ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

14.05.2021м. ДніпроСправа № 904/4758/21
за позовом ОСОБА_1 , м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Холдінг компанія "Інтермет", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

відповідача-2: ОСОБА_2 , м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

відповідача-3: ОСОБА_3 , м. Запоріжжя

відповідача-4: ОСОБА_4 , м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

відповідача-5: ОСОБА_5 , м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

відповідача-6: Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Метизи", м. Запоріжжя

про відшкодування збитків у сумі 1548980,82грн

Суддя Євстигнеєва Н.М.

С У Т Ь С П О Р У:

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом, яким просить стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Холдінг компанія "Інтермет", ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , відповідача-6: Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Метизи" збитків у сумі 1548980,82грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що є учасником Товариства з обмеженою відповідальністю "Холдінг компанія "Інтермет" з часткою 3,5% статутного капіталу Товариства, що дорівнює 700,00грн.

У 2012 році ТОВ "Холдінг компанія "Інтермет" уклало з ТОВ "Науково-виробничою фірмою "Дніпропроект" попередній договір купівлі-продажу комплексу будівель та споруд, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 .

28.01.2013 відбулися загальні збори учасників Товариства, на яких були присутні: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ТОВ "Торговий Дім "Метизи", що у сукупності володіють 93,45% часток у статутному капіталі. У наведену дату загальні збори прийняли рішення про продаж комплексу будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

29.01.2013 між ТОВ "Холдінг компанія "Інтермет" (продавець) та ТОВ "Науково-виробничою фірмою "Дніпропроект" (покупець) укладено договір купівлі-продажу комплексу будівель та споруд, вартістю 650 000,00грн.

В подальшому зазначене майно було передано в іпотеку ПАТ "Арселор Міттал Кривий Ріг" в рахунок забезпечення зобов`язань за договором від 11.07.2013. При цьому заставна вартість комплексу будівель була визначена у розмірі 16 163 970,00грн відповідно до звіту про оцінку майна, здійсненого 04.03.2013.

26.12.2014 ТОВ "Холдінг компанія "Інтермет" та ТОВ "Науково-виробничою фірмою "Дніпропроект" внесли зміни до договору іпотеки, змінили заставну вартість цього майна, визначивши її в розмірі 30 440 783,00грн.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 28.02.2019 у справі № 904/10956/16 визнано недійсним рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Холдінг компанія "Інтермет", оформлене протоколом №3 від 28.01.2013, про продаж ТОВ "Науково-виробничою фірмою "Дніпропроект" комплексу будівель та споруд Товариства з обмеженою відповідальністю "Холдінг компанія "Інтермет", що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м.Кривий Ріг, вул. Гірничорятувальна, 21.

Оскільки позивач не був повідомлений про скликання загальних зборів 28.01.2013 та його порядок денний, втратив можливість скористатись правом виходу з товариства, відповідно, і на отримання вартості частки у статутному капіталі товариства виходячи з дійсної (ринкової) вартості майна. Тобто збитки, спричинені ОСОБА_1 внаслідок не повідомлення ТОВ "Холдінг компанія "Інтермет" та Головою товариства ОСОБА_2 про загальні збори та їх порядок денний, дорівнюються вартості частини майна товариства, пропорційної його частці в статутному капіталі товариства, з врахуванням дійсної (ринкової) вартості комплексу будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій справі № 904/3679/17 Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду (постанова від 26.06.2018) задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ "Холдінг компанія "Інтермет", зобов`язав Товариство надати ОСОБА_1 належним чином завірені копії річних звітів про фінансово-господарську діяльність товариства за 2011-2016 роки.

Таким чином, позивач вважає, що у справах №904/10956/16 та №904/3679/17 встановлені порушення його корпоративних прав немайнового характеру, які знаходяться у взаємному зв`язку з порушенням ТОВ "Холдінг компанія "Інтермет" та його учасниками, які приймали участь в загальних зборах від 28.01.2013, та корпоративних прав майнового характеру, що є підставою для звернення до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Разом із позовною заявою позивач надав заяву про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом:

- накладення арешту на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "Холдінг компанія "Інтермет", ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Метизи";

- заборони ОСОБА_2 відчужувати у будь-який

спосіб належне їй на праві власності нерухоме майно: І) будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; 2) будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ;

- заборони ОСОБА_3 відчужувати у будь-який спосіб належне йому на праві власності нерухоме майно - квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .

Заява про вжиття заходів забезпечення позову обгрунтована тим, що сума, заявлена до відшкодування, є значною, відповідачі діяли недобросовісно та є ймовірність продовження такої поведінки, тому в майбутньому, в разі задоволення позову, може бути істотно ускладнено виконання судового рішення та ефективне поновлення прав позивача.

При цьому позивач посилається на постанови Верховного Суду від 10.03.2021 у справі №922/2566/20, від 19.02.2019 у справі № 911/1695/18, від 11.08.2020 у справі №911/3136/19, в яких Верховний Суд неодноразово ставав на сторону позивача в питаннях необхідності забезпечення позову.

У якості доказів на підтвердження вимог заяви про забезпечення позову позивач надає Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта станом на 05.05.2021 № 255303535.

Наведене, на думку заявника, є підставою для вжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти та заборони відчуження майна, яке належить відповідачам.

Приписами частин першої, другої ст. 136 ГПК України встановлено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Положеннями частини першої ст. 137 ГПК України визначено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб (п.1) та заборони відповідачеві вчиняти певні дії (п.2).

За своєю правовою природою забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

При цьому, забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та законних інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя.

Отже, питання задоволення заяви про застосування заходів до забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити припущення про утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття відповідних заходів забезпечення позову.

Сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У разі подання позову майнового характеру заявник має доводити, що майно (грошові кошти), наявне у відповідача, може зникнути, зменшитися в кількості, або може погіршитися його якість на момент виконання рішення в результаті об`єктивних чи суб`єктивних причин. Доказом таких обставин може бути вчинення відповідачем активних дій, спрямованих на приховування або відчуження майна; дій, спрямованих на уникнення відповідальності або перешкоджання законному стягненню; відсутність грошових коштів для виконання зобов`язання за спірними правочинами; незадовільний фінансовий стан; наявність відкритих виконавчих проваджень тощо.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідачів від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Тобто, у розумінні зазначених положень обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.

З урахуванням загальних вимог, передбачених ст.73 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними і адекватними із заявленими позивачем вимогами.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересів), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Обрані заходи забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, своєю чергою, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, а також можливість реального і ефективного виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Зі змісту поданої позивачем заяви про забезпечення позову реальної загрози невиконання чи утруднення виконання відповідачем можливого рішення суду про задоволення позову не вбачається, оскільки жодних доказів на підтвердження інформації щодо того, що відповідачами здійснюються дії з підготовки документів для відчуження належного йому на праві власності нерухомого майна, збираються відповідні довідки, готуються проекти договорів тощо, позивачем до суду надано не було.

Наданими позивачем доказами (Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта станом на 05.05.2021 № 255303535) не підтверджується обґрунтованість припущення позивача щодо утруднення або унеможливлення виконання майбутнього рішення суду та що невжиття таких заходів призведе до ускладнення ефективного поновлення права позивача.

Що стосується посилань позивача на постанови Верховного Суду від 10.03.2021 у справі №922/2566/20, від 19.02.2019 у справі № 911/1695/18, від 11.08.2020 у справі №911/3136/19, в яких, на думку заявника, Верховний Суд ставав на сторону позивача в питаннях необхідності забезпечення позову, суд зазначає, що у цих справах під час розгляду заяв про забезпечення позову встановлено таке:

наданими доказами підтверджується обґрунтованість припущення позивачів щодо можливості вчинення подальшого продажу нерухомого майна, яке належало та належить підприємству, особам, які наразі не є учасниками справи, що в подальшому ускладнить ефективне поновлення права у разі задоволення позову (справа №922/2566/20);

з інформації, опублікованої на офіційному сайті судової влади України, вбачається, що до Заводу різними суб`єктами господарювання подано низку позовів про стягнення коштів у загальній сумі "практично 150000000 грн."; Завод не здійснює жодної господарської діяльності, окрім здавання в оренду нерухомого майна, а відтак джерело його доходів є обмеженим; у мережі Інтернет розміщено оголошення щодо продажу Комплексу, який за своїми характеристиками є ідентичним майну, яке належить Заводу; склад комплексу, який запропоновано до продажу, відповідає майну, зазначеному в інформаційній довідці від 24.07.2018 №131933508 (справа № 911/1695/18).

Як убачається, при розгляді в цих справах заяв про забезпечення позову, Верховний Суд підтвердив наявність в матеріалах доказів, що свідчать про обгрунтовані припущення заявників щодо можливого ускладнення виконання судового рішення.

Посилання позивача на постанову Верховного Суду від 11.08.2020 у справі № 911/3136/19 є безпідставним, оскільки цією постановою було залишено без змін постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2020, якою задоволено апеляційну скаргу ПАТ "Київметробуд", скасовано ухвалу Господарського суду Київської області від 19.12.2019 у справі №911/3136/19 та відмовлено в задоволенні заяви представника Vantaris LTD Закопайло Ольги Олександрівни про забезпечення позову до подання позовної заяви.

За таких обставин, заява позивача про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 136, 137, 138, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів щодо забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дати її прийняття 14.05.2021.

Ухвала господарського суду може бути оскаржена до Центрального апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням підпункту 17.5 підпункту 17 розділу XI "Перехідні положення" цього Кодексу.

Суддя Н.М. Євстигнеєва