому числі для відповідача. Укладаючи вказаний договір, відповідач усвідомлював всі ризики та свідомо, з доброї волі, погодився на його умови, в тому числі і щодо нарахування пені. Здійснюючи господарську діяльність, відповідач повинен самостійно нести всі ризики: як щодо дотримання норм чинного законодавства України, так і щодо належного виконання добровільно взятих на себе договірних зобов`язань, а також самостійно нести юридичну відповідальність за допущені у своїй діяльності правопорушення.

Загальними засадами цивільного законодавства згідно зі статтею 3 Цивільного кодексу України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.

При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Дослідивши подане відповідачем клопотання про зменшення розміру пені за несвоєчасну сплату отриманого природного газу, перевіривши доводи, які містяться у такому клопотанні та оцінивши подані докази, врахувавши сплату основного боргу у спірний період у повному обсязі та незначні строки прострочення, а також беручи до уваги, що майновий стан сторін, стан розрахунків та соціальну значущість підприємства відповідача, стягнення на користь позивача процентів річних та інфляційних витрат, які в певній мірі компенсують знецінення несплачених коштів відповідачем, тобто враховуючи, що при зменшенні розміру пені позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому стані, суд вважає, що в даному випадку наявні підстави, передбачені ч. 1 ст. 233 ГК України, для зменшення нарахованої позивачем пені на 20%.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача пені підлягають задоволенню частково в сумі 5495148,08 грн., враховуючи часткове задоволення судом клопотання відповідача та зменшення розміру пені на 20%.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Матеріали справи свідчать, що за прострочення виконання відповідачем зобов`язань з оплати поставленого природного газу за Договором позивач з посиланням на приписи ч. 2 ст. 625 ЦК України просить стягнути з відповідача три проценти річних за загальний період з 27.11.2018 по 26.12.2019 в сумі 1532790,11 грн. та інфляційні втрати за загальний період з грудня 2018 по листопад 2019 в сумі 1215567,11 грн.

Оскільки мало місце прострочення оплати відповідачем вартості поставленого природного газу, а наданий позивачем розрахунок трьох процентів річних за загальний період з 27.11.2018 по 26.12.2019 та розрахунок інфляційних витрат за загальний період з грудня 2018 по листопад 2019 здійснені у відповідності із приписами ст. 625 ЦК України, тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних в сумі 1532790,11 грн. та інфляційних витрат в сумі 1215567,11 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Матеріали справи свідчать, що позивач просить стягнути з відповідача збитки в сумі 410941,83 грн. на підставі п. 3.13. та п. 5.7. Договору.

Відповідно до п. 11.2 Договору (в редакції додаткової угоди № 4 від 29.11.2018), пункти 2.3, 3.2.2, 3.4.2, 3.8.2, абз.2) підп. 3.9.2 п.3.9, 3.13, 5.7, абз. п`ятий підп.5) п.6.2, підп.8) п.6.2, підп.4) п.6.3, абз. 3 підп.2 п.6.4 цього договору застосовуються з дня, зазначеного в повідомленні Постачальника, яке направляється на електронну адресу Споживача, зазначену в п. 12 цього Договору та розміщується на офіційному сайті Постачальника.

Додатковою угодою № 5 від 19.03.2019 сторони визначили, що пункти 2.3, 3.2.2., 3.4.2., 3.8.2., абз. 2) підп. 3.9.2 п. 3.9., 3.13., 5.7., абзац п`ятий підп. 5) п. 6.2, підп. 8) п. 6.2., підп. 4) п. 6.3., абзац третій підп. 2 п. 6.4. цього Договору застосовуються сторонами з « 01» березня 2019 року.

Відповідно до п. 3.13. Договору (в редакції додаткової угоди № 4 від 29.11.2018) передбачено, що якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного Споживачем природного газу більше ніж на 5% відрізняється від замовленого обсягу газу на відповідний період (зазначений в п. 2.1 договору), Споживач зобов`язаний відшкодувати Постачальнику збитки в порядку, визначеному п. 5.7. цього Договору.

Пунктом 2.1. Договору сторони погодили замовлені Споживачем обсяги постачання природного газу по кожному з місяців окремо. Згідно вказаного пункту договору, обсяг газу встановлений у т.ч. по місяцях (розрахункові періоди).

Положенням п. 2.2. Договору сторони встановили, що Споживач підтверджує, що замовлені ним обсяги природного газу, які визначені п. 2.1. цього Договору, повністю покривають потреби Споживача у відповідних розрахункових періодах. Споживач самостійно визначає обсяги, зазначені у пункті 2.1. цього договору, і несе відповідальність за правильність їх визначення.

Крім того, пунктом 2.4. Договору передбачено, що перегляд та коригування замовлених Споживачем обсягів природного газу за цим Договором може відбуватися за ініціативою Споживача шляхом підписання додаткової угоди, в тому числі протягом відповідного розрахункового періоду (в даному випадку й надалі по тексту договору - газовий місяць в значенні Кодексу ГТС).

Приймання-передача газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу (п. 3.8. Договору).

Згідно із п. 3.8.1. Договору Споживач в акті приймання-передачі природного газу зазначає той обсяг, який був фактично використаний Споживачем у відповідному розрахунковому періоді.

Положення договору узгоджуються з положеннями п. 1 Розділу VIІ Правил постачання природного газу (далі Правила), затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2496 (із змінами), щодо відшкодування збитків споживачем, що не є побутовим, постачальнику.

Відповідно до п. 10 розділу 2 Правил споживач самостійно контролює власне газоспоживання та для недопущення перевищення підтвердженого обсягу природного газу в розрахунковому періоді має самостійно і завчасно обмежити (припинити) власне газоспоживання. В іншому разі до споживача можуть бути застосовані відповідні заходи з боку постачальника, передбачені цим розділом та розділом VIІ цих Правил, у тому числі примусове обмеження (припинення) газопостачання.

Якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) постачання природного газу споживачу його постачальником буде перевищувати підтверджений обсяг природного газу на цей період, споживач має компенсувати постачальнику вартість різниці між підтвердженим обсягом природного газу та фактичним об`ємом (обсягом) споживання природного газу за ціною вартості природного газу, визначеною договором постачання природного газу. При цьому постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, які розраховуються відповідно до пункту 1 розділу VIІ цих Правил.

Пунктом 1 Розділу 7 Правил передбачено порядок розрахунку розміру збитків.

Таким чином, спеціальним нормативним актом врегульовані відносини між постачальником та покупцем природного газу її тому числі щодо стягнення збитків, як компенсації вартості різниці між підтвердженим та фактично спожитим обсягом природного газу.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України одним з правових наслідків порушення зобов`язання є встановлене договором або законом відшкодування збитків.

Частиною 1 ст. 623 ЦК України визначено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Умовами п. 3.13. Договору (в редакції додаткової угоди № 4 від 29.11.2018) визначено, що якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного Споживачем природного газу більше ніж на 5% відрізняється від замовленого обсягу газу на відповідний період (зазначений в п. 2.1. цього Договору), Споживач зобов`язаний відшкодувати Постачальнику збитки в порядку, визначеному пунктом 5.7. цього Договору. При цьому розмір збитків визначається наступним чином:

- якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде менший від замовленого обсягу природного газу, Споживач зобов`язаний відшкодувати Постачальнику збитки у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний (розрахунковий) період;

- якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде перевищувати замовлений обсяг природного газу на цей період, Споживач зобов`язаний відшкодувати збитки за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, що розраховується за формулою:

В = (Vф - Vп) х Ц х К,

де: Vф - об`єм (обсяг) природного газу, який фактично поставлений Постачальником Споживачу протягом розрахункового періоду за цим Договором відповідно до акту приймання-передачі природного газу;

Vп - замовлений обсяг природного газу на розрахунковий період, зазначений в пункті 2.1. цього Договору;

Ц - ціна природного газу за цим Договором;

К - коефіцієнт, який дорівнює 0,5.

Пунктом 5.7. Договору передбачено, що відшкодування Постачальнику вартості збитків, розрахованих відповідно до умов пункту 3.13. цього Договору, здійснюється наступним чином:

- Постачальник на підставі даних, зазначених в акті приймання-передачі (якщо Споживач порушив пункт 3.9. цього Договору та не надав акт приймання-передачі, використання газу за відповідний період приймається 0 куб. м) та замовлених обсягів, визначених пунктом 2.1. цього Договору, розраховує збитки відповідно до підпунктів 3.13.1 або 3.13.2 пункту 3.13 цього Договору;

- Постачальник після 15 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, надає Споживачу акт-претензію щодо відшкодування збитків та розрахунок збитків;

- Споживач протягом 20 робочих днів з моменту отримання акту-претензії зобов`язаний відшкодувати Постачальнику вартість збитків на рахунок, визначений в акті-претензії. У разі якщо протягом зазначеного строку Споживач не відшкодував (не повністю відшкодував) Постачальнику збитки, Споживач несе відповідальність перед Постачальником на загальних умовах, визначених цим Договором та чинним законодавством України.

Відповідно до підпункту 8 пункту 6.2. Договору Споживач зобов`язаний відшкодувати Постачальнику збитки, розраховані відповідно до пункту 3.13 цього Договору.

Згідно із п. 6.3. Договору Постачальник має право вимагати від Споживача відшкодування збитків, що виникли через порушення Споживачем умов п. 2.1 цього Договору у разі, якщо відхилення фактично використаних Споживачем в розрахунковому періоді обсягів газу більш ніж на 5% (як в бік збільшення, так і зменшення фактично використаних обсягів) відрізняється від замовлених.

Відповідно до пункту 2.1. Договору (в редакції додаткової угоди № 6 від 20.03.2019) Постачальник передає Споживачу у березні 2019 замовлений обсяг природного газу в кількості 5100,0 тис.куб.м.

Відповідно до пункту 2.1. Договору (в редакції додаткової угоди № 8 від 24.04.2019) Постачальник передає Споживачу у квітні 2019 замовлений обсяг природного газу в кількості 825,0 тис.куб.м.

Актом приймання-передачі природного газу від 31.03.2019 сторони погодили обсяг фактично переданого природного газу у березні 2019, який складає 4746,984 тис. куб.м.

Актом приймання-передачі природного газу від 30.04.2019 сторони погодили обсяг фактично переданого природного газу у квітні 2019, який складає 913,252 тис. куб.м.

Відтак, відповідач в березні 2019 фактично спожив природний газ в обсязі, меншому на 353,016 тис.куб.м. (6,92%), ніж було узгоджено сторонами відповідно до п. 2.1 Договору.

Разом з тим, відповідач в квітні 2019 фактично спожив природний газ в обсязі, більшому на 88,252 тис.куб.м. (10,7%), ніж було узгоджено сторонами відповідно до п. 2.1 Договору.

Матеріали справи свідчать, що позивачем на адресу відповідача було направлено акт-претензію за вих. № 26-1283-19 від 16.05.2019, в якій позивач вимагав відповідача сплатити збитки на підставі п. 3.13. та 5.7. Договору та п. 1 Розділу VI Правил в розмірі 950933,18 грн. за різницю між замовленим в березні 2019 обсягом природного газу та фактичним обсягом використаного відповідачем в березні 2019 природного газу за договором згідно детального розрахунку. Факт надіслання відповідачу акта-претензії підтверджується копією опису вкладення від 21.05.2019, копією фіскального чеку від 21.05.2019 та копією накладної № 482 від 21.05.2019.

Відповідач отримав вказаний акт-претензію 22.05.2019, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Листом № 2440/1/20 від 19.06.2019 відповідач зазначив, що відхилення замовленого споживачем обсягу природного газу від фактичного обсягу споживання в розрахунковому періоді складає 19,865 куб.м., тобто не більше 5%, тому формула, визначена у пункті 1 розділу VI Правил, не підлягає застосуванню.

Матеріали справи свідчать, що позивачем на адресу відповідача було направлено акт-претензію за вих. № 26-1996-19 від 11.06.2019, в якій позивач вимагав відповідача сплатити збитки на підставі п. 3.13. та 5.7. Договору та п. 1 Розділу VI Правил в розмірі 330177,65 грн. за різницю між замовленим в квітні 2019 обсягом природного газу та фактичним обсягом використаного відповідачем в квітні 2019 природного газу за договором згідно детального розрахунку. Факт надіслання відповідачу акта-претензії підтверджується копією опису вкладення від 19.06.2019, копією фіскального чеку від 19.06.2019 та копією накладної № 525 від 19.06.2019.

Відповідач отримав вказаний акт-претензію 21.06.2019, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Листом № 2694/20 від 10.07.2019 відповідач зазначив, що відхилення замовленого споживачем обсягу природного газу від фактичного обсягу споживання в розрахунковому періоді складає 194,107 тис.куб.м., тобто не більше 5%, тому формула, визначена у пункті 1 розділу VI Правил, не підлягає застосуванню.

Станом на час розгляду справи № 908/21/21 збитки позивача в добровільному порядку відповідачем не відшкодовані.

Дослідивши та перевіривши розрахунок збитків, здійснений позивачем, суд дійшов висновку, що він виконаний у відповідності з умовами укладеного Договору.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Концерну "Міські теплові мережі" про стягнення збитків в сумі 410941,83 грн., передбачених Договором, обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Стосовно клопотання відповідача про надання розстрочки, суд вважає зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 239 ГПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Судом враховано, що підставою для розстрочення виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

При цьому, надання заявникові розстрочки виконання рішення є правом господарського суду, і закон не обмежує це право точним переліком господарських спорів або обставин, за яких суд має право надання розстрочки.

Отже, визначальним фактором при наданні розстрочки є винятковість цих випадків та їх об`єктивний вплив на виконання судового рішення.

Відповідно до приписів частин 1, 2, 3 ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до ч. 5 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Законодавець визначає, що розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Згідно із п. 7.2. чинної постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

В обґрунтування клопотання про надання розстрочки відповідач зазначив, що фінансово-економічна ситуація на підприємстві не дозволяє виконати у добровільний строк у повному обсязі, одноразово рішення суду, арешт рахунків і як наслідок зупинка роботи підприємства є недопустимими та виключними обставинами, тому що можуть призвести до невідворотних наслідків як для відповідача, так і для споживачів м. Запоріжжя, як наслідок це призведе до зриву опалювального сезону 2021 - 2022 року, соціальної напруги серед населення та банкрутства підприємства. При цьому вказує, що з початку 2021 року позивачем заявлені до Концерну «Міські теплові мережі» три позови на загальну суму 125 000 000,00 грн.

Вказані обставини, відповідач вважає винятковими, оскільки вони перешкоджають своєчасно виконати рішення у спосіб та порядок визначені судом, а тому просить задовольнити його клопотання про надання розстрочки виконання рішення суду.

На підтвердження викладених обставин відповідач надав суду наступні документи: звіти про фінансові результати (звіти про сукупний дохід) за 2018 рік, за 2019 рік, за 9 місяців 2020 року, баланс (звіт про фінансовий стан) на 31.12.2018, баланс (звіт про фінансовий стан) на 31.12.2019, баланс (звіт про фінансовий стан) на 30.09.2020, довідку про розподіл надходжень за теплову енергію від споживачів Концерну «МТМ» за січень - грудень 2019 на виконання постанови Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014, довідку про розподіл надходжень за теплову енергію від споживачів Концерну «МТМ» за січень - грудень 2020 на виконання постанови Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014, довідку про нормативи відрахувань із спеціальним режимом використання Концерну «МТМ» для НАК «Нафтогаз України», пояснення до банківських довідок про рух грошових коштів на поточних рахунках Концерну «МТМ» за січень - грудень 2019, довідки банків про рух грошових коштів по рахункам Концерну «МТМ», пояснення до банківських довідок про рух грошових коштів на поточних рахунках Концерну «МТМ» за січень - грудень 2020.

Так, із звіту про фінансові результати за 9 місяців 2020 року вбачається, що Концерн "Міські теплові мережі" за звітний період має (чистий фінансовий результат) прибуток в сумі 464090 тис. грн., при цьому збиток відсутній. Разом з тим підприємство має чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) в сумі 1208077 тис. грн., прибуток (фінансовий результат від операційної діяльності) в сумі 535823 тис. грн., прибуток (фінансовий результат до оподаткування) в сумі 559375 тис. грн.

Баланс підприємства свідчить, що Концерн "Міські теплові мережі" станом на 30.09.2020 року має поточну кредиторську заборгованість на кінець звітного періоду, зокрема за:

довгостроковими зобов`язаннями в сумі 1467000,00 грн.;

товари, роботи, послуги в сумі 697562000,00 грн.;

розрахунками з бюджетом в сумі 2316000,00 грн.;

у тому числі з податку на прибуток в сумі 81000,00 грн.;

розрахунками зі страхування в сумі 2228000,00 грн.;

розрахунками з оплати праці в сумі 8149000,00 грн.

При цьому дебіторська заборгованість за продукцію, товари, роботи, послуги на кінець звітного періоду становить ,00 грн., гроші та їх еквіваленти складають 16848000,00 грн., кошти на рахунках в банках складають 13251000,00 грн.

З аналізу вищевказаних документів вбачається, що фінансовий стан відповідача не є тяжким, діяльність не є збитковою.

Разом з тим, відповідач, звертаючись до суду з клопотанням про надання розстрочки, не надав суду докази на підтвердження актуального фінансового стану, а саме звіт про фінансові результати та баланс за 2020 рік, звітність про фінансовий стан за 2021 рік, в тому числі відомості про наявне у нього рухоме та нерухоме майно, за рахунок якого можливо провести стягнення.

При цьому відповідачем не обґрунтована вимога про надання розстрочки виконання рішення суду саме строком на 12 місяців.

Крім того, слід зазначити, що складний фінансовий стан підприємства не є беззаперечною підставою для надання розстрочки виконання рішення. Неможливість виплати за судовим рішенням відповідачем має доводитися в загальному порядку.

Поряд з цим, надання розстрочки та відстрочки, у т. ч. зміну способу та порядку виконання рішення суду є правом, а не обов`язком суду. Посилання відповідача на обставини, які не підтвердженні засобами доказування, не вказують на ускладнення або неможливість виконання рішення суду та не є підставою для надання розстрочки суб`єкту господарювання.

Таким чином, оскільки посилання відповідача щодо ускладнення виконання рішення суду не підтверджені відповідними доказами, враховуючи заперечення позивача проти розстрочення виконання рішення, а також те, що поданими до відзиву (в якому викладено таке клопотання) доказами не підтверджено наявну загрозу банкрутства відповідача, відсутність майна, на яке можливо було б звернути стягнення, та відповідно винятковість обставин, які ускладнять виконання рішення, тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про розстрочення виконання рішення на 12 місяців.

Втім суд звертає увагу відповідача, що він не позбавлений можливості звернутися із заявою в порядку ст. 331 ГПК України знову, надавши документи, які підтверджують наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення суду, та відповідні докази.

Відповідно до п. 3.17.4. чинної постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Згідно із п. 4.3. чинної постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Враховуючи викладене, витрати зі сплати судового збору в сумі 150423,51 грн. покладаються на відповідача у справі - Концерн "Міські теплові мережі" відповідно до ст. 129 ГПК України.

Доводи відповідача щодо неможливості ним самостійно розпоряджатися грошовими коштами, які надходять на рахунки зі спеціальним режимом використання не спростовують висновків суду, покладених в основу судового рішення, оскільки вказані обставини не звільняють відповідача від обов`язку здійснювати розрахунки за отриманий природний газ та не звільняють його відповідальності за порушення зобов`язання.

А гарантоване право позивача на захист своїх порушених прав та законних інтересів не може ставитись в залежність від порядку використання відповідачем грошових коштів, які знаходяться на рахунках зі спеціальним режимом використання і, відповідно, не є підставою для відмови у задоволенні позову.

Порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014, не стосується договірних зобов`язань гарантованого постачальника природного газу та теплопостачальної організації як споживача в частині порядку та строків розрахунків за договором постачання та не змінює строків розрахунків за поставку природного газу, які було погоджено сторонами у договорі. Водночас положення Порядку № 217 не обмежують теплопостачальні організації у можливості виконати свої договірні зобов`язання з оплати за отриманий природний газ за договорами постачання шляхом перерахування на такий спеціальний рахунок власних коштів, отриманих від господарської діяльності.

Положення Порядку № 217 не змінюють порядку розрахунків теплопостачальної організації та гарантованого постачальника газу за договором постачання природного газу, не позбавляють теплопостачальну організацію як споживача природного газу можливості впливати на їх своєчасність і не виключають застосування до відповідача-споживача відповідальності, передбаченої умовами договору у вигляді пені за прострочення оплати вартості отриманого природного газу, а також відповідальності за прострочення грошового зобов`язання у порядку частини другої статті 625 ЦК України у вигляді сплати 3% річних та "інфляційних втрат".

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 19.01.2021 у справі № 920/705/19.

За загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов`язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов`язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України) (п. 1.10. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» № 14 від 17.12.2013).

Стосовно тверджень відповідача про те, що позивачем невірно визначена фактична оплата суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» № 2346-ІІІ від 05.04.2001 переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.

Відповідно до п. 1.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» з урахуванням пункту 30.1 статті 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою, а згідно з пунктом 8.1 статті 8 цього Закону банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. При цьому порушення банком, що обслуговує платника (боржника), строку перерахування коштів до банку, який обслуговує кредитора, або несвоєчасне зарахування банками коштів на рахунок кредитора, в зв`язку з чим сталося прострочення виконання грошового зобов`язання, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання цього зобов`язання, однак надає боржникові право звернутися до банку, який його обслуговує, з вимогою щодо сплати пені відповідно до пункту 32.2 статті 32 названого Закону (див. також частину третю статті 343 ГК України).

У судовому засіданні, яке відбулося 15.04.2021, згідно частини 1 статті 240 ГПК України, було проголошено скорочений текст рішення, а саме його вступну та резолютивну частини.

Керуючись ст. ст. 7, 8, 13, 74, 86, 123, 129, 233, 236, 238, ч. 1 ст. 240 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В

1. Позовні вимоги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Концерну "Міські теплові мережі" задовольнити частково.

2. Стягнути з Концерну "Міські теплові мережі" (69091, м. Запоріжжя, бульвар Гвардійський, буд. 137, ідентифікаційний код 32121458) на користь:

- Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, ідентифікаційний код 20077720) пеню в сумі 5495148 (п`ять мільйонів чотириста дев`яносто п`ять тисяч сто сорок вісім) грн. 08 коп., три проценти річних в сумі 1532790 (один мільйон п`ятсот тридцять дві тисячі сімсот дев`яносто) грн. 11 коп., інфляційні витрати в сумі 1215567 (один мільйон двісті п`ятнадцять тисяч п`ятсот шістдесят сім) грн. 11 коп., збитки в сумі 410941 (чотириста десять тисяч дев`ятсот сорок одна) грн. 83 коп., витрати зі сплати судового збору в сумі 150423 (сто п`ятдесят тисяч чотириста двадцять три) грн. 51 коп., видавши наказ.

3. У задоволенні іншої частини позовних вимог Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Концерну "Міські теплові мережі" відмовити.

Враховуючи перебування судді Смірнова О.Г. у відпустці з 05.05.2021 по 07.05.2021 повне рішення складено - 11.05.2021 року

Суддя О.Г. Смірнов

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.