ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12.05.2021 Справа № 905/463/21

Господарський суд Донецької області у складі судді Лейби М.О., при секретарі судового засідання Григор`євій М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго м.Київ в особі відокремленого підрозділу Дніпровська електроенергетична система, м.Запоріжжя

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма Іліс, м.Маріуполь, Донецька область

про стягнення 145352,93 грн.

за участю представників:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Приватне акціонерне товариство Національна енергетична компанія Укренерго м.Київ в особі відокремленого підрозділу Дніпровська електроенергетична система, м.Запоріжжя, звернувся до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма Іліс, м.Маріуполь, Донецька область про стягнення 145352,93грн., з яких: 119787, 52грн. попередня оплата; 9019,96грн. - інфляційні збитки за період користування грошовими коштами; 8160,32грн. проценти за період користування коштами; 8385,13грн. - пеня.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем робіт за договором №17-065490-19 від 27.11.2019 та не повернення попередньої оплати за даним договором.

Ухвалою суду від 01.04.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 28.04.2021.

Ухвалою від 28.04.2021 судове засідання відкладено на 12.05.2021.

У засідання суду 12.05.2021 представник позивача не з`явився, про місце, час та дату проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Відповідач для участі в даному судовому засіданні 12.05.2021 свого представника не направив.

Матеріалами справи підтверджується, що ухвала про відкриття провадження та призначення справи до розгляду направлена ТОВ Фірма «Іліс» на адресу згідно з даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань: вул. Громової, буд. 63, кім.306, м.Маріуполь Донецької області, 87518, копія якої повернулася до суду 13.04.2021 з поштовою відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

В той же час, після звернення позивача до суду з позовною заявою, станом на 20.03.2021 відбулася зміна юридичної адреси ТОВ Фірма «Іліс» та за інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань актуальною адресою є: вул. Панаса Мирного, буд. 11, м.Київ, 02000.

Однак, ухвала про відкриття провадження та призначення справи до розгляду направлена ТОВ Фірма «Іліс» на адресу вул. Панаса Мирного, буд. 11, м.Київ, 02000 повернулася до суду 13.04.2021.

За таких обставин, з метою забезпечення законних прав та інтересів учасників судового процесу, розгляд справи відкладався.

Факт неотримання відповідачем поштової кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, залежав від волевиявлення самого адресата, тобто мав суб`єктивний характер та є наслідком неотримання адресатом пошти під час доставки за вказаною адресою і не звернення самого одержувача кореспонденції до відділення пошти для отримання рекомендованого поштового відправлення.

Разом з тим, позивачем до позовної заяви надані розрахунковий документ (службовий чек) Укрпошти та опис вкладення у цінний лист, адресований відповідачеві ТОВ Фірма «Іліс» за адресою, визначеною у позовній заяві та яка відповідає відомостям в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на час звернення позивача до суду з позовною заявою (вул. Громової, буд. 63, кім.306, м.Маріуполь Донецької області, 87518), в якому, зокрема, зазначено: «позовна заява про стягнення коштів від 12.03.2021 №02/9629».

Опис вкладення у цінний лист, наданий позивачем до позовної заяви, як доказ надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів, не суперечить вимогам чинного законодавства та підтверджує факт надсилання відповідачеві копії позовної заяви та копій доданих до неї документів.

За перевіркою на сайті "Укрпошта" щодо відстеження поштових пересилань за трек кодом (№932), який міститься в розрахунковому документі (службовому чеку) Укрпошти та в описі вкладення, згідно з яким позивачем було надіслано відповідачу копію позовної заяви, вбачається, що вказане відправлення отримано адресатом 26.03.2021.

Вказане свідчить про обізнаність відповідача про ініціювання позивачем судового провадження відносно нього, а тому він не був позбавлений права та можливості вжити заходи дізнатися про стан відповідного судового провадження, зокрема, скориставшись для цього відкритим безоплатним цілодобовим доступом до Єдиного державного реєстру судових рішень.

Суд зазначає, що відповідач своїм правом на подання відзиву на позов у визначений судом строк (протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі) не скористався, заперечень проти розгляду справи у спрощеному позовному провадженні та будь-яких заяв (клопотань) щодо продовження або поновлення процесуальних строків, в тому числі на подання відзиву, до суду не надходило.

Згідно із частиною 9 статті 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Клопотань від сторін про відкладення розгляду справи не заявлено. Про наявність доказів, які відсутні у матеріалах справи та без дослідження яких неможливо розглянути справу по суті, суду не повідомлялося.

В той же час згідно з положеннями статті 129 Конституції України та статті 2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

З огляду на те, що під час розгляду справи судом було створено сторонам необхідні умови для доведення фактичних обставин справи, зокрема, було надано достатньо часу для реалізації кожним учасником спору своїх процесуальних прав, передбачених статтями 42, 46 ГПК України, зважаючи на наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до правил частини 9 статті 165, статті 202 ГПК України.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд

ВСТАНОВИВ:

27.11.2019 між Приватним акціонерним товариством «Національна енергетична компанія «Укренерго» (замовник), в особі директора технічного Дніпровської ЕС, та Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма «Іліс» (підрядник) укладений договір №17-065490-19 (далі договір), згідно з пунктом 1.2. якого підрядник зобов`язується (на свій ризик, своїми засобами та силами, у встановленому договором порядку) виконати за завданням замовника роботу за ціною, в обсягах, з характеристиками (якістю) та у строки згідно з умовами договору (далі робота), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити підряднику належно виконану роботу в порядку, визначеному договором.

Предмет закупівлі: «ДСТУ Б.Д.1.1-1:2013 Капітальний ремонт пожежного водопроводу Маріупольського РЕЦ: ПС 750 кВ «Південнодонбаська» Інв. № 14/54/3000-7 Капітальний ремонт і реставрація» (пункт 1.1. договору).

Відповідно до пункту 1.3. договору склад, характер, обсяги, вартість роботи, інші показники (характеристики) та вимоги до якості роботи визначені в Додатку 1 до договору (Технічне завдання), Додатку 2 до договору (Договірна ціна та кошторисна документація до неї), інших умовах договору.

Пунктом 2.2. договору визначена ціна договору (відповідно до Додатку 2), яка становить 499 114,67грн. без урахування ПДВ, крім того ПДВ 20% - 99 822,93грн., що разом з ПДВ 20% становить 598 937,60грн.

Замовник погоджується виплатити підряднику вартість робіт з урахуванням виконання підрядником його зобов`язань, визначених у договорі (пункт 3.1. договору).

Оплата за договором здійснюється в безготівковому порядку, шляхом перерахування грошових коштів з поточного рахунку замовника на поточний рахунок підрядника (пункт 3.2. договору).

Пунктом 3.3. договору визначені форми, порядок, розміри оплати:

3.3.1. Перерахування попередньої оплати в розмірі 99 822,93грн. без ПДВ, крім того ПДВ 20% - 19 964,59грн., що разом становить 119 787,52грн., на підставі рахунку фактури, наданого підрядником.

3.3.2. Проміжних платежів за виконані роботи, після повного погашення підрядником авансового платежу (на роботи), протягом 25 банківських днів з дати підписання сторонами актів приймання виконаних робіт за звітний місяць за формою №КБ-2в (далі Акт КБ-2в) та Довідки про вартість виконаних робіт та витрати за формою №КБ-3 (далі Довідка КБ-3), з врахуванням суми отриманого авансу на виконання робіт.

Відповідно до пункту 3.4. договору аванс сплачується замовником протягом 10 банківських днів з моменту визначення замовником джерела фінансування, що оформлюється відповідним рішенням, та повідомлення підрядника відповідним листом.

У разі порушення договірних зобов`язань з вини підрядника, всі авансові платежі, які не підтверджені відповідними Актами, підлягають поверненню замовнику протягом 3 банківських днів з дня отримання відповідної вимоги замовника з урахуванням індексу інфляції та процентів за користування чужими коштами, передбачених статтею 536 Цивільного кодексу України, в розмірі облікової ставки НБУ від суми авансового платежу за кожен день користування авансом, починаючи з дня його зарахування на рахунок підрядника незалежно від того, припинені зобов`язання за договором на дату отримання вимоги замовника чи ні (пункт 3.8. договору).

Згідно з пунктом 4.1. договору підрядник виконує роботу за адресою (місцем) згідно з умовами та у строки, що зазначені в договорі.

Робота визнається виконаною з дати підписання замовником акту приймання-передачі виконаної роботи (пункт 4.5. договору).

У разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність передбачену договором та чинним законодавством України (пункт 7.1. договору).

Відповідно до пункту 7.3. договору, за порушення строків виконання робіт підрядник сплачує замовнику згідно з частиною другою статті 231 Господарського кодексу України пеню у розмірі 0,1% вартості роботи, строк виконання якої порушений, за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів підрядник повинен додатково сплатити замовнику штраф у розмірі семи відсотків від вказаної вартості.

Згідно з пунктом 12.1. договору, підрядник повинен виконати роботу протягом 150 календарних днів з моменту перерахування попередньої оплати підряднику.

Договір набуває чинності з дати його підписання обома сторонами та діє до 30.12.2020, а в частині розрахунків до повного виконання (пункт 12.2. договору).

Замовник має право розірвати договір в односторонньому порядку, надіславши підряднику повідомлення про розірвання і пояснивши його причини, якщо підрядник порушив умови договору (пункт 13.5. договору).

Договір підписаний представниками сторін, підпис представника юридичної особи підрядника засвідчений печаткою Товариства.

Сторонами підписаний Додаток №1 до договору №17-065490-19 від 27.11.2019 Технічне завдання «ДСТУ Б.Д.1.1-1:2013 Капітальний ремонт пожежного водопроводу Маріупольського РЕЦ: ПС 750 кВ «Південнодонбаська» Інв. №14/54/3000-7 Капітальний ремонт і реставрація», згідно з яким термін виконання робіт: протягом 150 календарних днів з дня перерахування попередньої оплати підряднику.

За твердженнями позивача, на виконання умов договору №17-065490-19 від 27.11.2019, згідно з платіжним дорученням №236 (#01) від 04.03.2020, замовник перерахував підряднику в якості попередньої оплати за капітальний ремонт пожежного водопроводу, грошові кошти в сумі 119 787,52грн.

Проте підрядник в обумовлений договором строк не приступив до виконання робіт. Тому враховуючи порушення підрядником строків виконання робіт та умов договору, замовником було направлено підряднику претензію №2/29764 від 18.08.2020 з повідомленням про розірвання договору в односторонньому порядку та з вимогою протягом 3 банківських днів повернути авансовий платіж у розмірі 119 787,52грн., який був отриманий підрядником, а також сплатити інфляційні збитки та проценти за період користування чужими коштами, і пеню.

В якості доказів направлення претензії позивачем до матеріалів позовної заяви додані копії опису вкладення у цінний лист, накладної та фіскального чеку АТ «Укрпошта» від 19.08.2020. Однак підрядник отриманий від замовника аванс у розмірі 119 787,52грн. замовнику не повернув. Претензія залишена без відповіді і задоволення.

З огляду на те, що підрядник не повернув підряднику авансовий платіж, не виконав вимоги претензії, ПрАТ Національна енергетична компанія Укренерго м.Київ в особі відокремленого підрозділу Дніпровська електроенергетична система, м.Запоріжжя звернулося до суду з позовом до ТОВ Фірма Іліс про стягнення попередньої оплати в сумі 119787,52грн., інфляційний збитків за період користування грошовими коштами в сумі 9019,96грн., процентів за період користування коштами в сумі 8160,32грн. та пені в сумі 8385,13грн., посилаючись на невиконання підрядником своїх зобов`язань з виконання робіт та повернення авансового платежу (попередньої оплати).

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд виходить з наступного:

Згідно з частинами першою, третьою статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За приписами статей 525, 526 цього Кодексу зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 2 статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, за змістом якої цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, з договору.

Відповідно до статей 626, 627, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями статті 615 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.

Відповідно до частин першої та третьої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено законом або договором. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Отже, за змістом наведених норм розірвання господарського договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Право сторони на одностороннє розірвання договору може бути передбачено законом або безпосередньо у договорі, а може залежати від вчинення/невчинення сторонами договору певних дій, так і без будь-яких додаткових умов (безумовне право сторони на відмову від договору).

Одностороння відмова від договору не потребує узгодження та як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання. У випадках, коли права на односторонню відмову у сторони немає, намір розірвати договір може бути реалізований лише за погодженням з іншою стороною, оскільки одностороннє розірвання договору не допускається, а в разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору - за судовим рішенням на вимогу однієї із сторін.

Спірні правовідносини у цій справі виникли у сфері виконання підрядних робіт на підставі укладеного між сторонами договору №17-065490-19 від 27.11.2019.

Згідно з частинами першою та другою статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду (частина перша статті 846 ЦК України).

Глава 61 ЦК України у параграфах 2 - 4 регулює окремі різновиди договорів підряду. Тому загальні норми параграфа 1 глави 61 ЦК України можуть застосовуватись до окремих видів договорів підряду, передбачених цим Кодексом.

Юридичний аналіз зазначених правових положень дозволяє зробити висновок про те, що договір підряду є одним з цивільно-правових договорів, який має власне правове регулювання умов його укладення та визначає особливості захисту сторонами такого договору своїх прав та інтересів у процесі його виконання.

Відповідно до матеріалів даної справи на виконання умов договору №17-065490-19 від 27.11.2019 замовником (позивачем) перераховано на рахунок підрядника (відповідача) ТОВ Фірма «Іліс» попередню оплату в сумі 119 787,52грн. згідно з платіжним дорученням №236 (#01) від 04.03.2020.

Згідно з пунктом 12.1. договору та Додатком №1 до договору «Технічне завдання», підрядник повинен виконати роботу протягом 150 календарних днів з моменту перерахування попередньої оплати підряднику.

Оскільки авансовий платіж був отриманий підрядником 04.03.2020, отже, він повинен був виконати роботу у строк до 31.07.2020 (включно).

Однак, доказів виконання підрядником робіт, обумовлених договором, або неможливості розпочати їх виконання в узгоджений сторонами договору строк, та відповідно повідомлення замовника про неможливість розпочати роботи в узгоджений сторонами договору строк, суду не надано та матеріали справи не містять. Відповідач вказаного не спростував, належних доказів факту виконання договірних зобов`язань не надав.

Відповідно до пункту 13.5. договору замовник має право розірвати договір в односторонньому порядку, надіславши підряднику повідомлення про розірвання і пояснивши його причини, якщо підрядник порушив умови договору.

У разі порушення договірних зобов`язань з вини підрядника, всі авансові платежі, які не підтверджені відповідними Актами, підлягають поверненню замовнику протягом 2 банківських днів з дня отримання відповідної вимоги замовника з урахуванням індексу інфляції та процентів за користування чужими коштами, передбачених статтею 536 Цивільного кодексу України, в розмірі облікової ставки НБУ від суми авансового платежу за кожен день користування авансом, починаючи з дня його зарахування на рахунок підрядника незалежно від того, припинені зобов`язання за договором на дату отримання вимоги замовника чи ні (пункт 3.8. договору).

Таким чином, сторони договору врахувавши встановлену законом свободу договору, на власний розсуд погодили підстави та порядок припинення дії цього договору, що не суперечить вимогам статей 6, 525, 598, 627, 651 ЦК України та статей 188, 291 ГК України.

Отже відповідачем були порушені умови договору в частині дотримання строків виконання робіт, оскільки станом на дату звернення позивача до суду відповідач як підрядник не приступив до виконання своїх обов`язків за договором, відповідно вказане свідчить про наявність обставин виникнення у замовника (позивача) права на відмову від договору підряду, яке пов`язано із вказаними діями підрядника (порушення умов договору, як то своєчасно не розпочав роботи), а отже і на припинення дії цього договору.

Як зазначено вище у серпні 2020 року замовник звернувся до підрядника з претензією №2/29764 від 18.08.2020 з повідомленням про розірвання договору в односторонньому порядку та з вимогою протягом 3 банківських днів повернути авансовий платіж у розмірі 119 787,52грн., оскільки з моменту перерахування оплати і до часу звернення з відповідною претензією підрядник не приступив до виконання робіт.

Суд зазначає, що замовник (позивач), надсилаючи претензію, обрав підставу та порядок припинення дії договору, передбачений пунктом 13.5. договору.

За вказаних обставин, судом встановлено припинення зобов`язань сторін за договором №17-065490-19 від 27.11.2019 в односторонньому порядку згідно поданої замовником претензії №2/29764 від 18.08.2020, яка вважається належною і обґрунтованою відмовою від договору, здійсненою ним на підставі пункту 13.5. договору та частини третьої статті 651 ЦК України.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що оскільки замовникові згідно із положеннями договору надано право відмовитися в односторонньому порядку від договору, якщо підрядник порушив умови договору, і це право не може бути обмежене, а відповідач належними доказами не довів факту виконання договірних зобов`язань, у позивача є правові підстави для відмови від договору та вимоги про повернення відповідачем суми авансу, у зв`язку із чим позовні вимоги про повернення попередньої оплати (авансу у припиненому зобов`язанні) є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлені вимоги про стягнення процентів за період користування коштами, пені та інфляційних збитків.

Відповідно до частини першої статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (частина друга статті 536 ЦК України).

Отже, підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством.

Пунктом 3.8. договору передбачено, що разі порушення договірних зобов`язань з вини підрядника, всі авансові платежі, які не підтверджені відповідними Актами, підлягають поверненню замовнику протягом 2 банківських днів з дня отримання відповідної вимоги замовника з урахуванням індексу інфляції та процентів за користування чужими коштами, передбачених статтею 536 Цивільного кодексу України, в розмірі облікової ставки НБУ від суми авансового платежу за кожен день користування авансом, починаючи з дня його зарахування на рахунок підрядника незалежно від того, припинені зобов`язання за договором на дату отримання вимоги замовника чи ні.

Згідно з наданим розрахунком позивачем нараховано та пред`явлено до стягнення проценти за період користування чужими коштами з 04.03.2020 по 14.08.2020 у розмірі 8 160,32грн.

Судом перевірено розрахунок заявлених до стягнення процентів за період користування чужими коштами з 04.03.2020 по 14.08.2020 та встановлено, що наданий розрахунок є арифметично не вірним. За перерахунком суду розмір цих вимог складає 8149,39грн.

Таким чином, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково в сумі 8149,39грн.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.01.2018 у справу №910/24266/16 вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.

За приписами частини 2 пункту 3.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань №14 від 17.12.2013 (зі змінами та доповненнями) інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений відповідною Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, з викладеного слідує, базою для нарахування є сума боргу яка є існуючою на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні є прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція, дефляція.

Даний висновок суду узгоджується з правовою позицією Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду викладеній у Постанові від 07.08.2019 року у справі №905/1302/18.

Разом з цим, Об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснила, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Згідно наданого розрахунку інфляційних втрат позивачем нараховано та пред`явлено до стягнення інфляційні збитки у загальному розмірі 9 019,96грн.

Вказані нарахування здійснено позивачем на суму боргу в розмірі 119787,00грн. за період березень 2020 рік лютий 2021 рік.

Перевіривши розрахунок та період таких нарахувань судом встановлено, що наданий розрахунок є арифметично не вірним. За перерахунком суду розмір інфляційних збитків складає 9018,73грн.

Таким чином, вимоги про стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню частково в сумі 9018,73грн.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно із частиною першою статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Згідно із частиною 2 статті 231 ГК України У разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Законом може бути визначений розмір штрафних санкцій також за інші порушення окремих видів господарських зобов`язань, зазначених у частині другій цієї статті (частина 3 статті 231 ЦК України).

За умовами пункту 7.3. договору, за порушення строків виконання робіт підрядник сплачує замовнику згідно з частиною другою статті 231 Господарського кодексу України пеню у розмірі 0,1% вартості роботи, строк виконання якої порушений, за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів підрядник повинен додатково сплатити замовнику штраф у розмірі семи відсотків від вказаної вартості.

На підставі вказаного пункту договору позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача пені у сумі 8385,13грн. за період з 01.08.2020 по 14.08.2020, нарахованої на суму 598937,60грн., яка згідно пункту 2.2. договору складає ціну договору.

Судом перевірено розрахунок заявленої до стягнення пені та встановлено, що наданий розрахунок є арифметично вірним.

Таким чином, вимоги про стягнення пені підлягають задоволенню повністю в сумі 8385,13грн.

Розрахунок відсотків за користування коштами, інфляційних втрат та пені судом було здійснено за допомогою програмного забезпечення Ліга Закон.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом третім частини третьої статті 129 Конституції України та статями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши умови договору, надавши відповідну юридичну оцінку всім доказам наявним в матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 12, 13, 73, 74, 76, 77, 79, 86, 91, 129, 236-238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго м.Київ в особі відокремленого підрозділу Дніпровська електроенергетична система, м.Запоріжжя до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма Іліс, м.Маріуполь, Донецька область про стягнення 145352,93грн., з яких: 119787,52грн. попередня оплата; 9019,96грн. - інфляційні збитки за період користування грошовими коштами, 8160,32грн. проценти за період користування коштами, 8385,13грн. - пеня, задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма Іліс (02000, м.Київ, вул.Мирного Панаса, будинок 11; ) на користь Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго (01032, м.Київ, вул. Симона Петлюри, будинок 25; ) в особі відокремленого підрозділу Дніпровська електроенергетична система (69096, м.Запоріжжя, вул. Гребельна, б.2; ) основний борг в сумі 119 787,52грн., 9018,73грн. - інфляційні збитки за період користування грошовими коштами, 8149,39грн. проценти за період користування коштами, 8385,13грн. пеня та судовий збір в сумі 2269,81грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

Згідно із статтею 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суд Донецької області.

Рішення складено та підписано 12.05.2021.

Суддя М.О. Лейба