ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"29" квітня 2021 р. Справа №5/530-03 (924/1244/20)

Господарський суд Хмельницької області у складі: головуючий суддя Димбовський В.В., суддя Муха М.Є., суддя Музика М.В., при секретарі судового засідання Потербі О.О., розглянувши матеріали справи

за позовом Відкритого акціонерного товариства "Жмеринський завод "Сектор" в особі арбітражного керуючого Сокольвака Михайла Васильовича, м. Жмеринка

до 1) Головного Управління Державної Податкової Служби у Вінницькій області, м. Вінниця (правонаступник Жмеринської об`єднаної державної податкової інспекції у Вінницькій області)

2) Головного Управління Пенсійного Фонду України у Вінницькій області, м. Вінниця (правонаступник Управління Пенсійного Фонду в місті Жмеринка Вінницької області)

3) Управління Виконавчої дирекції Фонду Соціального Страхування України у Вінницькій області, м. Вінниця (правонаступник Виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України)

4) Вінницького обласного центру зайнятості, м. Вінниця (правонаступник Жмеринського міськрайонного центру зайнятості)

про стягнення 84784,71 грн. незаконно перерахованих коштів, з яких: 47431,39 грн. з Головного Управління Державної Податкової Служби у Вінницькій області, 35597,41 грн. з Головного Управління Пенсійного Фонду України у Вінницькій області, 1280,12 грн. з Управління Виконавчої дирекції Фонду Соціального Страхування України у Вінницькій області, 475,79 грн. з Жмеринського міськрайонного центру зайнятості

Представники сторін:

кредитор: ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції)

ліквідатор: Сокольвак М.В. (в режимі відеоконференції)

відповідачі: не з`явились

Рішення виноситься 29.04.2021р., оскільки в судовому засіданні 17.03.2021р. та 08.04.2021р. оголошувалась перерва.

В судовому засіданні відповідно до ст.240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Процесуальні дії:

Ухвалою суду від 03.12.2020р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, задоволено клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору, відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення по суті справи.

У судовому засіданні 29.12.2020р. оголошено перерву на 21.01.2021р.

У судовому засіданні 21.01.2021р. оголошено перерву на 09.02.2021р.

У зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Димбовського В.В. у період з 26.01.2021р. по 10.02.2021р., судове засідання у справі 09.02.2021р. не відбулося.

Ухвалою суду від 12.02.2021р. судове засідання у справі призначено на 24.02.2021р.

У зв`язку із відсутністю судді Мухи М.Є. згідно наказу №4-к від 22.02.2021р. судове засідання у справі 24.02.2021р. не відбулося.

Ухвалою суду від 25.02.2021р. судове засідання у справі призначено на 17.03.2021р.

Ухвалою суду від 06.04.2021р. по справі №5/530-03 задоволено заяву Головного управління Державної податкової служби у Вінницькій області (вх.№05-06/140/21 від 15.03.2021р.) про заміну кредитора правонаступником; замінено кредитора у справі №5/530-03 про банкрутство ВАТ "Жмеринський завод "Сектор" - Головне управління ДПС у Вінницькій області () на Головне управління ДПС у Вінницькій області (код ЄДРПОУ ВП 44069150); задоволено заяву Вінницького обласного центру зайнятості (вх.№05-06/186/21 від 23.03.2021р.) про заміну кредитора правонаступником; замінено кредитора у справі №5/530-03 про банкрутство ВАТ "Жмеринський завод "Сектор" - Жмеринський міськрайонний центр зайнятості () на Вінницький обласний центр зайнятості ().

Суть спору: Відкрите акціонерне товариство "Жмеринський завод "Сектор" в особі арбітражного керуючого Сокольвака Михайла Васильовича звернувся до господарського суду з позовом, у якому просить суд стягнути з відповідачів 84784,71 грн. незаконно перерахованих коштів, з яких: 47431,39 грн. з Головного Управління Державної Податкової Служби у Вінницькій області, 35597,41 грн. з Головного Управління Пенсійного Фонду України у Вінницькій області, 1280,12 грн. з Управління Виконавчої дирекції Фонду Соціального Страхування України у Вінницькій області, 475,79 грн. з Жмеринського міськрайонного центру зайнятості.

В обґрунтування позову посилається на те, що ліквідатором ВАТ "Жмеринський завод "Сектор" Лещенком A.M. кошти в сумі 84766,71 грн. були спрямовані на часткове задоволення вимог кредиторів третьої черги та не задоволення вимог кредитора по заробітній платі на суму 6808,15 грн., вказані обставини неправомірних дій ліквідатора Лещенка A.M., встановлені ухвалою Господарського суду Вінницької області від 07.06.2016р. у справі №5/530-03, яка залишена без змін Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 18.11.2016р. та Постановою Вищого Господарського суду України від 28.02.2017р., що є підставою для звернення до суду про стягнення з кредиторів третьої черги, на рахунки яких були перераховані кошти в сумі 84766,71 грн. Кошти в сумі 84766,71 грн., були перераховані кредиторам третьої черги, а саме: ВД ФСССНВ у Жмеринському районі - 475,79 грн. (платіжне доручення №35 від 13.10.2004р.); Жмеринський міськрайонний центр зайнятості - 1280,12 грн. (платіжне доручення №24 від 07.04.2005р., платіжне доручення №86 від 15.12.2004р., платіжне доручення №78 від 04.1 1.2004р., платіжне доручення №33 від 13.10.2004р., платіжне доручення №64 від 27.09.2004р., платіжне доручення №13 від 20.08.2004р.); Управління ПФУ у м.Жмеринка - 35597,41 грн. (платіжне доручення №73 від 19.11.2004р., платіжне доручення №16 від 20.08.2004р., платіжне доручення №39 від 07.04.2005р., платіжне доручення №7 від 07.04.2005р., платіжне доручення №89 від 15.12.2004р., платіжне доручення №84 від 04.11.2004р., платіжне доручення №36 від 13.10.2004р., платіжне доручення №67 від 27.09.2004р.); Жмеринська ОДПІ - 47431,39 грн. (платіжне доручення №81 від 31.10.2005р., платіжне доручення №10 від 31.03.2005р., платіжне доручення №95 від 28.12.2004р., платіжне доручення №74 від 19.11.2004р., платіжне доручення №75 від 19.11.2005р., платіжне доручення №28 від 13.10.2004р., платіжне доручення №23 від 17.09.2004р., платіжне доручення №7 від 19.08.2004р., платіжне доручення №5 від 19.07.2004р., платіжне доручення №76 від 24.11.2004р. (а.с.32-39.т.6).

Також позивач зазначив, що арбітражним керуючим Лещенко A.M. здійснювались повноваження ліквідатора ВАТ "Жмеринський завод "Сектор" з 23.01.2004р. по 12.09.2006р. Повноваження ліквідатора за період з 06.05.2009р. по 28.01.2011р. виконувались арбітражним керуючим Морозовим М.В., а з 28.01.2011р. арбітражним керуючим Слободяном В.М. по 08.08.2012р., з 08.08.2012р. по даний час арбітражним керуючим Сокольваком М.В. З даних звіту ліквідатора Лещенка А.М., поданого до Господарського суду Вінницької області в серпні 2006р., слідує, що під час ліквідаційної процедури було проведено інвентаризацію майна, виявлене майно було сформовано в ліквідаційну масу, визначення вартості майна проведено залученими спеціалістами (ПП "Профіт", ТОВ "Подільський центр землі", ТОВ "Медінтеграція ЛТД", СПД Байда Т.А., ПІКП фірма "Авбай"), проведено реалізацію майна, здійснено розподіл коштів, які надійшли від реалізації майна на погашення вимог кредиторів згідно реєстру вимог кредиторів тощо (а.с. 32-190, т.6-10). Зокрема, за даними проведеної ліквідатором інвентаризації активи підприємства склали будівлі та споруди: згідно даних бухобліку (тис.грн.) 4575,9 фактично (тис. грн.) 4575,9, інші матеріальні активи: згідно даних бухобліку (тис. грн.) 907,7, фактично (тис. грн.) 892,6 (а.с. 1-176, т.7). Визначення вартості ліквідаційної маси проводилось залученими спеціалістами: ПП "Профіт" згідно договору №210 від 21.09.2004р., ТОВ "Подільський центр землі" згідно договору №87 від 30.06.2004р., ТОВ "Медінтеграція ЛТД" згідно договору №375 від 17.08.2004р., договору №359 від 14.06.2005р., згідно договору №9-04 від 01.09.2004р., договору №17-04 від 01.12.2004р., договору №12/01-04 від 01.09.2004р., договору №10-05 від 20.06.2005р., ПІКП фірма "Авбай" згідно договору №33-05 від 05.10.2005р., договору №35-05 від 13.10.2005р. (а.с.1-139, т.8).

Як зазначив позивач, за даними попереднього ліквідатора Лещенко A.M., згідно звіту та матеріалів справи, наданих представником арбітражного керуючого Лещенко A.M. пояснень від реалізації майна на ліквідаційний рахунок підприємства надійшли кошти в сумі 692464,60 грн. Також на ліквідаційний рахунок надійшли кошти від повернення гарантійного внеску 153,72 грн., ФСС з ТВП перераховано кошти для виплати допомоги 1470,11 грн., відсотки за користування коштами на рахунку 728,72 грн., перераховано залишок коштів на ліквідаційний рахунок при закритті поточного 645,00 грн. Всього надійшло коштів на ліквідаційний рахунок протягом всієї процедури 695462,15 грн. Ліквідатором Лещенком A.M. кошти, отримані на ліквідаційний рахунок, були направлені на погашення вимог кредиторів, з яких: погашення вимог першої черги - 517174,26 грн. (а.с.53-190, т.6, а.с.1-147, т.9); погашення вимог другої черги - 93467,64 грн. (а.с.149-169, т.9, а.с.1-12, т.10); погашення вимог третьої черги 84766,71 грн. (а.с.14-139, т.10).

Також позивачем разом з позовом подано клопотання про поновлення строку позовної давності при прийнятті до розгляду позовної заяви, в обґрунтування якої зазначив про поважність причин пропуску строків, при цьому послався на ухвали Господарського суду Хмельницької області 09.01.2020р. та 19.10.2020р. по справі №5/530-03.

Відповідач-1 (Головне Управління Державної Податкової Служби у Вінницькій області) у відзиві на позов від 17.12.2020р. просить суд застосувати позовну давність при вирішенні даного спору та прийняти рішення про відмову у задоволенні позову ВАТ Жмеринський завод "Сектор" про стягнення коштів у справі №5/530-03. Зазначив, що порядок та умови повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені регламентовано статтею 43 Податкового кодексу України. Як стверджує ВАТ Жмеринський завод "Сектор" помилково сплачені грошові зобов`язання у нього виникли у період з 2004 по 2005 роки, а тому встановлений ст.43 ПУ України термін на їх повернення закінчився. Зауважує, що ГУ ДПС у Вінницькій області не отримувало коштів від ВАТ Жмеринський завод "Сектор" у розмірі 47431,39 грн., оскільки такі кошти надходили на рахунок за кодом платежу 14010150 - податок на додану вартість та 1102850 - податок на прибуток підприємств. Отже, ГУ ДПС у Вінницькій області здійснювало контроль за правильністю та своєчасністю надходження коштів у погашення боргу ВАТ "Жмеринський завод "Сектор" за платіжними дорученнями №81 від 31.10.2005р., №10 від 31.03.2005р., №95 від 28.12.2004р., №74 від 19.11.2004р., №75 від 19.11.2005р., №28 від 13.10.2004р., №23 від 17.09.2004р., №7 від 19.08.2004р., №5 від 19.07.2004р., №76 від 24.11.2004р., а не отримувало дані кошти для потреб ГУ ДПС у Вінницькій області. Із обґрунтувань позовної заяви не вбачається посилань на положення жодного нормативно-правового акту, який надає можливість стягнути помилково сплачені податкові зобов`язання не з бюджету, а з податкового органу.

Також відповідач-1 зауважив, що звертаючись із вказаною позовною заявою у листопаді 2020р. ВАТ Жмеринський завод "Сектор" вчинив це за межами строків позовної давності. У правовідносинах що є предметом розгляду у даній справі суб`єктом звернення до суду (позивачем) є ВАТ "Жмериснький завод "Сектор", а не арбітражний керуючий (ліквідатор), а тому для визначення перебігу строку позовної давності у цій справі слід враховувати коли про порушене право міг дізнатися ВАТ Жмеринський завод "Сектор" в особі уповноваженого органу, а не ліквідатор Сокольвак М.В. Днем коли ВАТ Жмеринський завод "Сектор" міг дізнатися про порушення свого права є день коли кошти перераховувалися кредиторам, а саме ГУ ДПС у Вінницькій області. Кошти у погашення податкової заборгованості ВАТ Жмеринський завод "Сектор" надходили з 2004 по 2005 рік, про що зазначається у самому позові. Отже з викладеного вбачається, що ВАТ Жмериснький завод "Сектор" пропустив трирічний строк на звернення до суду за захистом своїх інтересів. ГУ ДПС у Вінницькій області зазначає про необхідність застосування позовної давності при вирішення позову ВАТ Жмеринський завод "Сектор" про стягнення коштів з кредиторів у справі №5/530-03 у розмірі 84766,71 грн.

Відповідач-2 (Головне Управління Пенсійного Фонду України у Вінницькій області) у відзиві на позов від 28.12.2020р. зазначив, що позов вважає необґрунтованим, просить суд відмовити в його задоволенні. Вважає, що станом на день погашення вимог кредитора (Головного Управління) не було ніяких порушень з боку ліквідатора. Просить суд розгляд справи проводити за відсутності представника.

Відповідач-3 (Управління Виконавчої дирекції Фонду Соціального Страхування України у Вінницькій області) у письмових поясненнях (відзиві на позов) від 26.11.2020р. зазначив, що вказані в позові кошти були сплачені кредиторам третьої черги, в тому числі ВД ФССНВ у Жмеринському районі в сумі 475,79 грн. (платіжне доручення №35 від 13.10.2004р.). Послався на обставини, встановлені постановою ВГСУ від 07.07.2015р. по даній справі. Вважає, що в позовній заяві ліквідатора не вказано жодних поважних причин пропуску позовної давності, просить відзив в цій частині вважати клопотанням про застосування строків позовної давності. На даний час ВАТ "Жмеринський завод "Сектор" не стоїть на обліку як страхувальник в Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області та відповідно не може мати ніяких боргових зобов`язань перед Управлінням ВД ФССУ у Вінницькій області. Управління ВД ФССУ у Вінницькій області не залучено судом в якості кредитора у справі №5/530-03. З наведеного вбачається, що Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області не є кредитором відносно ВАТ "Жмеринський завод "Сектор" в розумінні Кодексу України з процедур банкрутства. Просить суд відмовити в задоволенні позову про стягнення з Управління Виконавчої дирекції Фонду Соціального Страхування України у Вінницькій області коштів в сумі 475,79 грн.

15.01.2021р. на адресу суду від ліквідатора Сокольвака М.В. надійшли заперечення на відзиви відповідача-1, відповідача-2, відповідача-3, у яких зазначено, що факт неправомірних дій ліквідатора Лещенка A.M. пo незаконному перерахуванню коштів в сумі 84766,71 грн. з порушенням норм закону встановлені ухвалою Господарського суду Вінницької області від 07.06.2016р. у справі №5/530-03, яка залишена без змін Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 18.11.2016р. та Постановою Вищого Господарського суду України від 28.02.2017р., і відповідно до положень п.4 ст.75 ГПК України не підлягає доказуванню. Вважає, що посилання відповідача-1 на норми ПК України є безпідставними, оскільки в п.1.3 ст. 1 ПК України зазначено, що Податковий Кодекс не регулює питання податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються норми визначені Кодексом України з процедур банкрутства. Посилання відповідача-2 на те, що з боку ліквідатора не допущено порушень є безпідставними. Твердження про те що відповідач-3 не є кредитором відносно ВАТ "Жмеринський завод "Сектор" на думку позивача є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

У письмових поясненнях (клопотання від 28.12.2020р. та уточнення від 29.12.2020р.) кредитор ОСОБА_1 , з огляду на виклад аргументації заявника в прохальній частині заяви та змістове наповнення, зазначив, що сума коштів в розмірі 47431,39 грн. повністю співпадає з даними, що знаходяться у виписці по особовому рахунку № НОМЕР_1 за період із 30.03.2004р. по 25.09.2006р. На підставі вказаної виписки зазначив, що сума, яка не включена в позов, складає 21008,34 грн., які просить суд стягнути з Головного Управління Державної Податкової Служби у Вінницькій області. Також просить суд вважати та визнати суму вимог до Головного Управління Державної Податкової Служби у Вінницькій області в розмірі 79656,09 грн., з яких: 47431,39 грн. заявлених в позові + 15211,92 грн. зазначених в клопотанні + 5643,06 грн. 3% річних та 11369,72 грн. інфляційних втрат. Кредитор ОСОБА_1 просив суд стягнути з Головного Управління Пенсійного Фонду України у Вінницькій області загалом 52567,92 грн. (в яку включено 30607,30 грн.), а також 4735,46 грн. 3% річних, 9541,08 грн. інфляційних втрат, 22549,50 грн. 3% річних та 192487,95 грн. інфляційних втрат. Також кредитор ОСОБА_1 просив суд визнати що позовні вимоги до Жмеринського міськрайонного центру зайнятості можуть бути в сумі 2345,05 грн., отримання сум додаткових коштів що повинні бути взяті до уваги судом складає: 211,25 грн. + 425,63 грн. = 636,88 грн.

У письмових поясненнях (заяві від 25.01.2021р.) просив суд взяти до уваги, що стягнення коштів з відповідачів впливає на інтереси ОСОБА_1 , оскільки на суму основної заборгованості в розмірі 6808,15 грн. повинні бути нараховані 25181,99 грн. інфляційних втрат та 3054,15 грн. 3% річних.

У клопотанні від 18.01.2021р. кредитор ОСОБА_1 просив суд витребувати в матеріали справи №5/530-03 із архівної справи №5/528-04 Господарського суду Вінницької області завірену копію листа судді Бенівського В.І., щодо не сплати ПДВ в процедурі ліквідації підприємств банкрутів.

У клопотанні від 08.02.2021р. кредитор ОСОБА_1 просив суд залучити до справи Державу Україна в особі Державної казначейської служби України (). У додаткових поясненнях від 23.02.2021р. кредитор ОСОБА_1 зазначив, що орган, що здійснив протиправну бездіяльність був суб`єкт владних повноважень - Управління праці та соціального захисту населення.

Відповідач-4 (Вінницький обласний центр зайнятості) відзиву на позов не подав, свого представника в судове засідання не направив.

Представник позивача в судовому засіданні наполягав на задоволенні позову про стягнення з відповідачів 84784,71 грн. незаконно перерахованих коштів.

Представники відповідачів в судове засідання не з`явились.

Кредитор ОСОБА_1 не заперечував щодо позову та підтримував подані ним клопотання.

Беручи до уваги розумність строків розгляду судового спору, а також враховуючи, що відповідач-4 не скористався своїм правом на надання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами відповідно до приписів ч. 9 ст.165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

ВАТ "Жмеринський завод "Сектор" у період з 19.07.2004р. по 19.11.2005р. перераховано загалом 47431,39 грн., що підтверджується платіжними дорученнями: №81 від 31.10.2005р. на суму 10000,00 грн., №10 від 31.03.2005р. на суму 7000,00 грн., №95 від 28.12.2004р. на суму 5096,00 грн., №74 від 19.11.2004р. на суму 17500,00 грн., №75 від 19.11.2005р. на суму 500,00 грн., №28 від 13.10.2004р. на суму 4062,39 грн., №23 від 17.09.2004р. на суму 3000,00 грн., №7 від 19.08.2004р. на суму 77,00 грн., №5 від 19.07.2004р. на суму 153,00 грн., №76 від 24.11.2004р. на суму 43,00 грн. (призначення - "оплата ПДВ" та "податок на прибуток"). (т. 10, ст. ст. 14-39, т. 14 ст. ст. 36-77).

ВАТ "Жмеринський завод "Сектор" перераховано 457,79 грн., (т. 10, ст. 29, т. 14 ст. 42) згідно платіжного доручення №35 від 13.10.2004р. (призначення - "страхові внески 3,12%").

ВАТ "Жмеринський завод "Сектор" у період з 20.08.2004р. по 07.04.2005р. перераховано загалом 1280,12 грн., що підтверджується платіжними дорученнями: №44 від 07.04.2005р. на суму 106,91 грн., №24 від 07.04.2005р. на суму 199,44 грн., №86 від 15.12.2004р. на суму 101,96 грн., №78 від 04.11.2004р. на суму 430,15 грн., №33 від 13.10.2004р. на суму 278,77 грн., №64 від 27.09.2004р. на суму 66,14 грн., №13 від 20.08.2004р. на суму 96,75 грн. (призначення - "відрахування по безробіттю 1,9%"). (т. 10, ст. ст. 14-39, т. 14 ст. ст. 36-77).

ВАТ "Жмеринський завод "Сектор" у період з 20.08.2004р. по 07.04.2005р. перераховано загалом 35597,41 грн., що підтверджується платіжними дорученнями: №73 від 17.11.2004р. на суму 13802,00 грн., №27 від 12.04.2005р. на суму 3359,04 грн., №16 від 20.08.2004р. на суму 1629,52 грн., №39 від 07.04.2005р. на суму 1800,64 грн., №7 від 07.04.2005р., №89 від 15.12.2004р. на суму 1952,42 грн., №84 від 04.11.2004р. на суму 7244,70 грн., №36 від 13.10.2004р. на суму 4688,26 грн., №67 від 27.09.2004р. на суму 1120,83 грн. (призначення - "збір на держпенсстрахування 32%"). (т. 10, ст. ст. 14-39, т. 14 ст. ст. 36-77).

Дослідивши зібрані у справі докази та давши їм правову оцінку в сукупності, судом прийнято до уваги наступне:

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції 30.06.2004р.) кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів, у порядку, встановленому цією статтею:

1) у першу чергу задовольняються: вимоги, забезпечені заставою; виплата вихідної допомоги звільненим працівникам банкрута, у тому числі відшкодування кредиту, отриманого на ці цілі; витрати Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що пов`язані з набуттям ним прав кредитора щодо банку, - у розмірі всієї суми відшкодування за вкладами фізичних осіб; витрати, пов`язані з провадженням у справі про банкрутство в господарському суді та роботою ліквідаційної комісії, у тому числі: витрати на оплату державного мита; витрати заявника на публікацію оголошення про порушення справи про банкрутство; витрати на публікацію в офіційних друкованих органах інформації про порядок продажу майна банкрута; витрати на публікацію в засобах масової інформації про поновлення провадження у справі про банкрутство у зв`язку з визнанням мирової угоди недійсною; витрати арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), пов`язані з утриманням і збереженням майнових активів банкрута; витрати кредиторів на проведення аудиту, якщо аудит проводився за рішенням господарського суду за рахунок їх коштів; витрати на оплату праці арбітражних керуючих (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) в порядку, передбаченому статтею 27 цього Закону. Перелічені витрати відшкодовуються ліквідаційною комісією після реалізації нею частини ліквідаційної маси, якщо інше не передбачено цим Законом;

2) у другу чергу задовольняються вимоги, що виникли із зобов`язань банкрута перед працівниками підприємства-банкрута (за винятком повернення внесків членів трудового колективу до статутного фонду підприємства), зобов`язань, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю громадян, шляхом капіталізації відповідних платежів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а також вимоги громадян - довірителів (вкладників) довірчих товариств або інших суб`єктів підприємницької діяльності, які залучали майно (кошти) довірителів (вкладників);

3) у третю чергу задовольняються вимоги щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів). Вимоги центрального органу виконавчої влади, що здійснює управління державним резервом;

4) у четверту чергу задовольняються вимоги кредиторів, не забезпечені заставою, у тому числі і вимоги кредиторів, що виникли із зобов`язань у процедурі розпорядження майном боржника чи в процедурі санації боржника;

5) у п`яту чергу задовольняються вимоги щодо повернення внесків членів трудового колективу до статутного фонду підприємства;

6) у шосту чергу задовольняються інші вимоги.

Пункт 2 частини першої статті 31 із змінами, внесеними згідно із Законами N 2597-IV (2597-15) від 31.05.2005, N 3108-IV (3108-15) від 17.11.2005р.: у другу чергу задовольняються вимоги, що виникли із зобов`язань банкрута перед працівниками підприємства-банкрута (за винятком повернення внесків членів трудового колективу до статутного фонду підприємства), крім вимог, задоволених у першу чергу, зобов`язань, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю громадян, шляхом капіталізації відповідних платежів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, зобов`язань зі сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а також вимоги громадян - довірителів (вкладників) довірчих товариств або інших суб`єктів підприємницької діяльності, які залучали майно (кошти) довірителів (вкладників).

Пункт 2 частини першої статті 31 із змінами, внесеними згідно із Законами N 2597-IV (2597-15) від 31.05.2005, N 3108-IV (3108-15) від 17.11.2005; в редакції Закону N 435-V (435-16) від 12.12.2006р.: у другу чергу задовольняються вимоги, що виникли із зобов`язань банкрута перед працівниками підприємства-банкрута (за винятком повернення внесків членів трудового колективу до статутного фонду підприємства), крім вимог, задоволених у першу чергу, зобов`язань, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю громадян, шляхом капіталізації відповідних платежів, у тому числі до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України за громадян, які застраховані в цьому Фонді, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, зобов`язань зі сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також вимоги громадян - довірителів (вкладників) довірчих товариств або інших суб`єктів підприємницької діяльності, які залучали майно (кошти) довірителів (вкладників).

У ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства (21.10.2019р. набрав чинності) визначені повноваження ліквідатора у ліквідаційній процедурі.

Зокрема, у ч.1 та ч. 2 наведеної норми Кодексу визначено, що ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження: приймає у своє відання майно боржника, забезпечує його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; проводить інвентаризацію та визначає початкову вартість майна банкрута; аналізує фінансовий стан банкрута; виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута; формує ліквідаційну масу; заявляє до третіх осіб вимоги щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості; має право отримувати кредит для виплати вихідної допомоги працівникам, які звільняються внаслідок ліквідації банкрута, який відшкодовується згідно з цим Кодексом позачергово за рахунок коштів, одержаних від продажу майна банкрута; з дня визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури повідомляє працівників банкрута про звільнення та здійснює його відповідно до законодавства України про працю. Виплата вихідної допомоги звільненим працівникам банкрута провадиться ліквідатором у першу чергу за рахунок коштів, одержаних від продажу майна банкрута, або отриманого для цієї мети кредиту; заявляє в установленому порядку заперечення щодо заявлених до боржника вимог поточних кредиторів за зобов`язаннями, які виникли під час провадження у справі про банкрутство і є неоплаченими; подає до суду заяви про визнання недійсними правочинів (договорів) боржника; вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб; передає в установленому порядку на зберігання документи банкрута, які відповідно до нормативно-правових актів підлягають обов`язковому зберіганню; продає майно банкрута для задоволення вимог, внесених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Кодексом; повідомляє про своє призначення державний орган з питань банкрутства в десятиденний строк з дня прийняття рішення господарським судом та надає державному реєстратору в електронній формі через портал електронних сервісів юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відомості, необхідні для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, у порядку, встановленому державним органом з питань банкрутства; у разі провадження банкрутом діяльності, пов`язаної з державною таємницею, вживає заходів з ліквідації режимно-секретного органу; веде реєстр вимог кредиторів; подає в установленому порядку та у випадках, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", інформацію до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення; здійснює дії щодо скасування реєстрації випуску акцій, передбачені законодавством, якщо організаційно-правовою формою юридичної особи - банкрута є акціонерне товариство; здійснює інші повноваження, передбачені цим Кодексом.

Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень установлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (висновки зазначені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018р. у справі №338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018р. у справі №905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019р. у справі №569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019р. у справі №487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020р. у справі №145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 04.11.2020 у справі №327/1884/17).

Так, ВАТ "Жмеринський завод "Сектор" в особі арбітражного керуючого Сокольвака Михайла Васильовича звернувся до суду з позовом до Головного Управління Державної Податкової Служби у Вінницькій області, Головного Управління Пенсійного Фонду України у Вінницькій області, Управління Виконавчої дирекції Фонду Соціального Страхування України у Вінницькій області та Жмеринського міськрайонного центру зайнятості з вимогою про стягнення з відповідачів 84784,71 грн. незаконно перерахованих коштів, зазначаючи, що факт неправомірних дій ліквідатора Лещенка A.M., по незаконному перерахуванню коштів в сумі 84766,71 грн. з порушенням норм закону встановлені ухвалою Господарського суду Вінницької області від 07.06.2016р. у справі №5/530-03, яка залишена без змін Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 18.11.2016р. та Постановою Вищого Господарського суду України від 28.02.2017р., і відповідно до положень ГПК України не підлягає доказуванню.

При прийнятті позовної заяви до розгляду та відкритті провадження по справі, судом було враховано дані Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, встановлено, що Головне Управління Державної Податкової Служби у Вінницькій області є правонаступником Жмеринської об`єднаної державної податкової інспекції у Вінницькій області, а ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 06.04.2021р. замінено у справі №5/530-03 Головне управління ДПС у Вінницькій області () на Головне управління ДПС у Вінницькій області (код ЄДРПОУ ВП 44069150); Головне Управління Пенсійного Фонду України у Вінницькій області є правонаступником Управління Пенсійного Фонду в місті Жмеринка Вінницької області; Управління Виконавчої дирекції Фонду Соціального Страхування України у Вінницькій області (, м. Вінниця, вул. Зодчих, 22) є правонаступником Виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України; ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 06.04.2021р. замінено у справі №5/530-03 Жмеринський міськрайонний центр зайнятості () на Вінницький обласний центр зайнятості ().

Судом враховується, що у постанові Вищого Господарського суду України від 24.04.2012р. по справі №5/530-03 зроблено висновок: "в ході ліквідаційної процедури суду належить зобов`язати ліквідатора вжити заходів до повернення незаконно виплачених коштів кредиторам третьої черги та задоволити за рахунок їх часткового повернення вимоги кредитора другої черги - ОСОБА_1 ".

В свою чергу, у постанові Вищого Господарського суду України від 28.02.2017р. по справі №5/530-03, якою касаційні скарги кредитора ВАТ "Жмеринський завод "Сектор" ОСОБА_1 та арбітражного керуючого Лещенка А.М. залишено без задоволення, постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 18.11.2016р. та ухвалу Господарського суду Вінницької області від 07.06.2016р. у справі №5/530-03 залишено без змін, зроблено висновок:

"Задовольняючи скаргу кредитора ОСОБА_1 в частині визнання незаконними дій арбітражного керуючого Лещенка А.М. під час виконання ним повноважень ліквідатора ВАТ "Жмеринський завод "Сектор" щодо порушення черговості задоволення вимог кредиторів боржника в частині незадоволення вимог кредитора по заробітній платі ОСОБА_1 , суди першої та апеляційної інстанцій виходили із встановлених обставин незадоволення ліквідатором Лещенком А.М. вимог кредитора по заробітній платі ОСОБА_1 на суму 6808,15 грн., як вимог другої черги, в той час як ним було спрямовано кошти на часткове задоволення вимог кредиторів третьої черги на загальну суму 84766,71 грн. При цьому, доводи апеляційної скарги арбітражного керуючого Лещенка А.М. про відсутність в його діях порушень вимог законодавства про банкрутство щодо черговості задоволення вимог кредиторів боржника з посиланням на обставини набрання законної сили ухвалою місцевого господарського суду від 09.02.2006р. про визнання вимог кредитора по заробітній платі ОСОБА_1 на суму 5836,51 грн. лише 18.07.2006р., тоді як вимоги кредиторів третьої черги задовольнялися ліквідатором Лещенком А.М. у 2005 році, апеляційним судом відхилено, оскільки ухвала суду першої інстанції від 09.02.2006р. набрала законної сили з моменту її прийняття, так як не була оскаржена в апеляційному порядку в межах процесуального строку на подання апеляційної скарги, тому в період з 09.02.2006р. по 20.04.2006р. (день подання кредитором ОСОБА_1 апеляційної скарги на зазначену ухвалу) в ліквідатора Лещенка А.М. було достатньо часу для внесення вимог ОСОБА_1 до реєстру вимог кредиторів боржника у другу чергу задоволення."

Судом враховується, що постанова Вищого Господарського суду України від 28.02.2017р. по справі №5/530-03 набрала законної сили 28.02.2017р., відповідно, матеріалами справи підтверджено встановлення факту щодо порушення черговості ліквідатором Лещенком А.М. у задоволенні вимог кредиторів боржника, зокрема, незадоволення вимог кредитора по заробітній платі ОСОБА_1 та можливості внесення вимог ОСОБА_1 до реєстру вимог кредиторів боржника у другу чергу задоволення.

У постанові Вищого Господарського суду України від 07.07.2015р. по даній справі (№5/530-03) зроблено висновок:

"Колегія суддів касаційного суду зазначає, що відсутність норм процесуального права щодо механізму повернення помилково сплачених коштів до державного бюджету в ході ліквідаційної процедури боржника не може бути підставою для відмови стороні (учаснику провадження у справі про банкрутство) в захисті його майнового права (права ОСОБА_1 на отримання заборгованості по заробітній платі у другу чергу згідно реєстру вимог кредиторів). За таких обставин, суд не позбавлений права вжити в ході ліквідаційної процедури усіх можливих заходів щодо дотримання черговості задоволення вимог кредитора ОСОБА_1 як шляхом стягнення незаконно виплаченої суми кредиторам третьої черги, так і шляхом стягнення з ліквідатора боржника, який задовольняв вимоги кредиторів з порушенням черговості, збитків, завданих таким порушенням черговості відповідно до частин 6, 8 статі 31 Закону про банкрутство в редакції, чинній до 19.01.2013р., та статті 1166 Цивільного кодексу України."

Таким чином, касаційна інстанція по даній справі (№5/530-03) дійшла висновків, що кошти, які були спрямовано на часткове задоволення вимог кредиторів третьої черги на загальну суму 84766,71 грн. мали бути спрямовані на погашення заборгованості перед кредиторами другої черги, в тому числі - кредитора ОСОБА_1 .

При цьому, судом не приймаються до уваги доводи відповідавча-1 щодо того, що кошти мають стягуватись з бюджету, а не з податкового органу, так як судом касаційної інстанції зроблено висновок про необхідність вжиття заходів щодо дотримання черговості задоволення вимог кредитора ОСОБА_1 , в тому числі - шляхом стягнення незаконно виплаченої суми кредиторам третьої черги.

Щодо доводів відповідача-1 про неможливість повернення сплачених грошових коштів та закінчення терміну, встановленого Податковим кодексом України для повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань, судом враховується, що Вищий Господарський суд України по даній справі (№5/530-03 у постанові від 07.07.2015р.) зробив висновок, що відсутність норм процесуального права щодо механізму повернення помилково сплачених коштів до державного бюджету в ході ліквідаційної процедури боржника не може бути підставою для відмови стороні (учаснику провадження у справі про банкрутство) в захисті його майнового права (права ОСОБА_1 на отримання заборгованості по заробітній платі у другу чергу згідно реєстру вимог кредиторів).

Суд, перевіривши наявні в матеріалах справи платіжні доручення, встановив, що за період з 19.07.2004р. по 19.11.2005р. ВАТ "Жмеринський завод "Сектор" на користь відповідачів сплачено 84766,71 грн., зокрема: 47431,39 грн. за платіжними дорученнями: №81 від 31.10.2005р. на суму 10000,00 грн., №10 від 31.03.2005р. на суму 7000,00 грн., №95 від 28.12.2004р. на суму 5096,00 грн., №74 від 19.11.2004р. на суму 17500,00 грн., №75 від 19.11.2005р. на суму 500,00 грн., №28 від 13.10.2004р. на суму 4062,39 грн., №23 від 17.09.2004р. на суму 3000,00 грн., №7 від 19.08.2004р. на суму 77,00 грн., №5 від 19.07.2004р. на суму 153,00 грн., №76 від 24.11.2004р. на суму 43,00 грн. (т. 10, ст. ст. 14-39, т. 14 ст. ст. 36-77); 1280,12 грн. за платіжними дорученнями: №44 від 07.04.2005р. на суму 106,91 грн., №24 від 07.04.2005р. на суму 199,44 грн., №86 від 15.12.2004р. на суму 101,96 грн., №78 від 04.11.2004р. на суму 430,15 грн., №33 від 13.10.2004р. на суму 278,77 грн., №64 від 27.09.2004р. на суму 66,14 грн., №13 від 20.08.2004р. на суму 96,75 грн. (т. 10, ст. ст. 14-39, т. 14 ст. ст. 36-77); 13802,00 грн. за платіжними дорученнями: №27 від 12.04.2005р. на суму 3359,04 грн., №16 від 20.08.2004р. на суму 1629,52 грн., №39 від 07.04.2005р. на суму 1800,64 грн., №7 від 07.04.2005р., №89 від 15.12.2004р. на суму 1952,42 грн., №84 від 04.11.2004р. на суму 7244,70 грн., №36 від 13.10.2004р. на суму 4688,26 грн., №67 від 27.09.2004р. на суму 1120,83 грн. (т. 10, ст. ст. 14-39, т. 14 ст. ст. 36-77), а також 457,79 грн. згідно платіжного доручення №35 від 13.10.2004р. (т. 10, ст. 29).

Статтею 2 ГПК України унормовано, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1. ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Частиною 1 ст. 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010р. Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Таким чином, з огляду на висновки, викладені у постановах Вищого Господарського суду України від 07.07.2015р. та від 28.02.2017р. по справі №5/530-03 та встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про підтвердження факту перерахування позивачем грошових коштів з порушенням черговості кредиторам третьої черги в розмірі 84766,71 грн., безпідставне отримання та збереження відповідачами таких коштів, суд визнає законними та обґрунтованими позовні вимоги про стягнення з відповідачів незаконно перерахованих коштів в розмірі 84766,71 грн.

Так як позивачем перераховано згідно платіжного доручення №35 від 13.10.2004р. 457,79 грн. (т. 10, ст. 29), доводи позивача про перерахування згідно платіжного доручення №35 від 13.10.2004р. 475,79 грн. не знайшли свого підтвердження, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення 18,00 грн. незаконно перерахованих коштів (які були включені до загальної заявленої до стягнення суми 84784,71 грн.) є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідачами по справі (відповідачем-1 у відзиві на позов від 17.12.2020р. та відповідачем-3 у відзиві на позов від 26.11.2020р.) заявлено клопотання про застосування строків позовної давності при вирішенні даного спору та прийняття рішення про відмову у задоволенні позову ВАТ "Жмеринський завод "Сектор" про стягнення коштів у справі.

В свою чергу, позивачем разом з позовом подано клопотання про поновлення строку позовної давності при прийнятті до розгляду позовної заяви, в обґрунтування якої послався на поважність причин пропуску строків, при цьому зазначив, що "вимоги про стягнення незаконно перерахованих коштів з кредиторів третьої черги ВАТ "Жмеринський завод "Сектор" були поставлені ліквідатору ухвалами Господарського суду Хмельницької області 09.01.2020р. та 19.10.2020р. по справі №5/530-03".

Щодо вищезазначеного клопотання, судом враховується, що в ухвалі Господарського суду Хмельницької області від 09.01.2020р. зверталася увага кредитора ОСОБА_1 на те, що ухвалою Господарського суду Вінницької області від 07.06.2016р. у справі №5/530-03, залишеною без змін Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 18.11.2016р. та Постановою Вищого Господарського суду України від 28.02.2017р., встановлено, що сума 84766,71 грн. являються коштами, які були спрямовані на часткове задоволення вимог кредиторів третьої черги та незадоволення вимог кредитора по заробітній платі на суму 6808,15 грн. та може бути підставою для звернення ліквідатора боржника із відповідною заявою до суду про стягнення таких коштів з кредиторів третьої черги, на рахунки яких були перераховані кошти в розмірі 84766,71 грн.

В свою чергу, в ухвалі Господарського суду Хмельницької області від 19.10.2020р. зверталася увага ліквідатора на обставини щодо спрямування 84766,71 грн. коштів на часткове задоволення вимог кредиторів третьої черги та незадоволення вимог кредитора по заробітній платі на суму 6808,15 грн.; вказувалось на те, що це може бути підставою для звернення ліквідатора боржника із відповідною заявою до суду про стягнення таких коштів з кредиторів третьої черги, на рахунки яких були перераховані кошти в розмірі 84766,71 грн.; зазначалось, що дій щодо стягнення таких коштів з кредиторів третьої черги, на рахунки яких були перераховані кошти в розмірі 84766,71 грн., ліквідатор Сокольвак М.В. не здійснив, будь-яких аргументованих пояснень щодо причин невиконання вищенаведених ухвал та постанов судів не навів.

Таким чином, суд звертав увагу ліквідатора Сокольвака М.В. на необхідність здійснення дій щодо стягнення коштів з кредиторів третьої черги, на рахунки яких були перераховані кошти в розмірі 84766,71 грн., або необхідність надання аргументованих пояснень щодо причин їх нездійснення.

Будь-яких висновків щодо вимог про стягнення таких коштів з кредиторів третьої черги, на рахунки яких були перераховані кошти в розмірі 84766,71 грн., суд не робив, Господарський суд Хмельницької області вказав на висновки, які були зроблені ухвалою Господарського суду Вінницької області від 07.06.2016р. у справі №5/530-03, залишеною без змін Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 18.11.2016р. та Постановою Вищого Господарського суду України від 28.02.2017р., а також постанові Вищого Господарського суду України від 07.07.2015р. у справі №5/530-03, а також на необхідність надання аргументованих пояснень щодо таких обставин.

В свою чергу, висновки про перерахування грошових коштів з порушенням черговості кредиторам третьої черги в розмірі 84766,71 грн. були відомі ліквідатору Сокольваку М.В. з часу винесення відповідних постанов Вищого Господарського суду України (постанови Вищого Господарського суду України від 07.07.2015р. та від 28.02.2017р. по справі №5/530-03), однак, будь-яких дій ліквідатором до дати подання даного позову здійснено не було.

Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Розглянувши зазначене клопотання позивача про поновлення строків позовної давності, суд дійшов висновку про наступне.

Нормами ст. 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Отже, позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушено, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права.

Позовна давність як цивільно-правова категорія наділена такими ознаками:

1) має юридичний склад;

2) позначає сплив строку;

3) має правоприпиняючий характер, оскільки припиняє право на позов у матеріальному розумінні (право на задоволення позову);

4) застосовується у випадках порушення цивільних прав та інтересів особи;

5) встановлюється щодо вимог, які мають майновий характер, і деяких нематеріальних благ, передбачених законом;

6) застосовується лише за ініціативою сторони спору.

Суд звертається до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 23.04.2019р. у справі №Б-19/207-09.

Застосування позовної давності (в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ)) забезпечує в національній системі права виконання принципу верховенства права, складовою частиною якого є правова визначеність.

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ для того, щоб те або інше обмеження права на суд (в тому числі лімітування цього права часовими рамками) вважалося виправданим, мають бути додержані такі умови:

1) обмеження не повинно перешкоджати доступу до суду в такий спосіб чи такою мірою, щоб зводити нанівець саму сутність цього права;

2) таке обмеження повинно мати легітимну мету;

3) має бути забезпечене належне пропорційне співвідношення між використаними засобами та поставленою метою (пункт 51 рішення від 22.10.1996 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства" за заявами №22083/93, 22095/93; пункт 31 рішення від 04.12.1995 у справі "Беллет проти Франції" (Bellet v. France) за заявою №23805/94, пункт 75 рішення від 07.12.2010 у справі "Seal v. The United Kingdom" за заявою №50330/07), а саме:

- строк позовної давності не повинен бути очевидно й надмірно коротким (unduly short) (пункт 76 рішення від 18.03.2008 у справі "Dacia S.R.L. v/ Moldova" за заявою №3052/04);

- застосування позовної давності має бути передбачуваним (пункт 76 рішення від 20.05.2010 у справі "Lelas v. Croatia" за заявою №55555/08);

- механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також мусить корелюватися із суб`єктивним фактором, а саме обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункт 52 рішення від 20.12.2007 у справі "Phinikaridou v. Cyprus" за заявою №23890/02).

Для спірних відносин застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (статті 256, 257 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

При цьому, згідно з приписами ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Отже, враховуючи, що позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення незаконно перерахованих коштів, які, як встановлено судом, неправомірно були перераховані у 2004 - 2005 роках на часткове задоволення вимог кредиторів третьої черги та незадоволення вимог кредитора другої черги по заробітній платі на суму 6808,15 грн., то відповідачі в даній справі, як наслідок, мали всі права на звернення до суду з письмовою заявою про застосування до спірних відносин строку позовної давності.

Кодексом України з процедур банкрутства, як і Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції до 19.01.2013р. (який також застосовувався до процедури ліквідації позивача у даному провадженні) спеціальних норм про позовну давність не встановлено, отже, до цих правовідносин застосовуються загальні норми позовної давності.

Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (частина перша статті 258 ЦК). Водночас законодавець не допускає зміни порядку обчислення позовної давності, встановленого імперативними нормами статей 253-255 ЦК.

Перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК).

Статтею 92 ЦК визначено, що дії органу або особи, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, у відносинах із третіми особами розглядаються як дії самої юридичної особи.

Отже, для юридичної особи, як сторони правочину (договору тощо) днем початку перебігу позовної давності слід вважати день вчинення правочину, оскільки він збігається із днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права за цим правочином.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.03.2018 у справі №464/5089/15, у пункті 6.25 постанови від 04.04.2019 у справі №910/15456/17, в постановах від 28.05.2019 у справі №5015/118/11 та від 22.10.2019 у справі №910/15453/17.

Таким чином, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється і на звернення арбітражного керуючого (ліквідатора) до суду із заявою про захист інтересів боржника та кредитора ОСОБА_1 .

Тому при визначенні початку перебігу позовної давності у спорі за вимогами боржника/арбітражного керуючого не допускається врахування як обставин (дати) порушення провадження у справі про банкрутство та дати призначення (заміни кандидатури) арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), оскільки ні Закон про банкрутство (положення якого втратили чинність), ні чинний Кодекс України з процедур банкрутства не встановлюють спеціальних норм про позовну давність (у тому числі щодо звернення до суду арбітражного керуючого із заявою про стягнення незаконно перерахованих коштів з кредиторів третьої черги). Отже, до цих правовідносин застосовуються загальні норми позовної давності.

У спірних правовідносинах суб`єктом прав є саме боржник, а не арбітражний керуючий (ліквідатор), а тому, визначаючи початок перебігу позовної давності у цій справі, слід враховувати, коли про порушене право дізнався або міг дізнатись боржник в особі уповноваженого органу.

Правильність наведеної позиції стосовно правил перебігу позовної давності у справах про банкрутство також підтверджується, якщо звернутися до конструкції частини першої статті 261 ЦК України, в основу якої покладено принцип єдності (одинності) суб`єкта, чиї права порушено.

Аналіз норм права, якими врегульовані питання позовної давності дає підстави для висновку, що у разі, коли законодавець вживає вислови "свої цивільні права", "цивільні права особи", "здійснення права", він має на увазі право, яке належить одній особі, право однієї особи, а не декількох осіб, якщо інше прямо не зазначено у тексті відповідної норми.

Тож при тлумаченні вимог щодо початку перебігу позовної давності слід керуватися тим, що перебіг позовної давності починається від дня, коли про відповідні обставини, тобто про порушення права, дізналася або могла довідатися особа, що є носієм права, а не інша особа, у тому числі й та, якій за законом надано повноваження із захисту цього права. У справах про банкрутство цією особою є арбітражний керуючий, на якого за законом на підставі рішення суду покладаються обов`язки та надаються повноваження розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора.

При цьому і в разі пред`явлення у межах справи про банкрутство позову (заяви) самою особою, право якої порушене (боржником), і у разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, якою може бути арбітражний керуючий, перебіг позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Іншого правила щодо визначення початку перебігу позовної давності не містять ні частина перша статті 261 ЦК України, ні норми спеціального закону, що регулюють порядок вирішення спорів у справі про банкрутство.

Таким чином, початком перебігу строку позовної давності для юридичної або фізичної особи є днем, коли уповноважена особа на представництво її інтересів дізналась/могла довідатись про оспорюваний правочин, а не в залежності від подальшої зміни відповідної особи (призначення іншого арбітражного керуючого у справі про банкрутство).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.02.2020р. у справі №10/5026/995/2012.

Крім того необхідно відмітити, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Тобто, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність сплила і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Господарським судом під час розгляду позову в межах справи про банкрутство №5/530-03 встановлено та підтверджено факт перерахування грошових коштів з порушенням черговості кредиторам третьої черги в розмірі 84766,71 грн., порушення права і охоронюваного законом інтересу банкрута, проте позовна давність за цими вимогами сплила у період з 19.07.2007р. по 19.11.2008р., про що зроблено заяву відповідачами, зокрема, строк позовної давності закінчився за платіжними дорученнями: №81 - 31.10.2008р., №10 - 31.03.2008р., №95 - 28.12.2007р., №74 - 19.11.2007р., №75 - 19.11.2008р., №28 - 13.10.2007р., №23 - 17.09.2007р., №7 - 19.08.2007р., №5 - 19.07.2007р., №76 - 24.11.2007р. (т. 10, ст. ст. 14-39, т. 14 ст. ст. 36-77); №44 - 07.04.2008р., №24 - 07.04.2008р., №86 - 15.12.2007р., №78 - 04.11.2007р., №33 - 13.10.2007р., №64 - 27.09.2007р., №13 - 20.08.2007р. (т. 10, ст. ст. 14-39, т. 14 ст. ст. 36-77); №27 - 12.04.2008р., №16 - 20.08.2007р., №39 - 07.04.2008р., №7 - 07.04.2008р., №89 - 15.12.2007р., №84 - 04.11.2007р., №36 - 13.10.2007р., №67 - 27.09.2007р. (т. 10, ст. ст. 14-39, т. 14 ст. ст. 36-77), №35 - 13.10.2007р. (т. 10, ст. 29).

При цьому, судом враховується, що у постанові Вищого Господарського суду України від 28.02.2017р. по справі №5/530-03 зазначено, що ухвала суду першої інстанції від 09.02.2006р. набрала законної сили з моменту її прийняття, так як не була оскаржена в апеляційному порядку в межах процесуального строку на подання апеляційної скарги, тому в період з 09.02.2006р. по 20.04.2006р. (день подання кредитором ОСОБА_1 апеляційної скарги на зазначену ухвалу) в ліквідатора Лещенка А.М. було достатньо часу для внесення вимог ОСОБА_1 до реєстру вимог кредиторів боржника у другу чергу задоволення.

Відповідно, саме у період з 09.02.2006р. по 20.04.2006р. кредитор ОСОБА_1 дізнався про порушення його прав внаслідок не внесення вимог ОСОБА_1 до реєстру вимог кредиторів боржника у другу чергу задоволення.

Саме по собі посилання позивача на поважність причин пропуску строків, без їх зазначення та без будь-якого обґрунтування не може бути прийнято судом в якості підстав поновлення строку позовної давності.

Суд зазначає, що порушення права та підтвердження такого порушення судовим рішенням не є тотожними поняттями. Закон не пов`язує перебіг позовної давності з ухваленням судового рішення про порушення права особи. Тому перебіг позовної давності починається від дня, коли позивач довідався або міг довідатися про порушення його права, а не від дня, коли таке порушення було підтверджене судовим рішенням.

Аналогічна правова позиція щодо початку перебігу позовної давності наведена у постанові Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 08.04.2021р. по справі №10/2180, від 09.04.2020р. по справі №10/Б-743, від 30.04.2020р. по справі №908/61/13-г.

З огляду на вищенаведене, судом не приймаються до уваги посилання позивача на те, що про порушення йому стало відомо з ухвали Господарського суду Вінницької області від 07.06.2016р. у справі №5/530-03, яка залишена без змін Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 18.11.2016р. та Постановою Вищого Господарського суду України від 28.02.2017р., а також ухвал Господарського суду Хмельницької області 09.01.2020р. та 19.10.2020р. по справі №5/530-03.

При цьому, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошував, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення". Строки позовної давності "слугують декільком важливим цілям, зокрема вони забезпечують правову визначеність і остаточність, захищають потенційних відповідачів від задавнених вимог, яким було б важко протистояти, і запобігають несправедливості, що могла б виникати, якби суди мусили ухвалювати рішення стосовно подій, які мали місце в далекому минулому, і на підставі доказів, які вже могли б стати ненадійними й неповними з плином часу" (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №№ 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Відповідно, суд приходить до висновку про пропущення позивачем строків позовної давності, про що зроблено заяву відповідачами, а також про відсутність поважних причин поновлення строку позовної давності.

Таким чином, в позові Відкритого акціонерного товариства "Жмеринський завод "Сектор" в особі арбітражного керуючого Сокольвака Михайла Васильовича до 1) Головного Управління Державної Податкової Служби у Вінницькій області, м. Вінниця (правонаступник Жмеринської об`єднаної державної податкової інспекції у Вінницькій області) 2) Головного Управління Пенсійного Фонду України у Вінницькій області, м. Вінниця (правонаступник Управління Пенсійного Фонду в місті Жмеринка Вінницької області) 3) Управління Виконавчої дирекції Фонду Соціального Страхування України у Вінницькій області, м. Вінниця (правонаступник Виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України) 4) Вінницький обласний центр зайнятості, м. Вінниця (правонаступник Жмеринського міськрайонного центру зайнятості) про стягнення 84784,71 грн. незаконно перерахованих коштів, з яких: 47431,39 грн. з Головного Управління Державної Податкової Служби у Вінницькій області, 35597,41 грн. з Головного Управління Пенсійного Фонду України у Вінницькій області, 1280,12 грн. з Управління Виконавчої дирекції Фонду Соціального Страхування України у Вінницькій області, 475,79 грн. з Жмеринського міськрайонного центру зайнятості належить відмовити.

З огляду на викладене, посилання відповідача-3 (Управління Виконавчої дирекції Фонду Соціального Страхування України у Вінницькій області) на неналежність відповідача, викладені у відзиві на позов, судом до уваги не приймаються.

Окремо суд звертає увагу кредитора ОСОБА_1 на ту обставину, що Постановою Вищого Господарського суду України від 28.02.2017р. по даній справі вже встановлювалась правомірність відхилення вимог кредитора ОСОБА_1 про встановлення розміру збитків, завданих йому арбітражним керуючим Лещенком А.М. в період виконання обов`язків ліквідатора банкрута, та їх стягнення з арбітражного керуючого Лещенка А.М. на ліквідаційний рахунок підприємства-банкрута, з огляду на відсутність в господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, повноважень щодо розгляду спору між кредитором та особою, яка не є учасником справи про банкрутство (повноваження ліквідатора Лещенка А.М. припинено ухвалою місцевого господарського суду від 06.05.2009р.), та зазначено, що розмір таких збитків є предметом доказування при розгляді позовних вимог кредитора ОСОБА_1 до арбітражного керуючого Лещенка А.М. про відшкодування збитків у справі позовного провадження.

Щодо поданих кредитором ОСОБА_1 клопотання від 28.12.2020р. та уточнення від 29.12.2020р. про збільшення розміру позовних вимог, а також клопотання від 08.02.2021р. про залучення до справи Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, судом враховується, що ОСОБА_1 не являється позивачем по справі і право звернення до суду з заявою про збільшення розміру позовних вимог наділений виключно позивач.

Посилання кредитора ОСОБА_1 на те, що стягнення коштів з відповідачів впливає на інтереси ОСОБА_1 не спростовують встановлених судом обставин.

Щодо поданого кредитором ОСОБА_1 клопотання від 18.01.2021р. про витребування в матеріали справи №5/530-03 із архівної справи №5/528-04 Господарського суду Вінницької області завіреної копії листа судді Бенівського В.І., щодо не сплати ПДВ в процедурі ліквідації підприємств банкрутів, судом враховується, що ОСОБА_1 не обґрунтував необхідність витребування завіреної копії вказаного листа, його відношення до даної справи та не послався на норму ГПК України, якою б було передбачено таке витребування з матеріалів іншої справи, тому в задоволенні такого клопотання суд відмовляє.

Відповідно до ст.129 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

В силу ч. 1, ч. 2 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно п. 2 ч. 1, п. 2 ч. 4 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Судом встановлено, що при зверненні позивача з позовом до суду в 2020 році, сума судового збору не була сплачена позивачем, ухвалою суду від 03.12.2020р. задоволено клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору та відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення по суті справи.

Так як строк, на який судом було відстрочено сплату судового збору, закінчився, а таку сплату не здійснено, господарський суд вважає за необхідне стягнути несплачену суму судового збору при прийнятті судового рішення.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про покладення судових витрат зі сплати судового збору в загальній сумі 2102,00 грн. на позивача - ВАТ "Жмеринський завод "Сектор" згідно вимог ст. 129 ГПК України та стягнення відповідних витрат із ВАТ "Жмеринський завод "Сектор" в дохід Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 7 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства "Жмеринський завод "Сектор" (23100, Вінницька область, місто Жмеринка, вулиця Барляєва, 9, ) в дохід Державного бюджету України (отримувач: УК у м. Хмельницький/м.Хмельницький/ 22030101; ; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО): 899998; рахунок отримувача: UA3022002; код класифікації доходів бюджету: 22030101) судовий збір у розмірі 2102,00 грн. (дві тисячі сто дві гривні 00 коп.).

Видати наказ.

Відповідно до ч. 6 ст. 233 ГПК України, у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Повний текст рішення складено 07.05.2021р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч.1, 2 ст. 256 ГПК України).

Головуючий суддя В.В. Димбовський

Суддя М.Є. Муха

Суддя М.В. Музика

Віддрук. 20 прим. (надіслати всім реком. з повідом. про вруч.):

1. до справи;

2. відповідачу 1 Головному управлінню Державної Податкової Служби у Вінницькій області (21028, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7)

3. відповідачу 2 Головному управлінню Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21028, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7)

4. арбітражному керуючому Сокольваку М.В. (21037, м. Вінниця, вул. Пирогова, 73А/132)

5. Головному управлінню ДФС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21028)

6. відповідачу 4 - Вінницькому обласному центру зайнятості (21009, м. Вінниця, вул. Стрілецька, буд.3-А)

7, 8 відповідачу 3 - Управлінню Виконавчої дирекції Фонду Соціального Страхування України у Вінницькій області (21037, м Вінниця, вул. Зодчих, 22), ВД ФССНВ у Жмеринському районі (вул. Леніна, 11, м. Жмеринка)

9. СО "Жмеринські ЕМ" ВАТ "АК "Вінницяобленерго" (Асмолова, 10, м. Жмеринка)

10. Жмеринський відокремлений підрозділ КП "Вінницяоблводоканал" (вул. Мельниченка, 3, м. Жмеринка)

11. Вінницька обласна організація профспілки працівників радіоелектроніки та машинобудування України (Хмельницьке шосе, 2, к. 717, м. Вінниця)

12, 13. гр. ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 )

14, 15. ПАТ "Укрсоцбанк" (вул. Хмельницьке шосе, 23, м. Вінниця, 21036; вул. Ковпака, 29, м. Київ, 03150),

16, 17. Лещенку А.М. (а/с 8053, м. Винниця, Україна, 21050; м. Вінниця, вул. Магістрацька, 84, поверх 2, офіс №26),

18, 19. ПП "Монтажсервіс" (вул. Барляєва, 9, м. Жмеринка; 23108, Вінницька обл., Жмеринський р-н, с. Леляки, вул. Сонячна , буд. 8),

20. позивачу (23100, Вінницька область, місто Жмеринка, вулиця Барляєва, 9).