ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

05 травня 2021 року Справа № 915/536/21

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Ткаченко О.В.,

розглянувши матеріали заяви ПП «ЮРИКОН» про забезпечення позову у справі

за позовом: 1. Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Аріс-Контракт",

(54010, м.Миколаїв, вул. Морехідна, 1В/3);

2. Приватного підприємства "Юрикон",

(54010, м.Миколаїв, вул. Морехідна, 1В/4);

до відповідачів: 1. Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк",

(04070, м.Київ, вул. Андріївська, 4);

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія

"Мотус Анте",

(03022, м.Київ, провул. Василя Жуковського, буд. 15, корп. 3, офіс, 1);

третя особа, яка не заявляє

самостійних вимог на предмет спору

на стороні відповідача: Перцова Марина Генадіївна ,

( АДРЕСА_1 );

про: визнання недійсним договору №ВПВ-1203 від 12.03.2021,-

без виклику представників учасників справи,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю фірма «Аріс-Контракт» та Приватне підприємство «Юрикон» звернулись до Господарського суду Миколаївської області з позовом б/н від 19.04.2021р. (вх. № 6013/21 від 21.04.2021р.) до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Мотус Анте» про визнання недійсним договору №ВПВ-1203 від 12.03.2021р..

За результатами автоматизованого розподілу головуючим у даній справі було визначено суддю Коваля С.М.

Ухвалою суду від 26.04.2021р. було прийнято позовну заяву до розгляду. відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 25.05.2021р.

30.04.2021р. від ПП «ЮРИКОН» у межах даної справи до суду надійшла заява про вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до розпорядження керівника апарату №31 від 30.04.2021р. та за результатами автоматизованого розподілу, головуючим для розгляду вказаної заяви було визначено суддю Ткаченко О.В.

Розглянувши матеріали заяви ПП «ЮРИКОН» про вжиття заходів забезпечення позову, господарський суд встановив, що заявник просить суд вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони суб`єктами державної реєстрації прав, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, уповноваженим здійснювати реєстраційні дії у відповідності до Закону України №1952-ІV від 01.07.2004р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об`єкта нерухомого майна: нежитлових приміщень загальною площею 252,1 кв.м, на першому поверсі в літ. А-4 за адресою: Миколаївська область, м.Миколаїв, вул. Морехідна, буд. 1в/4 та реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 01, який належить приватному підприємству «ЮРИКОН»

За правилами ч. 1, 3-4 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, що подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

За результатами дослідження поданої заяви, суд не вбачає необхідності для повідомлення учасників справи, та для виклику особи, яка подала заяву про забезпечення позову, також не вбачає наявності виняткового випадку для призначення розгляду даної заяви у судовому засіданні з викликом сторін.

Розглянувши подану заяву відповідно до приписів § 1 глави 5 та глави 10 Розділу І ГПК України, суд дійшов висновків про її задоволення, виходячи з такого:

Відповідно до приписів ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У випадку задоволення позову, судове рішення має бути реалізованим, позаяк це рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 18-рп/2012 від 13.12.2012р.).

Відповідно до приписів ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Виходячи із матеріалів заяви, позивач разом з ТОВ «Фірма «Аріс-Контракт» звернулись до господарського суду з позовом, в якому просять визнати недійсним договір про відступлення прав вимоги №ВПВ-1203 від 12.03.2021р., укладений між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Мотус Анте», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Перцовою М.Г. за зареєстрованого в реєстрі за №264.

Відповідно до оскаржуваного позивачами договору про відступлення права вимоги, АТ «ПУМБ», як первісний кредитор, передав новому кредитору - ТОВ «ФК «МОТУС АНТЕ» право вимоги за договором іпотеки, посвідченим 28.08.2007 приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Літвінчук А.А., зареєстрований в реєстрі №746 зі змінами та доповненнями до нього, укладеним в якості забезпечення виконання зобов`язань боржника - товариства з обмеженою відповідальністю «Ікар» за кредитним договором №7.3-70 від 23.08.2007р., укладеним первісним кредитором, в якості іпотекодержателя та приватним підприємством «Оріон-Нива» в якості іпотекодавця, яким передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежитловий об`єкт загальною площею 8716,4 кв.м, що знаходиться за адресою: м.Миколаїв, вул. Морехідна, 1а.

ПП «ЮРИКОН» в якості обґрунтування заяви про вжиття заходів забезпечення позову зазначає, що ним 08 квітня 2021 року було отримано вимогу від нового кредитора - ТОВ «Фінансова компанія «МОТУС АНТЕ» від 25.03.2021р. №25-06/03/21 про усунення порушення. В даній вимозі новий кредитор зазначив, що в разі невиконання вимоги про сплату боргу у розмірі 3951100,51 дол. США протягом тридцятиденного строку, ТОВ «ФК «Мотус Анте» має намір звернути стягнення на предмет іпотеки за адресою: вул.Морехідна, 1В/4 в порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

За таких обставин позивач зазначає, що за час судового розгляду справи про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги, ТОВ «ФК «Мотус Анте» реалізує свій намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», висловлений ним у вимозі, набуде право власності на належне позивачу нерухоме майно та позбавить позивача його права власності на спірне нерухоме майно, що істотно ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду та/або ефективний захист або поновлення порушеного права власності заявника, за захистом якого він звернувся до суду з відповідним позовом у справі №915/536/21.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі навіть, якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, рішення, яким суд забезпечує позов, як ефективний засіб юридичного захисту повинне бути реальним (тобто таким, яке забезпечує дієвий правовий захист від свавілля контрагента) та своєчасним.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що пункт 1 статті 6 Конвенції забезпечує всім «право на суд», яке охоплює право на виконання остаточного рішення, ухваленого будь-яким судом. ЄСПЛ в контексті права на виконання остаточного рішення зауважує, що метою заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Крім того, тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. ЄСПЛ також звернув увагу на те, що тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (§§ 60, 61 рішення від 13.01.2011 у справі «Кюблер проти Німеччини», заява № 32715/06). Отже, заходи забезпечення позову, без застосування яких існує ризик такої зміни обставин, внаслідок якої подальше ухвалення остаточного рішення суду на користь позивача вже не призведе до захисту прав або інтересів позивача, по який він звертався до суду, слід розглядати як такі, що охоплені «правом на суд».

Згідно зі ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема: забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Відповідно до ч. 11 ст. 137 ГПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

У провадженні з розгляду заяви про забезпечення позову суд позбавлений можливості встановлювати законність і обґрунтованість дій відповідачів, позаяк такий предмет розгляду належить здійснювати в порядку позовного провадження. Сутність забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії покликана захистити заявника від неправомірних дій осіб, якщо крім усього такі дії носять непередбачувані, швидкі та невідворотні елементи. Таким чином, у цьому провадженні суд встановлює обґрунтованість заходів забезпечення з урахуванням розумності та адекватності вимог заявника, його доводів, відповідності наведених в приписах підстав із положеннями закону.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів.

Разом із тим, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову, необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК України, обов`язковим є доведення підстав та подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

За правилами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

У відповідності з ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до змісту ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів сторонніх осіб.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення особою дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення особи від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

При цьому, адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Крім того, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 4 ст.137 ГПК України).

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії (позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладена постанові від 23.10.2019 у справі №927/432/19).

Обранням належного, відповідно до предмета спору заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Суд наголошує, що заходи забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду за наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою ним в ухвалі від 20.08.2018 у справі № 917/1390/17.

Згідно з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18, у випадку звернення особи до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в такому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому, в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Питання задоволення заяви про застосування заходів забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку окремо, виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити висновок про те, що невжиття таких заходів матиме наслідки, визначені у ч. 2 ст. 136 ГПК України.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову у даній справі, ПП «ЮРИКОН» зазначено, зокрема, такі підстави для вжиття заходів забезпечення позову як наявність у ТОВ «ФК «МОТУС АНТЕ», як нового кредитора та іпотекодержателя за спірним договором про відступлення права вимоги, задовольнити свої вимоги в порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку» та визнати за собою право власності на належне позивачу нерухоме майно не зважаючи на наявність даної судової справи з визнання недійсним договору відступлення права вимоги.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення (правова позиція викладена в постанові КГС ВС від 15.01.2020 по справі № 915/1912/19).

Згідно зі ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обов`язок доказування покладається на особу, яка подала заяву про забезпечення позову.

З урахуванням наведеного, співмірним та справедливим в даному випадку суд вважає захід забезпечення позову шляхом заборони суб`єктами державної реєстрації прав, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, уповноваженим здійснювати реєстраційні дії у відповідності до Закону України №1952-ІV від 01.07.2004р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об`єкта нерухомого майна: нежитлових приміщень загальною площею 252,1 кв.м, на першому поверсі в літ. А-4 за адресою: Миколаївська область, м.Миколаїв, вул. Морехідна, буд. 1в/4 та реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 01, який належить приватному підприємству «ЮРИКОН», з тих підстав, що вказаний захід відповідає обставинам справи, якими обґрунтовано позовні вимоги, спрямований на недопущення ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду в частині власника спірного нерухомого майна, який у разі невжиття таких заходів може змінитись, оскільки новий кредитор/іптекодержатель висловив свій намір зареєструвати за собою право власності на належне позивачу нерухоме майно, яке є предметом забезпечення за договором іпотеки, в якому зокрема відбулась зміна іпотекодержателя.

Крім того, вжиття заходів забезпечення даного позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівності сторін, оскільки мета забезпечення позову це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення, а також перешкоджання завдання шкоди заявнику.

Суд наголошує, що заходи забезпечення позову є тимчасовими на період вирішення спору по суті з метою зупинення вчинення під час розгляду справи дій, які матимуть відповідні юридичні наслідки, що можуть призвести до ускладнення чи унеможливлення виконання судового рішення в разі задоволення позову. Враховуючи характер спору, обраний позивачем захід забезпечення є співрозмірним до позовних вимог та фактичних обставин господарської діяльності сторін.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 140 ГПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Отже, з огляду на вищевказані норми та наведені обставини у сукупності, розглянувши заяву ПП «ЮРИКОН» б/н від 29.04.2021р. про забезпечення позову, виходячи з характеру обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення заяви в повному обсязі.

Відповідно до ч. 8 ст. 140 ГПК України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

За приписами ч. 1, 2, 4 ст. 144 ГПК України ухвала господарського суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Примірник ухвали про забезпечення позову негайно надсилається заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також, залежно від виду вжитих заходів, направляється судом для негайного виконання державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Крім того, суд зауважує, що питання розподілу судових витрат вирішується за результатами розгляду справи.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 86, 140, 233, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

1. Заяву ПП «ЮРИКОН» б/н від 29.04.2021р. (вх. №6640/21) про забезпечення позову у справі № 915/536/21 задовольнити.

2. Вжити заходи забезпечення позову у справі № 915/536/21, шляхом заборони суб`єктами державної реєстрації прав, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, уповноваженим здійснювати реєстраційні дії у відповідності до Закону України №1952-ІV від 01.07.2004р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об`єкта нерухомого майна: нежитлових приміщень загальною площею 252,1 кв.м, на першому поверсі в літ. А-4 за адресою: Миколаївська область, м.Миколаїв, вул. Морехідна, буд. 1в/4 та реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 01, який належить приватному підприємству «ЮРИКОН».

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, тобто 05.05.2021р.

4. Ухвала є виконавчим документом та може бути пред`явлена до виконання в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», протягом трьох місяців.

5. За даною ухвалою стягувачем є: приватне підприємство «ЮРИКОН» (54010, м.Миколаїв, вул. Морехідна, 1В/4, ідентифікаційний код в ).

Ухвала може бути оскаржена у порядку, визначеному статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

За змістом ч. 8 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Згідно ч. 4 ст. 144 Господарського процесуального кодексу України особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Суддя О.В. Ткаченко