ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"27" квітня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/316/21

За позовом: Фізичної особи-підприємця Целуха Вадима Володимировича ( АДРЕСА_1 , електронна адреса: ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 )

До відповідача: Фізичної особи-підприємця Гоголєва Дмитра Євгеновича ( АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 )

про стягнення

Суддя Рога Н.В.

Секретар с/з Луцюк Р.П.

Представники сторін:

Від позивача: Григор`єв В.В. - на підставі ордеру серії ОД №402694 від 06.01.2021р.;

Від відповідача: не з`явився.

В засіданні брали участь:

Від позивача: не з`явився;

Від відповідача: не з`явився.

СУТЬ СПОРУ: Позивач - Фізична особа-підприємець Целух Вадим Володимирович (далі - ФОП Целух В.В.), звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Гоголєва Дмитра Євгеновича (далі - ФОП Гоголев Д.Є.) про стягнення суми попередньої оплати за Договором поставки у розмірі 121 000 грн.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 01.03.2021р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 23.03.2021р.

Ухвалою суду від 23.03.2021р. відкладено судове засідання на 13.04.2021р. у зв`язку із неявкою відповідача або його представника, та неотриманням відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 13.04.2021р. відкладено судове засідання на 27.04.2021р. у зв`язку із неявкою відповідача або його представника.

Представник позивача позов підтримує у повному обсязі, наполягає на його задоволенні з підстав, викладених у позовній заяві та письмових поясненнях, що надійшли до суду 13.04.2021р., 22.04.2021р.

У судове засідання, призначене судом на 27.04.2021р. представник позивача не з`явився. Згідно клопотання, що надійшло до суду 27.04.2021р. просив розглянути справу за відсутністю представника позивача.

Відповідач про місце, дату та час судових засідань повідомлявся за юридичною адресою, але судова кореспонденція повернута поштою із позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відзив на позовну заяву у встановлений судом строк відповідачем подано не було.

За приписами п.7 ст.120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до частини дев`ятої статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Позивач у справі зазначає, що 15.07.2020р. між ним, як Замовником, та ФОП Гоголєвим Д.Є., як Постачальником, було укладено Договір поставки №87, згідно якого Постачальник зобов`язався виготовити згідно ескізу меблі та предмети інтер`єру та передати у власність Замовнику, а Замовник зобов`язався прийняти та сплатити матеріали та роботи по виконанню (вироби).

Позивач зазначає, що на виконання умов п.4.1 Договору щодо передоплати 80% вартості виробів він здійснив передоплату вартості виробів у розмірі 121 000 грн, що підтверджується розпискою ФОП Гоголєва Д.Є. Але, ФОП Гоголєв Д.Є. свого зобов`язання щодо передачі виробів протягом 40 календарних днів з наступного дня після отримання авансової вартості виробу, не виконав.

Враховуючи зазначене, із посиланням на положення ст.ст.525,526, 530, 629, 610 Цивільного кодексу України, позивач вважає, що відповідачем порушено його права за охоронювані інтереси, що стало підставою для звернення до суду з позовом про стягнення з ФОП Гоголєва Д.Є. суми попередньої оплати за Договором поставки у розмірі 121 000 грн.

В обґрунтування позову ФОП Целух В.В. також зазначив, що за змістом ст.693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Таким чином, як зазначає позивач, виходячи зі змісту даної норми законодавства, у нього виникло право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від ФОП Гоголєва Д.Є., або вимагати від ФОП Гоголєва Д.Є. повернення суми попередньої оплати. При цьому, вибір поведінки є правом покупця.

Відповідач своїм правом на судовий захист не скористався.

Виходячи з матеріалів справи, пояснень представника позивача по справі, судом встановлено, що 15.07.2020р. між ФОП Целух В.В. (Замовник) та ФОП Гоголєвим Д.Є. (Постачальник) було укладено Договір поставки №87, згідно п.1.1 якого Постачальник зобов`язався виготовити згідно ескізу меблі та предмети інтер`єру т передати у власність Замовнику, а Замовник зобов`язався прийняти та сплатити матеріали та роботи по виконанню (вироби).

Згідно п.2.1 Договору замовлений виріб виготовляється згідно опису виробу у п.3.2, складеного шляхом погоджень з обох сторін.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Отже, між сторонами у справі був укладений змішаний Договір, який містить ознаки як договору підряду, так і договору поставки (купівлі-продажу).

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України законодавець також встановив, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У частині 1 ст. 174 Господарського кодексу України визначено, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч.1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, підписавши Договір сторони поклали на себе взаємні обов`язки. Зокрема, Постачальник зобов`язався виготовити згідно ескізу меблі та предмети інтер`єру т передати у власність Замовнику, а Замовник зобов`язався прийняти та сплатити матеріали та роботи по виконанню (вироби).

Згідно п.4.1 Договору Замовник зобов`язується на момент заключення даного Договору сплатити Постачальнику 80% вартості виробу. Сума авансу складає 120 938 грн.

При цьому, згідно п.5.1 Договору Постачальник зобов`язався належним чином виготовити протягом 40 календарних днів з наступного дня після отримання від Замовника авансової оплати вартості виробу згідно п.4.1 цього Договору.

За матеріалами справи, ФОП Гоголєв Д.Є. отримав у якості авансу на виготовлення меблів 121 000 грн, що підтверджується розпискою, вчиненою на зворотній сторінці останнього аркушу Договору поставки №87 від 15.07.2020р.

Згідно ч.1, ч.3 ст. 545 Цивільного кодексу України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Таким чином, у ст. 545 Цивільного кодексу України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку.

За умовами статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, виходячи з матеріалів справи, суд вважає найбільш вірогідним та доведеним виконання позивачем свого обов`язку щодо оплати 80% вартості виробу у розмірі 121 000 грн. Натомість, відповідачем не доведено виконання свого обов`язку за Договором щодо виготовлення виробів згідно найменування та описання, що міститься у п.3.2 Договору, та їх передачі Замовнику у встановлений у Договорі строк.

За приписами ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно ст.526 Цивільного кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати свої зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Таким чином, виходячи з матеріалів справи та положень чинного законодавства, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ФОП Целух В.В. та стягнення з ФОП Гоголєва Д.Є. грошових коштів у розмірі 121 000 грн, сплачених позивачем у якості передоплати за Договором поставки №87 від 15.07.2020р.

Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами ч.1 ст.73 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Щодо стягнення витрат позивача на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

На підтвердження витрат, понесених позивачем у зв`язку отриманням професійної правової допомоги, позивачем до матеріалів справи надано договір про надання правової допомоги №05/01-2021, укладений 05.01.2021р. між адвокатом Григор`євим В.В. та ФОП Целух В.В., згідно п.3.1 якого за правову допомогу, передбачену в п.п.1.1,1.2 договору Замовник сплачує адвокату гонорар, відповідно до додаткових угод до договору та актів виконаних робіт; додаток №1 до договору про надання правової допомоги №05/01-2021 від 05.01.2021р., у якому визначено вартість послуг (10 000 грн) перелік послуг; акт виконаних робіт за договором про надання правової допомоги №05/01-2021 від 05.01.2021р., згідно якого адвокатом Григор`євим В.В. надано ФОП Целух В.В. консультаційні послуги на суму 2 000 грн та послуги з підготовки позовної заяви на суму 8 000 грн; платіжне доручення від 11.01.2021р. на суму 10 000 грн.

Згідно з ч.1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч.3 зазначеної статті встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до положень ч.8 ст.129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно зі ст.30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Суд вважає за необхідне зазначити, що договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в ч. 2 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»). За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Водночас, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу й обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Отже, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.

Одним із принципів господарського судочинства, який передбачено положеннями ст. 129 ГПК України, є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Виходячи із системного аналізу положень ч.8 ст. 129, ч. 3 ст. 126 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів, які подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Також, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Верховний Суд в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020р. у справі №910/13071/19 звернув увагу, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч. 4 ст. 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст. 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у ст. 43 Конституції України.

На підставі вищенаведеного, суд дійшов висновку, що позивачем дійсно були понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

Згідно зі ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судові витрати покласти на відповідача згідно ст.129 ГПК України.

На підставі зазначеного, керуючись ст.129, 232, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву Фізичної особи-підприємця Целуха Вадима Володимировича до Фізичної особи-підприємця Гоголєва Дмитра Євгеновича про стягнення - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Гоголєва Дмитра Євгеновича ( АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) на користь Фізичної особи-підприємця Целуха Вадима Володимировича ( АДРЕСА_1 , електронна адреса: ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) грошові кошти у розмірі 121 000 грн, сплачені у якості передоплати за Договором поставки №87 від 15.07.2020р., витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення (підписання).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 05 травня 2021 р.

Суддя Н.В. Рога