ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.05.2021 м. Івано-ФранківськСправа № 909/313/21

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Матуляк П. Я. , розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Групп ЛТД"

до відповідача: Державного закладу "Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій "Прикарпатський" Міністерства охорони здоров`я України

про стягнення заборгованості в сумі 109 861, 88 грн.

встановив, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Сервіс Групп ЛТД" звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Державного закладу "Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій "Прикарпатський" Міністерства охорони здоров`я України про стягнення заборгованості в сумі 109861, 88 грн.

Ухвалою суду від 14.04.21 відкрито провадження у справі; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; встановлено відповідачу строк у 15 (п`ятнадцять) календарних днів з моменту отримання цієї ухвали для надання суду відзиву на позов; роз"яснено сторонам, що в разі:- ненадання відповідачем у встановлений судом строк без поважних причин відзиву, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи; - визнання позову до початку розгляду справи по суті, суд під час розподілу судових витрат, вирішує питання щодо стягнення з відповідача 50 відсотків сплаченого позивачем судового збору, решту суми судового збору повертає позивачу з державного бюджету; встановлено позивачу строк у 5 (п`ять) календарних днів з моменту отримання відзиву на позов для надання суду відповіді на відзив; встановлено відповідачу строк у 5 (п`ять) календарних днів з моменту отримання відповіді на відзив для надання суду заперечення; встановлено сторонам строк на подачу заяв по суті справи протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

07.05.21 відповідачем подано суду відзив вх.№6630/21, у якому позовні вимоги визнав у повному обсязі.

Відповіді на відзив від позивача до суду не надходило.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, відтак, з огляду на відсутність у суду підстав для виклику сторін з власної ініціативи, згідно з ч. 9 ст. 165 ГПК України, ч. 2 ст. 178, ч.5 ст.252 ГПК України, справа розглядається за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Позиція позивача.

Вказує на те, що між сторонами у справі укладено Договори про закупівлю природного газу № 17-214/19 від 21.01.2020 та № 601/21 від 01.03.2021, відповідно до умов яких Постачальник зобов`язався передати у власність Споживачу у 2020 році природний газ (далі - газ), а Споживач, у свою чергу, - прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені Договором. Зазначає, що позивачем поставлено відповідачу природний газ в січні та лютому 2021 року відповідно обсягом 8,903482 тис.м.куб. на загальну суму 69126,64 грн. та 4,772172 тис.м.куб. на загальну суму 40735,24 грн. Проте, в порушення прийнятих на себе зобов"язань відповідач вартість природного газу, поставленого позивачем за вказаними договорами, не сплатив, відтак загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем за вищезазначеними договорами складає 109861,88 грн. При цьому позивач посилається на приписи ст. 174. 193 Господарського та 530, 610,612, 692, 712, Цивільного кодексів України.

Позиція відповідача.

Позовні вимоги визнає у повному обсязі та просить здійснити розподіл судових витрат за правилами ст.130 ГПК України.

Обставини справи, дослідження доказів.

Між позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Сервіс Групп ЛТД" (за договором - постачальник) та відповідачем - Державним закладом "Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій "Прикарпатський" Міністерства охорони здоров`я України (за договором - споживач) укладено Договір про закупівлю природного газу № 17-214/19 від 21.01.2020 (далі - Договір).

Зазначений договір підписано сторонами та скріплено їх печатками.

Термін дії договору - до 31.01.21, а в частині розрахунків - до їх повного здійснення (п.10.1 договору в редакції додаткової угоди №6 від 31.12.20).

За умовами Договору, зокрема п. 1.1., Постачальник зобов`язався передати у власність Споживачу у 2020 році природний газ (далі - газ), а Споживач, у свою чергу, - прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені Договором.

Між сторонами у справі також укладено додаткові угоди №1 від 20.02.20, №2 від 29.09.20, №3 від 13.10.20, №4 від 22.10.20, №5 від 11.11.20 та №6 від 31.12.20, якими сторони вносили зміни до Договору, зокрема, щодо планового обсягу постачання газу, його ціни, терміну дії договору тощо.

Відповідно до акту прийому-передачі газу № 800 в січні 2021 року Постачальником поставлено природний газ обсягом 8,903482 тис.м.куб. на загальну суму 69126,64 грн. з ПДВ.

Згідно Договору обсяг поставленого природного газу визначено на підставі даних Оператора ГРМ/ГТС, про що сторонами складено та підписано Акт прийому-передачі природного газу № 800 від 31.01.2021.

Відповідно до п. 4.2. Договору в редакції укладеної між сторонами додаткової угоди №1 від 20.02.20 Споживач зобов`язався сплатити вартість місячного обсягу газу на рахунок Постачальника на наступних умовах : 100 % вартості газу не пізніше 20-го числа місяця наступного за місяцем постачання природного газу. Форма розрахунків - безготівкова. Оплата здійснюється споживачем виключно за рахунок бюджетних коштів.

Всупереч прийнятому на себе обов`язку Відповідач не сплатив грошові кошти, внаслідок чого за Відповідачем виникла заборгованість по оплаті за спожиті обсяги природного газу в кількості - 8,903482 тис.м.куб., що становить 69126,64 грн. з ПДВ.

Крім того, між позивачем та відповідачем укладено Договір про закупівлю природного газу № 601/21 від 01.03.2021.

За умовами Договору, зокрема п. 1.1. Постачальник зобов`язався поставити (передати у власність) Споживачу у 2021 році природний газ у порядку, передбаченому Договором, а Споживач зобов`язується прийняти та оплатити газ в розмірах, строки та порядку, визначених Договором.

Відповідно до акту прийому-передачі природного газу № 1233 від 28.02.2021, який підписано відповідачем без жодних зауважень та заперечень, в лютому 2021 року позивачем поставлено природний газ обсягом 4,772172 тис.м.куб. на загальну суму 40735,24 грн. з ПДВ. Згідно Договору, обсяг поставленого природного газу визначено на підставі даних Оператора ГРМ/ГТС.

Відповідно до п. 4.2. Договору, розрахунки Споживача за поставлений газ здійснюються за розрахунковий період до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу, на підставі своєчасно виставленого Постачальником рахунку на оплату та Акту приймання-передачі газу.

З урахуванням викладеного, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем за вищезазначеними договорами складає 109861,88 грн., підтверджується актами звірки взаєморозрахунків та визнається відповідачем.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Частиною 2 наведеної норми передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають, зокрема, з договору або іншого правочину.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно із ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Укладені між сторонами у справі договори про закупівлю природного газу № 17-214/19 від 21.01.2020 та № 601/21 від 01.03.2021 за своєю правовою природою є договорами поставки, відтак до них застосовуються відповідні приписи Господарського та Цивільного кодексів України.

Крім того, статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Оскільки недійсність укладених між сторонами договорів прямо не встановлена законом та вони не визнані судом недійсними, вказані договори є правомірними.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття, покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Таким чином, двосторонній характер договору поставки зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. З укладенням такого договору постачальник бере на себе обов`язок передати у власність покупця товар належної якості і водночас набуває права вимагати її оплати, а покупець, у свою чергу, набуває право вимагати від постачальника передачі цього товару та зобов`язаний здійснити його оплату.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін].

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до акту прийому-передачі газу № 800 в січні 2021 року Постачальником поставлено природний газ обсягом 8,903482 тис.м.куб. на загальну суму 69126,64 грн. з ПДВ.

Відповідно до п. 4.2. Договору в редакції укладеної між сторонами додаткової угоди №1 від 20.02.20 Споживач зобов`язався сплатити вартість місячного обсягу газу на рахунок Постачальника на наступних умовах : 100 % вартості газу не пізніше 20-го числа місяця наступного за місяцем постачання природного газу. Форма розрахунків - безготівкова. Оплата здійснюється споживачем виключно за рахунок бюджетних коштів.

Таким чином, Відповідач мав здійснити оплату за спожиті обсяги газу у січні 2021 року до 20 лютого 2021 року включно.

Відповідно до акту прийому-передачі природного газу № 1233 від 28.02.2021, який підписано відповідачем без жодних зауважень та заперечень, в лютому 2021 року, позивачем поставлено природний газ обсягом 4,772172 тис.м.куб. на загальну суму 40735,24 грн. з ПДВ.

Відповідно до п. 4.2. Договору, розрахунки Споживача за поставлений газ здійснюються за розрахунковий період до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу, на підставі своєчасно виставленого Постачальником рахунку на оплату та Акту приймання-передачі газу.

Таким чином, Відповідач мав здійснити оплату за спожиті обсяги природного газу у лютому 2021 року до 10 березня 2021 року включно, проте, в супереч взятому на себе обов`язку, оплату не здійснив.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пунктом 2 ст. 614 ЦК України встановлено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідач не довів суду відсутності своєї вини у порушенні зобов"язання, позовні вимоги визнав у повному обсязі.

Висновок суду.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки заборгованість відповідача перед позивачем на час прийняття рішення не сплачена, розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується документально та визнається відповідачем, позовні вимоги є обґрунтованими.

В контексті наведеного, позов підлягає задоволенню.

Судові витрати.

Згідно з приписами ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, зазначено позивачем у позовній заяві: 6270,00 грн., з яких 2270,00 грн. - витрати по сплаті судового збору та 4000,00грн. - витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом ст.129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 130 ГПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Судом встановлено, що при подані позову позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2270,00грн, що підтверджується платіжним дорученням №1667 від 09.04.21.

З огляду на визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, слід повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, у розмірі 1135,00 грн. Судовий збір в сумі 1135,00грн. покласти на відповідача.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з того, що згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Правилами частин 1, 2 статті 124 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підставі договору про надання послуг з правової допомоги №20/1 від 09.01.20 з додатками ( у тому числі акта приймання-передавання наданих послуг від 24.03.21) сплачено адвокату Макарову С.О. 20000,00грн. вартості послуг на професійну правничу допомогу, що підтверджується квитанцією № від 24.03.21. При цьому, як вбачається зі змісту акта приймання-передавання наданих послуг від 24.03.21, під порядковим номером 5 вказано найменування послуги - складання позовної заяви про стягнення заборгованості за договорами про закупівлю природного газу № 17-214/19 від 21.01.2020 та № 601/21 від 01.03.2021, вартість якої становить 4000,00грн.

Частинами 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Приписами частини 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України обумовлено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як вказує частина 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Нормою статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" обумовлено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Водночас Європейський суд з прав людини у пункті 95 рішення від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", пунктах 34-36 рішення від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інші проти України", пункті 80 рішення від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", пункті 88 рішення від 30.03.2004 у справі "Меріт проти України" неодноразово наголошує про те, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведе, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Позивачем документально підтверджено перед судом понесення судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00грн.

Суд, враховуючи принцип співмірності та розумності відшкодування судових витрат, характер та предмет спору, зважаючи на відсутність клопотання відповідача про зменшення судових витрат, вважає за правильне відшкодувати позивачу за рахунок відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00грн.

Керуючись статтями 55, 124, 129, 129-1 Конституції України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.73-79, 86, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

задовольнити позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Групп ЛТД" до Державного закладу "Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій "Прикарпатський" Міністерства охорони здоров`я України про стягнення заборгованості в сумі 109861, 88 грн.

Стягнути з Державного закладу "Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій "Прикарпатський" Міністерства охорони здоров`я України (вул.Свободи, 315, м.Яремче, Івано-Франківська область, код ЄДРЮОФОПГФ 01981589) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Групп ЛТД"( вул.Цілиноградська, 58А, м.Харків, код ЄДРЮОФОПГФ 38772399) 109861,88(сто дев"ять тисяч вісімсот шістдесят одну гривню вісімдесят вісім копійок) основного боргу, 2270,00(дві тисячі двісті сімдесят гривень) судового збору та 4000,00(чотири тисячі гривень) витрат на професійну правничу допомогу.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Сервіс Групп ЛТД" (вул.Цілиноградська, 58А, м.Харків, код ЄДРЮОФОПГФ 38772399) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1135,00(одну тисячу сто тридцять п"ять гривень), який сплачений згідно платіжного доручення №1667 від 09.04.21.

Засвідчений гербовою печаткою суду примірник даного рішення є підставою для повернення судового збору у встановленому цим рішенням розмірі.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 17.05.2021

Суддя П. Я. Матуляк