ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2021м. ДніпроСправа № 904/1459/21

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вольта ЛТД", м. Дніпро

до Приватного акціонерного товариства "Інтерхім", м. Дніпро

про стягнення заборгованості в сумі 13 653 грн. 52 коп. за договором поставки від 05.11.2020 № 05/11-20

Суддя Рудь І.А.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

СУТЬ СПОРУ:

Товариства з обмеженою відповідальністю "Вольта ЛТД" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом від 17.02.2021 № б/н, в якому просить стягнути з Приватного акціонерного товариства "Інтерхім" заборгованість в сумі 13 653 грн. 52 коп., з яких: 12 411 грн. 76 коп. - основний борг, 1 241 грн. 76 коп. - штраф, відповідно до умов договору поставки від 05.11.2020 № 05/11-20.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов спірного договору в частині своєчасної оплати поставленого позивачем товару.

Ухвалою господарського суду від 01.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними в матеріалах справи документами.

Відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву в порядку ст. 165 ГПК України у встановлений судом строк.

Згідно із поштовим повідомленням № 658 ухвала господарського суду про відкриття провадження у справі від 01.03.2021 отримана відповідачем 11.03.2021.

Відповідно до ч. 9 ст. 81, ч. 9 ст. 165 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Згідно зі ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Також судом враховано, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

У пункті 3 постанови № 11 від 17.10.2014 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення" визначено, що розумним, зокрема вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс Проти Греції" від 05.02.2004).

При цьому, згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо тлумачення положення "розумний строк" вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ. Критеріями оцінки розумності строку є, зокрема складність справи та поведінка заявників.

З огляду на викладене, з метою дотримання принципів господарського судочинства, суд розглянув справу в межах розумного строку

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

05.11.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Вольта ЛТД" (постачальник) та Приватним акціонерним товариством "Інтерхім" (покупець) укладено договір поставки № 05/11-20 (надалі договір), відповідно до пункту 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти і сплатити на умовах цього договору продукцію електротехнічного призначення, в сумі, вказаній у відповідному рахунку-фактурі і далі у відповідній видатковій накладній, які визначають відносно товару що поставляється за даною угодою наступне:

- найменування товару;

- кількість товару;

- ціну і вартість товару.

Згідно із п. 1.2. договору допускається толеранс±5% (при постачанні кабелю).

За умовами п. 1.3. договору підпис покупця/представника покупця у відповідній видатковій накладній постачальника, при отриманні товару, однозначно підтверджує факт отримання покупцем оригіналу видаткової накладної і оригіналу рахунку-фактури для оплати товару, і так само підтверджує факт постачання/отримання товару.

Відповідно до п. 2.1. договору постачальник поставляє товар на умовах постачання: ЕХW м. Дніпро, в розумінні Міжнародних правил тлумачення торгових термінів ІНКОТЕРМС (у редакції 2020р.).

Постачання товару здійснюється окремими партіями, згідно відповідних видаткових накладних постачальника, оформлених на товар, що постачається, і є невід`ємною частиною цього договору в частині визначення об`єму фактично поставленого товару у рамках цього договору (п. 2.2. договору).

Згідно з п. 2.3. договору моментом виконання зобов`язань постачальника за даною угодою є отримання уповноваженим представником покупця товару і відповідним чином оформлених документів, що підтверджують прийняття товару покупцем :

- рахунок-фактура;

- витратна накладна;

- сертифікат якості.

Підпунктом 2.3.2. п. 2.3. договору передбачено, що у разі фактичного отримання товару покупцем, про що покупець/представник покупця підписується у відповідній витратній накладній, документи вказані в п. 2.3. цього договору, вважаються незаперечно переданнями покупцю в оригіналах, а поставлений товар підлягає оплаті в строк вказаний в п. 3.2. цього договору.

Відповідно до п. 2.4. договору перехід права власності на товар від постачальника до покупця відбувається у момент виконання зобов`язання постачальника по передачі товару покупцеві.

За умовами п. 3.1. договору загальна сума цього договору визначається сумою вартості товару, вказаної у витратних накладних, які постачальник передав покупцеві впродовж терміну дії цього договору. Усі розрахунки за даною угодою здійснюються в національній валюті України.

У п. 3.2. договору сторони визначили, що покупець сплачує кожну поставлену партію товару в безготівковій формі на поточний рахунок постачальника, авансовим платежем у розмірі 70% від суми, зазначеної в рахунку-фактурі постачальника. Інші 30% від суми, зазначеної в рахунку-фактурі постачальника, покупець сплачує в безготівковій формі на поточний рахунок постачальника протягом 25-ти (двадцяти п`яти) календарних днів з моменту отримання товару.

Фактом оплати товару вважається зарахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника (п. 3.3. договору).

У п. 6.1 договору сторони узгодили, що у разі прострочки оплати товару більше 30 (тридцяти) календарних днів з моменту закінчення строку, визначеного п.3.2. цього договору, покупець додатково зобов`язаний сплатити постачальнику штраф у розмірі 10% від загальної суми такої простроченої заборгованості.

Згідно з п. 8.1. договору цей договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31 грудня 2021, але у будь-якому разі - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

На виконання умов договору позивач виставив до сплати відповідачу рахунки № 9231 від 05.11.2020, № 9097 від 05.11.2020 та 11.11.2020 поставив відповідачу товар на загальну суму 41 372 грн. 52 коп., що підтверджується видатковими накладними № 11165 від 11.11.2020 на суму 25 457 грн. 96 коп., № 11169 від 11.11.2020 на суму 15 914 грн. 56 коп., які підписані сторонами та скріплені печатками підприємств (а.с. 16, 17-18)

Господарський суд зазначає, що вказані вище накладні підписані сторонами без жодних зауважень чи заперечень.

Відповідно до умов п. 3.2 договору 06.11.2020 відповідачем здійснено часткову передплату за товар в сумі 28 960 грн. 76 коп. (а.с. 19, 20).

Позивач вказує, що відповідач, в порушення умов вказаного пункту договору, решту суми вартості поставленого товару у розмірі 12 411 грн. 76 коп. у визначений договором строк не оплатив.

У зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 12 411 грн. 76 коп.

На підставі п. 6.1 договору позивач нарахував додатково до суми основного боргу та просить стягнути з відповідача штраф у розмірі 10% від суми простроченої заборгованості, що за розрахунком позивача складає 1 241 грн. 76 коп.

Доказів оплати спірної вказаної заборгованості відповідачем сторонами до матеріалів справи не надано.

Предметом доказування у даній справі є обставини укладання договору поставки, факт поставки товару, строк оплати, наявність часткової оплати, строк дії договору, наявність прострочення оплати вартості поставленого товару.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі договору поставки, є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання.

За ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, заборгованість відповідача за поставлений позивачем товар становить 12 411 грн. 76 коп.

З урахуванням умов п. 3.2 договору строк оплати поставленого товару є таким, що настав 07.12.2020.

Враховуючи, що відповідачем своєчасно не сплачено у повному обсязі вартість поставленого товару за спірними видатковими накладними, суд вважає позовну вимогу про стягнення боргу у розмірі 12 411 грн. 76 коп. обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарському кодексі України).

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст. 548 Цивільного кодексу України).

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або iнше майно, якi боржник повинен передати кредиторовi у разi порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у вiдсотках вiд суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Господарський суд зазначає, що з огляду на тривалість прострочки оплати товару, поставленого за спірними накладними, позивачем правомірно нарахований штраф на підставі п. 6.1 договору.

Перевіркою виконаного позивачем розрахунку штрафу судом встановлено, що штраф у розмірі 10% від суми 12 411 грн. 76 коп. становить суму 1 241 грн. 18 коп., яка підлягає стягненню з відповідача. В решті позовних вимог в цій частині слід відмовити, оскільки сума штрафу розрахована позивачем невірно.

Згідно з ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За встановлених обставин, відповідач неналежним чином виконав свої договірні зобов`язання, чим порушив умови укладеного із позивачем договору та вищевказані приписи чинного законодавства, тому позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 12 411 грн. 76 коп. основного боргу, 1 241 грн. 18 коп. штрафу є обґрунтованими і підлягають задоволенню. У решті позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 165, 232, 233, 236-238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Інтерхім" (49000, м. Дніпро, вул. Воскресенська, буд. 41, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вольта ЛТД" (49041, м. Дніпро, пр. Праці, буд. 9, ) 12 411 грн. 76 коп. (дванадцять тисяч чотириста одинадцять грн. 76 коп.) основного боргу, 1 241 грн. 18 коп. (одну тисячу двісті сорок одну грн. 18 коп.) штрафу, 2 269 грн. 90 коп. (дві тисячі двісті шістдесят дев`ять грн. 90 коп.) витрат зі сплати судового збору.

У решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області.

Повне рішення складено 11.05.2021

Суддя І.А. Рудь