ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2021 року м.Дніпро Справа № 908/2344/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач)

суддів Кузнецова В.О., Чередка А.Є.

при секретарі судового засідання Михайловій К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Пологівський хімічний завод "Коагулянт" на рішення Господарського суду Запорізької області від 17.12.2020 (прийняте суддею Мірошниченко М.В., повне судове рішення складено 22.12.2020) у справі № 908/2344/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробничої фірми "Поліпласт-К"

до відповідача: Товариства з додатковою відповідальністю "Пологівський хімічний завод "Коагулянт"

про зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

1.Короткий зміст позовних вимог.

Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма "Поліпласт-К" звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Пологівський хімічний завод "Коагулянт" про зобов`язання відповідача повернути позивачу товар "алюміній гидрат оксиду кристалічний тех.", отриманий ним у відповідності до умов договору поставки від 20.02.2019 № П-2-218 на підставі видаткової накладної від 07.03.2019 № 15, хімічний склад якого вказаний у висновку судового експерта Харківського НДІСЕ ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса Міністерства юстиції України Філоненко Т.А. від 04.10.2019 № 15221.

2.Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 17.12.2020 у справі № 908/2344/20:

- позов задоволено частково;

- зобов`язано Товариство з додатковою відповідальністю "Пологівський хімічний завод "Коагулянт" повернути Товариству з обмеженою відповідальністю Науково-виробничій фірмі "Поліпласт-К" товар "алюміній гидрат оксиду кристалічний тех.", отриманий ним у відповідності до умов договору поставки від 20.02.2019 № П-2-218 на підставі видаткової накладної від 07.03.2019 № 15 у кількості 18768,55 кг, хімічний склад якого вказаний у висновку судового експерта Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса Міністерства юстиції України Філоненко Т.А. від 04.10.2019 № 15221;

- стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю "Пологівський хімічний завод "Коагулянт" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробничої фірми "Поліпласт-К" 3 904, 78 грн. судового збору;

- в іншій частині позову відмовлено.

Приймаючи оскаржуване рішення місцевий господарський суд виходив з тих обставин, що позивач на підставі договору поставки від 20.02.2019 № П-2-218 та видаткової накладної від 07.03.2019 № 15 здійснив поставку неякісного товару відповідачу, що підтверджується судовим рішенням у справі № 908/680/19. Вказаний товар відповідачем не оплачувався, договір поставки розірвано, проте спірний товар на теперішній час позивачу не повернуто та він зберігається у відповідача. У зв`язку з викладеними обставинами, суд дійшов висновку, що вказаний товар на підставі ст. 1212 ЦК України підлягає поверненню позивачу. Позовні вимоги задоволені частково у визначенні кількості товару, який належить повернути, оскільки 13,45 кг було витрачено на забір проб під час визначення якості товару

Доводи відповідача щодо притримання спірного товару у зв`язку з наявністю у позивача обов`язку оплатити вартість зберігання цього товару судом відхилено, оскільки вказані вимоги не відносяться до предмету справи.

3.Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Товариство з додатковою відповідальністю "Пологівський хімічний завод "Коагулянт" звернулось з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Запорізької області від 17.12.2020 у справі № 908/2344/20, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що у відповідності до ст. 690 ЦК України витрати покупця у зв`язку із зберіганням товару, його реалізацією або поверненням продавцеві підлягають відшкодуванню продавцем. При цьому суми, одержані від реалізації товару, передаються продавцеві за вирахуванням сум, що належать покупцеві. Зберігання товару покупцем, який відмовився від його прийняття на підставі статті 690 ЦК України є різновидом зберігання за законом.

Відповідач відмовився від товару, поставленого позивачем за договором, проте у відповідності до положень чинного законодавства України забезпечував схоронність даного товару. При цьому, на підставі ст. 594 ЦК України відповідач скористався своїм правом на притримання товару для забезпечення своїх вимог на відшкодування витрат на зберігання товару.

Таким чином, зобов`язання позивача з компенсації витрат на зберігання товару забезпечені притриманням товару виключає можливість задоволення позовних вимог, а тому рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог порушує вимоги ст. 594, 595 ЦК України, що фактично порушує право відповідача на притримання майна.

Суд першої інстанції безпідставно зазначив, що спірний договір поставки є розірваним, оскільки за вказаним договором також була здійснена інша поставка, спір щодо якої розглядається в межах справи № 904/1505/19. Відповідач вважає, що без вирішення у справі 904/1505/19 питання щодо належного/неналежного виконання зобов`язання Позивачем щодо поставки товару за видатковою накладною №13 від 01.03.2019р. не можливо стверджувати, що договір поставки є розірваним; рішення суду про розірвання договору відсутнє.

Відносно зобов`язання відповідача повернути товар якості, визначеної висновком судового експерта від 04.10.2019 № 15221, останній зазначає, що проби для вказаної експертизи відбирались з 3 біг-бегів із 20, а отже відсутні підстави вважати, що при відібранні проб з інших 3 біг-бегів товар буде мати той же самий хімічний склад, який зазначено у висновку судового експерта.

Відповідач протягом розгляду справи не заперечував проти повернення товару, доказів порушення прав позивача матеріали справи не містять, позивачем не вчинено жодних активних дій спрямованих на повернення товару, а тому позовні вимоги є передчасними.

5.Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечує. Позивач вважає, що спірний договір поставки на даний час є розірваним у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 678 та ч. 3 ст. 651 ЦК України. Факт односторонньої відмови ТДВ "Пологівський хімічний завод "КОАГУЛЯНТ" від договору встановлений у справі № 908/680/19 та не потребує доказування.

Позивач звернувся до відповідача із листом-вимогою № 93, в якому вимагав не пізніше 10 робочих днів з дня його отримання повернути спірний товар, отриманий на підставі видаткової накладної від 07.03.2019 № 15, проте відповідач товар не повернув.

Положення ч.ч. 1-3 ст. 690 ЦК України та ч. 8 ст. 268 ГК України в даному випадку не можуть бути застосовані, оскільки їх застосування можливе лише у разі відмови покупця (одержувача) від прийняття товару. Натомість товар, поставлений на підставі видаткової накладної від 07.03.2019 № 15, був отриманий відповідачем, що підтверджується підписом уповноваженої особи відповідача на цій видатковій накладній.

По суті відповідач визнав позовні вимоги і своє зобов`язання повернути неоплачений товар. Всі заперечення проти позову зводяться до того, що позивач має відшкодувати витрати на зберігання цього товару. Однак, відповідач не позбавлений можливості звернутися з такими позовними вимогами (щодо відшкодування витрат на зберігання) в іншому судовому провадженні.?

Розгляд справи № 904/1505/19 щодо повернення коштів за товар, поставлений за договором на підставі іншої видаткової накладної, не може свідчити про те, що договір на даний час не є розірваним.

16.03.2021 від відповідача надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що в рішенні Господарського суду Запорізької області від 20.11.2019 у справі №908/680/19 встановлено лише факт відправки відмови від договору 04.04.2019, а питання щодо правомірності відправлення вимоги судом не досліджувалось.

Отже, в даній справі суд має дослідити питання правомірності розірвання договору, зокрема істотне порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які неможливо усунути). В матеріалах справи міститься повідомлення про відмову від договору від 04.04.2019, а не часткову відмову (ч. 3 ст. 651 ЦК України).

Оскільки за договором поставки було здійснено 2 поставки товару: за видатковою накладною №13 від 01.03.2019 та № 15 від 07.03.2019 без доказів істотного порушення вимог щодо якості товару за цими партіями відсутні підстави вважати, що договір є розірваним.

Таким чином, відповідач вважає, що без вирішення у справі 904/1505/19 питання щодо належного/неналежного виконання зобов`язання Позивачем щодо поставки товару за видатковою накладною №13 від 01.03.2019 не можливо стверджувати, що договір поставки від 20.02.2019 №П-2-218 є розірваним.

З аналізу ст.ст. 689, 690 ЦК України вбачається висновок, що покупець забезпечує схоронність товару у разі коли має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору-купівлі продажу.

Оскільки, повідомлення про відмову від договору було направлено 04.04.2019 позивач зобов`язаний був забрати товар з дати отримання поштового відправлення. Даний обов`язок позивачем не виконано.

Підставою позовних вимог позивач зазначає неповернення товару, а правовою підставою позову вказує ст.1212 Цивільного кодексу України. Проте, враховуючи відсутність доказів в підтвердження права власності або титульного володіння позивача на товар, відповідач вважає безпідставними та необґрунтованими позовні вимоги щодо зобов`язання повернення товару на підставі ст.1212 Цивільного кодексу України.

16.03.2021 від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішення у справі 904/1505/19 за позовною заявою Товариства з додатковою відповідальністю "Пологівський хімічний завод "Коагулянт" про стягнення з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробничої фірми "Поліпласт-К" 304 920, 00 грн. - коштів, перерахованих за товар відповідно до умов договору поставки від 20.02.2019 №П-2-218, який виявився неналежної якості.

Відповідач вважає, що без вирішення у справі 904/1505/19 питання щодо належного/неналежного виконання зобов`язання позивачем щодо поставки товару за видатковою накладною №13 від 01.03.2019 неможливо стверджувати, що договір поставки від 20.02.2019 №П-2-218 є розірваним.

У судовому засіданні представник відповідача просив не розглядати зазначене клопотання, оскільки у справі 904/1505/19 вже прийнято судове рішення.

6.Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.02.2021 відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю "Пологівський хімічний завод "Коагулянт" на рішення Господарського суду Запорізької області від 17.12.2020 у справі № 908/2344/20; розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 16.03.2021 о 15:30 год.

Судове засідання, призначене на 16.03.2021 о 15:30 год. не відбулося у зв`язку з лікарняним члена колегії у справі судді Кузнецова В.О.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 29.03.2021 розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 11.05.2021 о 14:00 год.

В судовому засіданні 11.05.2021 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

7.Встановлені судом обставини справи.

20.02.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю Науково - виробничою фірмою "Поліпласт - К" (постачальник) та Товариством з додатковою відповідальністю "Пологівський хімічний завод "Коагулянт" (покупець) укладений договір поставки № П-2-218.

Відповідно до п. 1.1 договору, в порядку та на умовах, визначених даним договором, постачальник зобов`язується здійснити поставку товару, а покупець зобов`язується прийняти та сплатити за поставлений товар.

Товар поставляється окремими партіями. Перелік, асортимент, кількість та ціна за кожну одиницю товару визначається сторонами у Специфікації, яка є невід`ємною частиною договору. Конкретний перелік, кількість та ціна на кожну партію поставки товару визначається сторонами у відповідних накладних (п.п. 1.2 - 1.3 договору).

Відповідно до п.п. 2.2 - 2.4 договору поставка товару здійснюється протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту підписання Специфікації. Разом з товаром постачальник надає покупцю всі необхідні документи, що супроводжують дану партію товару. Перехід ризиків випадкової втрати або пошкодження товару, а також перехід права власності на товар відбувається в момент фактичного прийняття товару.

Якість товару повинна відповідати вимогам діючих в Україні державних стандартів і підтверджуватись документами, передбаченими чинним законодавством України (п. 3.1 договору).

Згідно з п. 5.4 оплата за поставлений товар здійснюється протягом 3 календарних днів після фактичного отримання товару.

Згідно з п. 8.1 договір діє до 31.12.2019, але у будь-якому випадку до моменту остаточного виконання сторонами своїх зобов`язань, що виникли під час дії договору та продовжують існувати після його припинення.

Сторони мають право на власний розсуд в односторонньому порядку достроково розірвати даний договір, шляхом направлення відповідного письмового повідомлення не пізніше ніж 20 календарних днів до дати припинення дії даного договору (п. 8.3. договору).

Між позивачем та відповідачем до договору була складена та підписана, зокрема специфікація № 2 від 04.03.2019 про поставку відповідачу товару "Алюміній гидрат оксиду кристалічний тех." у кількості 18 782,00 кг на загальну суму 260 318, 52 грн.

Вказаний товар був прийнятий відповідачем згідно з видатковою накладною № 15 від 07.03.2019.

Оскільки відповідач за поставлений за вказаною видатковою накладною товар з позивачем не розрахувався, останній звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення заборгованості.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 20.11.2019 у справі № 908/680/19, яке залишено без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 18.05.2020, були встановлені такі обставини.

07.03.2019 на виконання умов договору постачальником було поставлено товар "Алюміній гидрат оксиду кристалічний тех." у кількості 18782,00 кг вартістю 260318,52 грн. З супровідною документацією на товар було надано сертифікат якості на тригідрат оксиду алюмінію марки ГД-1, відповідно до якого продукт відповідає ТУ 48-5-128. 11.03.2019 відповідач направив на адресу позивача лист "Щодо відібрання контрольних проб" кур`єрською службою SkyNet та запрошено представника постачальника на 15.03.2019 з метою відібрання контрольних проб. Відправлення було повернуто з відміткою "отримувач ТОВ НВФ "Поліпласт-К" за адресою: Дніпро, вул. Мандриківська, 47 - відсутній". 15.03.2019 представниками відповідача складено односторонній акт про приховані недоліки та відібрано контрольні проби з метою проведення незалежних лабораторних випробувань у зв`язку з неявкою представника постачальника. 18.03.2019 комісією у складі представників ТДВ "ПХЗ "Коагулянт" складено акт приймання-передачі продукції (товарів) за якістю та зроблено висновок, що показники якості продукції, яка поставлена ТДВ "ПХЗ "Коагулянт", не відповідають зазначеним у сертифікаті якості. 26.03.2019 на адресу позивача направлено вимогу щодо повернення неякісного товару з вимогою надання документів, що підтверджують придбання товару та сертифікат якості на поставлений товар від виробника. 01.04.2019 Центральною заводською лабораторією Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївський глиноземний завод" (свідоцтво про визнання компетентності № К-23-04-ВЛ від 12.04.2017) надано Протокол дослідження № 17 від 01.04.2019 проби, відповідно до якого у поставленому товарі наявні домішки кальциту, гіпсу та гематиту. 04.04.2019 відповідачем на адресу позивача направлено повідомлення про відмову від договору.

Для з`ясування питання щодо якості поставленого товару ухвалою суду від 27.05.2019 у справі № 908/680/19 було призначено судову фізико-хімічну експертизу, проведення якої доручено Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса.

За результатами проведеної судової експертизи з дослідження речових хімічних виробництв та спеціальних хімічних речовин складено висновок експерта № 15221 від 04.10.2019, відповідно до якого (п. 4) фізико-хімічні характеристики поставленого за видатковою накладною № 15 від 07.03.2019 Товариством з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма "Поліпласт-К" на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Пологівський хімічний завод "Коагулянт" за договором поставки № П-2-218 від 20.02.2019 не відповідають сертифікату якості тригідрат оксиду алюмінію марки-ГД-1 та ТУ У 48-5-128. Таким чином, експертним висновком підтверджено поставку неякісного товару.

Судовою експертизою підтверджено постачання позивачем відповідачу товару неналежної якості. У зв`язку з чим відповідач мав право відмовитися від договору та оплати поставленого товару, що ним і було зроблено.

У зв`язку з не виконанням обов`язку щодо поставки товару належної якості постачальником у покупця не виникає обов`язок щодо оплати грошових коштів за поставлений товар.

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Науково - виробнича фірма "Поліпласт - К" до відповідача Товариства з додатковою відповідальністю "Пологівський хімічний завод "Коагулянт" про стягнення заборгованості судом було відмовлено.

Вказане рішення Господарського суду Запорізької області від 20.11.2019 у справі № 908/680/19 та постанова Центрального апеляційного господарського суду від 18.05.2020 у справі № 908/680/19 набрали законної сили 18.05.2020.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Із матеріалів дійсної справи слідує, що позивач направив 23.07.2020 відповідачу цінним листом з описом вкладення письмову вимогу вих. № 93 від 21.07.2020 про повернення останнім не пізніше 10 робочих днів з дня отримання даної вимоги отриманий на підставі видаткової накладної від 07.03.2019 № 15 товар "Алюміній гидрат оксиду кристалічний тех." кількістю 18782 кг вартістю 260 318, 52 грн.

Вказана вимога отримана відповідачем 31.07.2020.

Листом від 14.09.2020 вих. № 08/1707, у відповідь на вказаний вище лист, відповідач відмовив у поверненні товару, зазначивши, що для повернення товару необхідно компенсувати витрати на зберігання товару у розмірі 261 072, 00 грн. (518 календарних днів х 24 кв.м х 21 грн.), в іншому випадку товар буде реалізовано для компенсації таких витрат.

26.11.2020 відповідач направив позивачу повідомлення про притримання "Алюміній гидрат оксиду кристалічний тех." у кількості 18782 кг вартістю 260 318,52 грн." з посиланням на ст. 594 ЦК України та обов`язку позивача з компенсації витрат на зберігання товару, який не було виконано.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За приписами ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу (ч. 1 ст. 673 ЦК України).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 678 Цивільного кодексу України покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару.

Як встановлено судовими рішеннями у справі № 908/680/19, що набрали законної сили, позивачем був поставлений відповідачу згідно договору поставки від 20.02.2019 № П-2-218 на підставі видаткової накладної від 07.03.2019 № 15 неякісний товар "алюміній гидрат оксиду кристалічний тех.", що підтверджується, зокрема висновком експерта № 15221 за результатами проведення судової експертизи з дослідження речовин хімічних виробництв та спеціальних хімічних речовин, складеним 04.10.2019 Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса. 04.04.2019 відповідачем на адресу позивача направлено повідомлення про відмову від договору.

Відтак, договір поставки від 20.02.2019 № П-2-218 є розірваним.

Товар "алюміній гидрат оксиду кристалічний тех." на теперішній час знаходиться на зберіганні у відповідача, про що зазначено останнім.

Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з ч. 1 ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Для встановлення якості спірного товару та проведення судової експертизи у рамках господарського провадження № 908/680/19 було здійснено відбір проб у кількості 3,45 кг, з них лабораторна проба - 1,15 кг, контрольна проба - 1,15 кг, арбітражна проба - 1,15 кг згідно акту відбору проб № 1 від 14.08.2019; 15.03.2019 за актом відбору проб для проведення перевірки показників якості Центральною заводською лабораторією ТОВ "Миколаївський глиноземний завод" було відібрано 5 кг алюміній гидрат оксиду кристалічний тех.; 18.03.2019 за актом відбору проб для проведення перевірки показників якості Центральною лабораторією відповідача було відібрано 5 кг алюміній гидрат оксиду кристалічний тех. Таким чином, усього було відібрано проб загальною масою 13,45 кг. Відтак, відповідач не має можливості повернути у повному обсязі 18 782,00 кг товару "алюміній гидрат оксиду кристалічний тех.".

За викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог та зобов`язання відповідача повернути позивачу спірний товар, отриманий ним у відповідності до умов договору поставки від 20.02.2019 № П-2-218 на підставі видаткової накладної від 07.03.2019 № 15 у кількості 18768,55 кг, хімічний склад якого вказаний у висновку судового експерта Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса Міністерства юстиції України Філоненко Т.А. від 04.10.2019 № 15221.

Колегія суддів відхиляє доводи відповідача наведені в обґрунтування апеляційної скарги.

Так, апеляційний господарський суд не погоджується з доводами відповідача, що обов`язок позивача відшкодувати витрати відповідача на зберігання спірного товару є підставою для відмови у задоволені даного позову.

Предметом розгляду у даній справі є зобов`язання відповідача повернути позивачу товар. Суд не розглядає правомірність нарахування відповідачем плати за зберігання товару, оскільки її стягнення не відноситься до предмету даного спору.

Посилання відповідача на висновки Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у справі № 925/1693/17 не є підставними, оскільки предмети даної справи та справи є різними. У даній справі розглядаються позовні вимоги продавця про зобов`язання повернути поставлений неякісний товар, тоді як у справі № 925/1693/17 безпосередньо покупцем заявлено про стягнення суми, сплаченої за товар, від прийняття якого покупець відмовився, вартості приймання та складського зберігання товару, упущеної вигоди тощо.

Зберігання товару не є підставою для відмови у поверненні такого товару та не виключає задоволення позовних вимог про його повернення.

Відповідач не обмежений скористатися правом подати позов про стягнення з позивача плати за зберігання товару, якщо вбачає порушення своїх прав.

На підставі статті 594 ЦК України кредитор, який правомірно володіє річчю, що підлягає передачі боржникові або особі, вказаній боржником, у разі невиконання ним у строк зобов`язання щодо оплати цієї речі або відшкодування кредиторові пов`язаних з нею витрат та інших збитків має право притримати її у себе до виконання боржником зобов`язання.

Частиною першою статті 595 ЦК України унормовано, що кредитор, який притримує річ у себе, зобов`язаний негайно повідомити про це боржника.

Доводи скаржника в скарзі про те, що ним на підставі ст. 594 Цивільного кодексу України здійснено притримання товару колегією суддів відхиляються, з огляду на порушену процедуру реалізації відповідачем такого права, вставлену ст. 595 Цивільного кодексу України щодо необхідності негайного повідомлення про це боржника.

Отже, у разі неповідомлення боржника про притримання майна кредитор зобов`язаний його повернути після заявлення такої вимоги, навіть за умови наявності боргу або невідшкодованих збитків.

З матеріалів справи також вбачається, що лише під час провадження у справі в суді першої інстанції відповідач 26.11.2020 направив позивачу повідомлення про притримання спірного товару до проведення розрахунку за його зберігання. Попереднє листування між сторонами не містить повідомлення відповідача про притримання товару, у тому числі у листі від 14.09.2020 вих. № 08/1707 (у відповідь на вимогу позивача про повернення товару), позивач зазначив лише про необхідність компенсування витрат на зберігання товару без будь-яких посилань щодо його притримання.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04.07.2018 у справі № 926/2275/17, від 02.04.2019 у справі № 904/2187/18, від 04.04.2019 у справі № 914/2668/17.

Колегія суддів відхиляє доводи відповідача щодо безпідставного встановлення факту розірвання спірного договору поставки.

За положеннями ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правові наслідки відмови від правочину встановлюються законом або домовленістю сторін (ч. 4 ст. 214 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору (п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 651 ЦК України, у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Як зазначено вище, правові наслідки передання товару неналежної якості визначені ст. 678 ЦК України. Зокрема, у разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми.

Право на односторонню відмову від договору встановлено у п. 8.3. Договору.

Отже, за змістом наведених норм розірвання господарського договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Право сторони на одностороннє розірвання договору може бути передбачено законом або безпосередньо у договорі, а може залежати від вчинення/невчинення сторонами договору певних дій, так і без будь-яких додаткових умов (безумовне право сторони на відмову від договору).

Одностороння відмова від договору не потребує узгодження та як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо розірвання спірного договору у зв`язку з односторонньою відмовою від нього відповідача, оскільки у відповідача було наявне таке право та реалізоване шляхом направлення позивачу відповідного повідомлення 04.04.2019.

Окрім того, як зазначено вище, судовим рішенням у справі № 908/680/19 встановлено обставини розірвання договору поставки від 20.02.2019 № П-2-218, вказані висновки мають преюдиційне значення для даної справи.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17.02.2021 у справі № 5023/10655/11 викладено наступні висновки.

Частину четверту статті 653 ЦК України слід розуміти так, що сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконано обома сторонами до моменту розірвання договору, тобто якщо обидві сторони отримали зустрічне задоволення одна від одної. На це вказує використання множини у зазначеній нормі. При цьому, якщо договором було передбачено інші зобов`язання сторін, наприклад щодо передання іншого майна, сплати коштів, які не було виконано, то в разі розірвання договору такі зобов`язання припиняються на майбутнє.

Якщо ж зобов`язання з договору було виконано лише однією стороною, то в разі розірвання договору підлягають застосуванню правила про набуття, збереження майна без достатньої правової підстави або з підстави, яка згодом відпала (глава 83 ЦК України). (Висновки викладені у постанові ВП ВС від 08.09.2020 у справі №916/667/18).

Якщо договір, на підставі якого друга сторона набула право власності на майно, розірвано, то друга сторона автоматично не втрачає права власності на це майно, а перша сторона не набуває права власності.

Оскільки між сторонами у справі перестали існувати договірні відносини, а товар, який позивач просить зобов`язати повернути відповідача, набутий останнім за розірваним договором, тобто, підстави, на якій товар набутий відповідачем згодом відпали, таке майно може бути витребувано відповідно до положень статті 1212 Цивільного кодексу України як безпідставне збагачення. У цьому разі відсутність існування договірного характеру правовідносин передбачає можливість застосування до них положень частини 1 статті 1212 вказаного Цивільного кодексу України.

Як уже зазначалось, апеляційний господарський суд встановив відсутність доказів оплати спірного товару відповідачем за розірваним правочином, тобто зобов`язання за договором до його розірвання було виконано у вигляді поставки товару лише позивачем, отже сторони не отримали зустрічного задоволення, що дає підстави для висновку про те, що позивач вправі повернути у свою власність майно та відновити справедливий баланс в питанні рівноправності сторін розірваної угоди.

Апеляційний господарський суд не приймає доводів відповідача щодо недоведеності позивачем належності саме йому спірного товару (права власності, титульного володіння). Матеріалами справи підтверджено існування договірних правовідносин між позивачем та відповідачем з поставки товару та здійснення такої поставки спірного товару за накладною саме позивачем.

Колегія суддів відхиляє доводи відповідача щодо неможливості поширення якості товару, встановленого експертизою у висновку судового експерта Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса Міністерства юстиції України Філоненко Т.А. від 04.10.2019 № 15221, на весь обсяг спірного товару, оскільки проби бралися лише з 3 біг-бегів (з 20).

Висновкам зазначеної судової експертизи було надано оцінку в межах справи № 908/680/19 та їх результати поширено на весь обсяг спірної поставки. При цьому, при вирішенні справи № 908/680/19 не зазначено, що висновок експерта є неповним або неясним.

Також, колегія суддів не погоджується з доводами відповідача щодо передчасного заявлення позову у справі та посиланням на ті обставини, що позивач не вчиняв дій направлених на повернення товару.

Як встановлено вище, позивач звертався до відповідача з вимогою про повернення товару вих. № 93 від 21.07.2020; листом від 14.09.2020 вих. № 08/1707, у відповідь на вказаний лист, відповідач відмовив у поверненні товару, зазначивши, що для повернення товару необхідно компенсувати витрати на зберігання товару, в іншому випадку товар буде реалізовано для компенсації таких витрат.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За викладеного вище, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення Господарського суду Запорізької області у даній справі відсутні.

10. Судові витрати.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 129, 269, 275, 276, 278, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Пологівський хімічний завод "Коагулянт" на рішення Господарського суду Запорізької області від 17.12.2020 у справі № 908/2344/20 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 17.12.2020 у справі № 908/2344/20 залишити без змін.

Витрати з оплати судового збору за подання апеляційної скарги віднести на апелянта.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17.05.2021

Головуючий суддя Л.А. Коваль

Суддя В.О. Кузнецов

Суддя А.Є. Чередко