ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2021 р. Справа№ 910/15659/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Козир Т.П.

Кравчука Г.А.

за участю секретаря судового засідання Огірко А.О.

за участю представника(-ів): згідно з протоколом судового засідання від 22.04.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

на рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2021

у справі №910/15659/20 (суддя Демидов В.О.)

за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інформаційне агентство "УНН"

про спростування недостовірної інформації,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інформаційне агентство "УНН" про визнання недостовірною інформацію у вигляді фактичних тверджень: "Але постанова Кабміну, схоже, була неписана для "Енергоатому". У квітні-травні керівник АЕС ОСОБА_1 отримав 421 тис. грн зарплатні, що у 10 разів більше визначеної Кабміном.", що була поширена Товариством з обмеженою відповідальністю "Інформаційне агентство "УНН" у статті під назвою "Неефективний менеджмент "Енергоатому" довів до злиднів національні АЕС" (адреса веб-сторінки - ІНФОРМАЦІЯ_1); зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Інформаційне агентство "УНН" спростувати недостовірну інформацію про ДП "НАЕК "Енергоатом" шляхом оприлюднення резолютивної частини ухваленого у цій справі судового рішення на веб-сайті інформаційного агентства Українські національні новини (https://www.unn.com.ua) не пізніше місяця з дня набрання судовим рішенням законної сили.

Позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що 16.09.2020 о 13:37 год у мережі інтернет на веб-сайті інформаційного агентства Українські національні новини у вигляді, доступному для публічного ознайомлення, було розміщено статтю під назвою "Неефективний менеджмент "Енегоатому" довів до злиднів національні АЕС" (адреса веб-сторінки - ІНФОРМАЦІЯ_1), в якій вказано: "Але постанова Кабміну, схоже, була неписана для "Енергоатому". У квітні-травні керівник АЕС ОСОБА_1 отримав 421 тис. грн зарплатні, що у 10 разів більше визначеної Кабміном". Позивач вважає, що вказана інформація є недостовірною та упередженою, такою, що містить ознаки дискредитації позивача, її поширення ганьбить ділову репутацію позивача; зазначає, що виплачена на початку квітня 2020 року керівнику позивача заробітна плата була нарахована за березень цього ж року за попереднім місцем роботи за посадою генерального директора ВП ЗАЕС. Також, у квітні 2020 року нараховано (виплачена на початку травня) премію за І квартал 2020 року за посадою генерального директора ВП ЗАЕС, тобто нарахування здійснено за період роботи до початку дії обмежень та за посадою, на яку не поширюються обмеження.

У відзиві на позов відповідач заперечував проти позову, посилаючись на те, що позивачем не доведено порушення внаслідок поширення спірної інформації їх особистих немайнових прав. Також, зазначив про те, що у відповіді на інформаційний запит відповідача у позивача щодо заробітної плати ОСОБА_1 , повідомлено про неможливість надання такої інформації, посилаючись на те, що інформація відноситься до персональних даних, згоду на розголошення яких від тимчасово виконуючого обов`язки президента ДП "НАЕК "Енергоатом" ОСОБА_1 не отримано; в ДП "НАЕК "Енергоатом" проігноровано запитання, скільки при таких зарплатах керівництва отримують звичайні робітники АЕС. Раніше УНН повідомляв, що цього року ДП "НАЕК "Енергоатом" скотився у збитки з прибутків минулого року. Водночас, призначений у березні ОСОБА_1 вже двічі подав зміни до декларації, де повідомив про отриману зарплату у квітні в розмірі 125,9 тис. грн, а у травні - 296 тис.грн. При цьому, на нього мало б поширюватися розпорядження уряду, яке обмежило зарплату чиновникам у розмірі 10 мінімальних зарплат або не більше 47,2 тис. грн під час дії карантину. Дана інформація була опублікована в статті під назвою "У державному "Енергоатомі" засекретили зарплату керівника ОСОБА_1 , що сягнула у карантин 300 тис.грн" за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2. При цьому дана стаття ніким не оспорювалась та не спростовувалась.

У відповіді на відзив позивач зазначав, що спірна інформація не є оціночним судженням, в розумінні ст. 30 Закону України "Про інформацію", оскільки містить фактичні дані про дії позивача та є можливість перевірити ці висловлювання на предмет відповідності їх дійсності, містить саме недостовірні дані, а не оціночні судження, оскільки не містить алегорій, сатири, гіпербол тощо, які зазвичай застосовуються при наданні критичної оцінки діяльності тієї чи іншої особи, порушує особисті немайнові права позивача, тобто завдає шкоди його діловій репутації, оскільки фактично відповідач поширює інформацію про порушення позивачем вимог законодавства щодо обмеження розміру заробітної плати, що не відповідає дійсності; на думку позивача, у спірних правовідносинах присутні усі елементи правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист ділової репутації.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.01.2021 у справі №910/15659/20 відмовлено в позові.

Судове рішення мотивовано тим, що судом не встановлено факту недостовірності спірної інформації, впливу діями відповідача на ділову репутацію позивача, як юридичної особи. При цьому, суд зазначив, що наведені висловлювання про заробітну плату ОСОБА_1 у квітні-травні 2020 року у розмірі 421 тис. грн не можуть беззаперечно вважатися такими, що не відповідають дійсності, враховуючи відкриті дані про доходи вказаної особи на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням суду Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" подало до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2021 у справі №910/15659/20 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі скаржником викладено обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, аналогічні тим, які викладено в позовній заяві та відповіді на відзив. При цьому позивач стверджує, що рішення суду базується на доказах, які не відповідають критеріям належності та допустимості (наявні на сайті https://public.nazk.gov.ua повідомлення про суттєві зміни в майновому стані, подані ОСОБА_1 18.04.2020 та 17.05.2020) і є менш вірогідними, ніж докази, подані позивачем (довідка про заробітну плату, виплачену позивачем тимчасово виконуючому обов`язки президента ДП "НАЕК "Енергоатом" ОСОБА_1 у квітні - травні 2020 р.). Позивач вважає помилковим висновок суду про те, що позивачем не надано належних доказів порушення спірною інформацією особистих немайнових прав позивача у контексті заробітної плати керівництва позивача, оскільки саме позивач відповідає за дотримання законодавства про оплату праці в частині виплати заробітної плати тимчасово виконуючому обов`язку президента ДП "НАЕК "Енергоатом" ОСОБА_1; вказана недостовірна інформація порушує особисті немайнові права позивача, тобто завдає шкоди його діловій репутації, оскільки відповідач поширює інформацію про порушення позивачем вимог законодавства про оплату праці, що не відповідає дійсності.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.07.2019 було відкрито провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2021 у справі №910/15659/20; призначено апеляційну скаргу до розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування рішення суду є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства. Також у відзиві відповідач просить стягнути з позивача на його користь 30000 грн судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених при розгляді даної справи в судах першої та апеляційної інстанцій.

30.03.2021 через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, в якому позивач просив заяву відповідача щодо стягнення 15000 грн на професійну правничу допомогу, понесених в суді першої інстанції залишити без розгляду, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив суд скаргу задовольнити, скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити; підтримав клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, просив його задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти апеляційної скарги, просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін; просив стягнути з позивача на його користь 30000 грн судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених при розгляді даної справи в судах першої та апеляційної інстанцій.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та надані пояснення, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, виходячи з наступного.

16.09.2020 о 13:37 год у мережі інтернет на веб-сайті інформаційного агентства Українські національні новини розміщено статтю під назвою "Неефективний менеджмент "Енегоатому" довів до злиднів національні АЕС" (адреса веб-сторінки - ІНФОРМАЦІЯ_1). Вказана стаття містить, зокрема, такі висловлювання: "Але постанова Кабміну, схоже, була неписана для "Енергоатому". У квітні-травні керівник АЕС ОСОБА_1 отримав 421 тис. грн зарплатні, що у 10 разів більше визначеної Кабміном".

Вказані висловлювання позивач просить визнати недостовірною інформацією у вигляді фактичних тверджень та зобов`язати позивача спростувати дану інформацію.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем надано суду копію наказу Міністерства енергетики та захисту довкілля України № 52-н/к від 05.05.2020, довідку про доходи ОСОБА_1 .

Так, відповідно до наказу Міністерства енергетики та захисту довкілля України № 52-н/к від 05.05.2020 тимчасово виконуючим обов`язки президента Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" ОСОБА_1 наказано установити з 02.04.2020 та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2, посадовий оклад у розмірі 47230 грн.

Відповідно до довідки про доходи, виданої ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", у квітні 2020 року т.в.о. президенту ДП "НАЕК "Енергоатом" ОСОБА_1 нараховано 44980,95 грн, у травні 2020 року - 47230,00 грн.

25.09.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою про спростування недостовірної інформації, в якій вимагав опублікувати спростування поширених відомостей невідкладного розміщення протягом трьох календарних днів на офіційному інтернет-сайті https://www.unn.com.ua.

Виходячи зі змісту статті 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав Інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати (ст. 94 Цивільного кодексу України).

Статтею 299 Цивільного кодексу України передбачено, що фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації і може звернутися до суду з позовом про її захист.

Згідно зі статтею 277 Цивільного кодексу України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації; спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 91 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.

Згідно ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, в тому числі, ділова репутація, ім`я (найменування), а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Відповідно до ч. 1 ст. 200 ЦК України, інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про інформацію" інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Згідно із частинами першою та другою статті 30 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Норма частини першої статті 30 Закону України "Про інформацію", яка встановлює підстави для звільнення від відповідальності за порушення законодавства про інформацію, має оцінюватися в загальному контексті цього Закону, зокрема статті 5, яка визначає право кожного на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

При розгляді справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин:

а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб;

б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача;

в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності;

г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Для вирішення спору та прийняття правильного рішення необхідно встановити:

- чи мало місце поширення відповідачем інформації;

- чи стосувалася поширена інформація позивача;

- чи є підстави для визнання поширеної інформації недостовірною, що не відповідає дійсності;

- чи призвело поширення інформації до порушення особистих немайнових прав позивача.

Судом встановлено, що спірна інформація була поширена відповідачем за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 та стосувалась позивача.

Відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки дійсності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні статті 10 Конвенції.

У свою чергу фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом.

У статті за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 міститься чітке висловлювання щодо факту отримання ОСОБА_1 у квітні-травні 421000 грн заробітної плати. Враховуючи дату публікації статті мається на увазі отримання заробітної плати саме у квітні-травні 2020 року.

Позивачем у спростування наведених фактів надано суду довідку про доходи ОСОБА_1 у квітні та травні 2020 року саме на посаді тимчасово виконуючого обов`язки президента ДП "НАЕК "Енергоатом", згідно якої заробітна плата ОСОБА_1 склала 44980,95 грн у квітні 2020 року та 47230,00 грн у травні 2020 року.

При цьому позивачем у позовній заяві зазначено, що нарахована у березні 2020 р. заробітна плата виплачена ОСОБА_1 за іншою посадою (генерального директора ВП ЗАЕС) у квітні 2020 року, крім того у квітні 2020 року ОСОБА_1 також отримано премію за іншою посадою (генерального директора ВП ЗАЕС).

Водночас, як вбачається із відомостей сайту https://public.nazk.gov.ua, ОСОБА_1 18.04.2020 подано електронну декларацію із поміткою "Форма змін" за 2020 рік, згідно якої 08.04.2020 ним отримано від ДП "НАЕК "Енергоатом" 125905 грн в якості заробітної плати за основним місцем роботи; 17.05.2020 ОСОБА_1 подано електронну декларацію із поміткою "Форма змін" за 2020 рік, згідно якої 07.05.2020 ним отримано від ДП "НАЕК "Енергоатом" 296309 грн в якості заробітної плати за основним місцем роботи. Загальний розмір коштів, отриманих як заробітної плати за основним місцем роботи у квітні-травні 2020 року, склав 422214 грн. При цьому вказані електронні декларації не містять відомостей про те, що вказані кошти отримані як заробітна плата на посаді генерального директора ВП ЗАЕС, а декларації подані ОСОБА_1 саме як т.в.о. президента ДП "НАЕК "Енергоатом".

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України "Про запобігання корупції" особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Відповідно до частини другої статті 52 Закону, у разі суттєвої зміни у майновому стані суб`єкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений суб`єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобов`язаний письмово повідомити про це Національне агентство. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства.

Згідно із п. 7 ч. 1 ст. 46 Закону України "Про запобігання корупції" у декларації зазначаються відомості про отримані доходи суб`єкта декларування або членів його сім`ї, у тому числі доходи у вигляді заробітної плати (грошового забезпечення), отримані як за основним місцем роботи, так і за сумісництвом, гонорари, дивіденди, проценти, роялті, страхові виплати, благодійна допомога, пенсія, доходи від відчуження цінних паперів та корпоративних прав, подарунки та інші доходи.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому, подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності, допустимості, достовірності і вірогідності.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

За змістом ст. 77 ГПК України допустимість доказів означає, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).

Господарський суд, відповідно до ст. 86 ГПК України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, враховуючи встановлені судом обставини, вбачається, що наведені висловлювання про заробітну плату ОСОБА_1 у квітні-травні 2020 року у розмірі 421 тис. грн не можуть беззаперечно вважатися такими, що не відповідають дійсності, враховуючи відкриті дані про доходи вказаної особи на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції.

При цьому, за висновком апеляційного суду, подані відповідачем докази є більш вагомими та вірогідними, ніж докази, надані позивачем на підтвердження розміру заробітної плати, отриманої ОСОБА_1 у квітні-травні 2020 року на посаді т.в.о. президента ДП "НАЕК "Енергоатом".

Також, як вірно зазначив суд першої інстанції, позивачем не надано суду належних доказів порушення спірною інформацією особистих немайнових прав позивача у контексті заробітної плати керівництва позивача.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду відповідачем не порушено, а тому позов про визнання недостовірною інформації та зобов`язання відповідача спростувати недостовірну інформацію не підлягає задоволенню.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покладаються судом на скаржника у відповідності до статті 129 ГПК України.

Стосовно вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Інформаційне агентство "УНН" про стягнення з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" витрат на професійну правничу допомогу в сумі 30000 грн, колегією суддів встановлено наступне.

01.07.2019 між адвокатом Захарчуком Іваном Анатолійовичем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інформаційне агентство "УНН" укладено договір про надання правової допомоги, у відповідності до пунктів 1.1, 1.2 якого адвокат здійснює захист, представництво та надання інших видів правової допомоги клієнту на умовах та в порядку, що визначені цим договором; захист, представництво та надання інших видів правової допомоги за цим договором здійснюється шляхом: забезпечення захисту прав, свобод і законних інтересів клієнта, забезпечення реалізації прав і обов`язків клієнта в судах, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Оплата послуг адвоката за цим договором та компенсація витрат адвоката, здійснених ним для надання правової допомоги за цим договором, проводиться в розмірах, в порядку та на умовах, визначених додатковою угодою до цього договору (п.2.4 договору про надання правової допомоги).

Додатковою угодою від 09.12.2020 №2 до договору про надання правової допомоги від 01.07.2019 сторони домовились, що послуги по наданню правової допомоги адвокатом під час розгляду справи №910/15659/20 в Господарському суді міста Києва за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інформаційне агентство "УНН" про визнання недостовірною інформацію, оцінюються в розмірі 15000 грн, відповідно до п.2.4 договору про надання правової допомоги і є винагородою (гонораром) адвоката.

17.06.2020 між адвокатом Захарчуком Іваном Анатолійовичем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інформаційне агентство "УНН" було складено та підписано акт приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги від 01.07.2019, яким підтверджено надання адвокатом послуг в рамках надання правничої допомоги щодо представництва інтересів та захисту прав клієнта під час розгляду справи №910/15659/20 в Господарському суді міста Києва, загальна вартість послуг (гонорара) складає 15000 грн.

Додатковою угодою від 03.03.2021 №3 до договору про надання правової допомоги від 01.07.2019 сторони домовились, що послуги по наданню правової допомоги адвокатом під час розгляду справи №910/15659/20 в Північному апеляційному господарському суді за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інформаційне агентство "УНН" про визнання недостовірною інформацію, оцінюються в розмірі 15000 грн, відповідно до п.2.4 договору про надання правової допомоги і є винагородою (гонораром) адвоката.

09.03.2021 між адвокатом Захарчуком Іваном Анатолійовичем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інформаційне агентство "УНН" було складено та підписано акт приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги від 01.07.2019, яким підтверджено надання адвокатом послуг в рамках надання правничої допомоги щодо представництва інтересів та захисту прав клієнта під час розгляду справи №910/15659/20 в Північному апеляційному господарському суді, загальна вартість послуг (гонорара) складає 15000 грн.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 28).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Згідно з пунктом 4 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини 1 статті 1 вказаного Закону встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону).

Відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону ).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне господарське процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Згідно зі ст. 12 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Статтею 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами ч. 1 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 статті 126 Кодексу).

У ч. 3 ст. 126 ГПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 Кодексу).

Положеннями ч.ч.1 та 3 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторони у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Колегією суддів встановлено, що у відзиві на позов зазначено попередній розрахунок судових витрат, які відповідач планує понести у зв`язку з розглядом справи, що дорівнює витратам, які пов`язані з правничою допомогою адвоката при розгляді даної справи в суді, орієнтовних (приблизний) розмір яких становить 15000 грн.

Відповідно до ч. 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги (ч. 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Частиною 5 ст. 129 ГПК України визначено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Суд апеляційної інстанції, проаналізувавши додані до відзиву на апеляційну скаргу документи, в якому викладена заява про відшкодування витрат на правничу допомогу, встановив, що вони підтверджують та охоплюють період надання юридичних послуг в суді апеляційної інстанції.

Поряд з цим, судом апеляційної інстанції було досліджено представлені додаткову угоду від 09.12.2020 №2 до договору про надання правової допомоги від 01.07.2019 та акт приймання-передачі наданих послуг від 17.06.2020 до договору про надання правової допомоги від 01.07.2019, та встановлено, що до витрат на професійну правничу допомогу, які були заявлені у суді апеляційної інстанції, були також віднесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000 грн, які надавалися адвокатом клієнту у суді першої інстанції.

Разом з тим, чинним законодавством не передбачено вирішення судом апеляційної інстанції витрат на понесення на професійну правову допомогу, які були надані у суді першої інстанції, та які у суді першої інстанції не заявлялись.

Матеріали справи не містять заяв відповідача, поданих до місцевого господарського суду про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

30.03.2021 через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, в якому позивач просив заяву відповідача щодо стягнення 15000 грн на професійну правничу допомогу, понесених в суді першої інстанції залишити без розгляду, з огляду на ненадання відповідачем суду першої інстанції у встановлений ч.8 ст.129 ГПК України строк доказів щодо розміру понесених в суді першої інстанції витрат, також просив зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції, посилаючись на те, що відповідачем не доведено дійсність та необхідність витрат на правову допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції у розмірі 15000 грн, що зумовлено відсутністю детального опису наданих послуг та здійснених адвокатом витрат; при цьому, позивач зазначив, що відзив на апеляційну скаргу не містить будь-якого ґрунтовного аналізу доводів апеляційної скарги та їх спростування, а майже повністю відтворює доводи, викладені у відзиві на позовну заяву; крім того, враховуючи незначну тривалість судового засідання в суді апеляційної інстанції та відсутність виступу у ньому представника відповідача, витрати на професійну правничу допомогу не відповідають принципу співрозмірності відносно затраченого часу проведення судових засідань; також даний спір є незначної складності (про що свідчить його розгляд судом у спрощеному провадженні), матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження яких адвокат витратив би значний час; отже, заявлений відповідачем розмір витрат на оплату послуг адвоката не відповідає критерію співмірності, що є підставою для його зменшення.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу).

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідна правова позиція викладена також у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

З огляду на викладене, керуючись принципами верховенства права та пропорційності, з огляду на розумність та доцільність витрат на професійну правничу допомогу для даної справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції, в розмірі 10000 грн. В іншій частині в задоволенні заяви необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 129, 240, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2021 залишити без змін.

Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Інформаційне агентство "УНН" про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інформаційне агентство "УНН" 10000 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ на виконання постанови Північного апеляційного господарського суду.

Матеріали справи №910/15659/20 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано 11.05.2021 після виходу з відпустки головуючого судді Коробенка Г.П., суддів Козир Т.П., Кравчука Г.А.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді Т.П. Козир

Г.А. Кравчук