ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" травня 2021 р. Справа №907/670/18

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

Желіка М.Б.

розглянув у письмовому провадженні без виклику сторін апеляційну скаргу Акціонерного товариства Державний ощадний банк України

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 27.01.2021 (повний текст рішення складено 16.02.2021, суддя Ремецькі О.Ф.)

у справі №907/670/18

за позовом Приватного виробничо-комерційного підприємства Феон, с.Рокосово Хустського району Закарпатської області

до Акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії Закарпатського обласного управління АТ Державний ощадний банк України, м.Ужгород

про стягнення 129992,33 грн. заборгованості

31.08.2020 до Господарського суду Закарпатської області звернулося Приватне виробничо-комерційне підприємство (надалі ПП) Феон із позовом до відповідача Акціонерного товариства (надалі АТ) Державний ощадний банк України в особі філії Закарпатського обласного управління АТ Державний ощадний банк України про стягнення з філії Закарпатського обласного управління АТ Державний ощадний банк України на користь позивача 113500,00 грн. заборгованості за договором №1/1 від 07.01.2018, 14505,30 грн. інфляційних втрат та 1987,03 грн. трьох відсотків річних.

Позовні вимоги мотивовано тим, що між сторонами було укладено договір на придбання витратних матеріалів №1/1 від 07.01.2017, відповідно до якого позивач у 2017 році надав відповідачу відповідні послуги та передавав товар, а відповідач приймав їх, однак здійснював часткові оплати, внаслідок чого виникла основна заборгованість у сумі 113500 грн.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 27.01.2021 позов у даній справі задоволено частково, стягнуто з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк» на користь позивача 113500 грн. заборгованості по оплаті вартості поставленого товару, у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що:

1) предметом спору в даній справі є стягнення заборгованості з оплати за поставлений товар згідно з видатковими накладними № 55 від 23.03.2017 на суму 40500 грн. та № 60 від 23.03.2017 на суму 73000 грн. Вказані видаткові накладні були підписані зі сторони відповідача Герчуком В.В. без зазначення його посади. Однак, вказаною особою аналогічним чином були підписані від імені відповідача і інші накладні, а саме, № 33 від 28.02.2017, № 56 від 23.03.2017, №57 від 23.03.2017, №58 від 23.03.2017, за якими відповідач прийняв такі накладні до виконання і оплатив їх. Такий неістотний недолік спірних накладних, як відсутність посади особи, яка приймала товар від імені відповідача, не перешкоджає можливості ідентифікувати відповідну особу з огляду на наявність її прізвища, ініціалів та особистого підпису. Водночас, суд визнав, що передача (прийняття) матеріальних цінностей без довіреності є порушенням ведення бухгалтерського обліку, але з огляду на спірні правовідносини в сукупності, зазначив, що це не є достатньою обставиною, яка б заперечувала факт передачі/повернення або прийняття товарів. З огляду на наведене, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення 113 500,00 грн. основної заборгованості є правомірною та такою, що підлягає задоволенню;

2) оскільки відповідно до умов договору, строк оплати виконаних робіт зазначається у рахунках на сплату, які виписуються виконавцем, а з наданих рахунків №55 та №60 від 23.03.2017 не вбачається строку (терміну) оплати за товар, отже період прострочення грошового зобов`язання за спірними накладними неможливо встановити. З огляду на це суд дійшов висновку про неможливість перевірити правильність проведеного позивачем розрахунку інфляційних втрат в сумі 14505,30 грн. за період з 30.04.2018 по 28.11.2018 та 1987,03 грн. трьох відсотків річних, у зв`язку з чим відмовив у позові у відповідній частині.

Акціонерне товариство Державний ощадний банк України, не погодившись з вказаним судовим рішенням, подало апеляційну скаргу, в якій послалося на те, що вирішуючи спір, місцевий господарський суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, дійшов висновків, що не відповідають обставинам справи, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, у зв`язку з чим просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

У своїй апеляційній скарзі скаржник зазначив наступне:

1) ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 03 12.2018, якою відкрито провадження в даній справі, були визначені сторони позовного провадження, зокрема, відповідачем у справі визначено філію Закарпатське обласне управління АТ Державний ощадний банк України. В наступних процесуальних документах суд також зазначав як відповідача у даній справі вказану філію. Окрім цього, зміст позовних вимог ПП «Феон» зводиться до стягнення коштів саме з філії, яка є структурним підрозділом банку та не має статусу юридичної особи. Вказане свідчить про те, що філія є неналежним відповідачем і не може бути стороною у справі. Більше того, у резолютивній частині рішення суд стягнув кошти саме з АТ Державний ощадний банк України, яке не залучалось до участі у справі, що свідчить про вихід суду за межі позовних вимог та наявність підстав для скасування рішення відповідно до п.4 ч.3 ст. 277 ГПК України;

2) банк заперечує існування реальних господарських операцій за видатковими накладними № 55 та № 60 від 23.03.2017, оскільки позивач, всупереч договірним положенням, не надав доказів отримання замовлення від банку на поставку спірного товару, узгодження сторонами переліку товару та підписання актів здачі-приймання поставлених товарів. Окрім того, видаткові накладні не відповідають вимогам чинного законодавства щодо їх оформлення та не містять всіх необхідних реквізитів, що передбачені як обов`язкові (зокрема, у них відсутнє покликання на конкретний договір та на довіреність на отримання товару; вони не містять відтиску печатки філії; підписані від імені філії не начальником філії, який має відповідні повноваження, а іншою особою). Покликання суду на інші видаткові накладні не є обґрунтованими, оскільки суд не звернув уваги на те, що вказані накладні (окрім спірних №55 та №60), підтверджені актами приймання наданих послуг, які є невід`ємною частиною договору. Додатково слід звернути увагу й на те, що іншими накладними, які були прийняті і оплачені філією, надавались договірні послуги з ремонту комп`ютерної техніки, а не поставлялись позадоговірні товари безчипові пристрої. Більше того, позивач не надав доказів використання відповідачем у своїй господарській діяльності відповідних безчипових пристроїв;

3) вирішуючи спір у даній справі, суд не надав оцінки наявним у справі висновкам судових експертиз, які призначались судом, та не зазначив який з двох висновків підлягає врахуванню при ухваленні судового рішення та в якій частині, чим порушив відповідні норми ГПК України щодо оцінки та дослідження доказів. У вказаних висновках, експерти, досліджуючи спірні видаткові накладні №55 та № 60 від 23.03.2017 на наявність всіх обов`язкових реквізитів, виявили недоліки в їх оформленні, на які покликається й банк. Крім того, внаслідок зіставлення експертом первинних документів з даними регістрів бухгалтерського обліку ПП «Феон» не дало можливості експерту підтвердити відображення в бухгалтерському обліку позивача фінансово-господарських операцій по поставці продукції на адресу філії матеріальних цінностей саме за видатковими накладними №55 та №60 від 23.03.2017 та наявного боргу за такими накладними.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 05.03.2021 було відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою та, враховуючи ціну позову, постановлено здійснити її розгляд без виклику сторін на підставі ч. 10 ст. 270 ГПК України.

Позивач не виконав вимог ухвали Західного апеляційного господарського суду від 05.03.2021 та не подав відзиву на апеляційну скаргу.

Учасники даного судового процесу були повідомлені про нього згідно контактних даних, відомості про які містяться в матеріалах справи. Крім того, процесуальні документи апеляційного суду у порядку, встановленому Законом України «Про доступ до судових рішень», були оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 11.05.2021 було виправлено описку в ухвалі суду від 05.03.2021 в частині правильного зазначення особи відповідача у даній справі.

Одночасно, суд вбачає за необхідне надати оцінку доводам скаржника про неналежність відповідача у даній справі (яким суд першої інстанції визначив філію Закарпатське обласне управління АТ Державний ощадний банк України), а також про те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та вирішив питання про права та обов`язки особи, яка не була залучена до судового розгляду, а саме, АТ Державний ощадний банк України.

Відповідно до ч. 3 ст. 45 ГПК України, відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу. Вказане свідчить про те, що саме позивач визначає особу, яка є відповідачем. Відповідний висновок суду підтверджується, зокрема, змістом ст. 48 ГПК України, згідно якої заміна відповідача також відбувається лише за клопотанням позивача. З огляду на це, суд не може на власний розсуд змінювати особу відповідача, яка була визначена позивачем.

Із вступної частини уточненої позовної заяви ПП Феон у даній справі (а.с. 31-33, т.1) вбачається, що відповідачем у справі позивач визначив Акціонерне товариство Державний ощадний банк України в особі філії Закарпатського обласного управління АТ Державний ощадний банк України. Відповідне уточнення особи відповідача було здійснено позивачем на вимогу суду, що була викладена в ухвалі суду від 19.11.2018 про залишення позовної заяви без руху (а.с. 2-3, т.1).

У судовому процесі в суді першої інстанції як відповідач участь брало саме АТ Державний ощадний банк України, що випливає зі змісту всіх процесуальних документів, які подавались вказаною особою до суду (відзив на позов; заперечення в порядку ст. 167 ГПК України; заяви із інших процесуальних питань), у вступній частині яких завжди зазначалось те, що вони подаються саме АТ Державний ощадний банк України, а не його філією. З доказів, які підтверджують повноваження підписантів вказаних документів вбачається, що вони діяли саме від імені та в особі АТ Державний ощадний банк України, а не його філії (а.с. 58, т.1; а.с. 64, т.2).

Таким чином, доводи АТ Державний ощадний банк України про те, що відповідачем у справі була безпосередньо філія Закарпатське обласне управління АТ Державний ощадний банк України, а також про те, що АТ Державний ощадний банк України не було залучено до судового розгляду в суді першої інстанції безпідставні.

Стосовно тверджень про те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, задоволивши позов щодо стягнення коштів з АТ Державний ощадний банк України в особі філії Закарпатського обласного управління АТ Державний ощадний банк України, а не безпосередньо з філії, як про це просив позивач, колегія суддів зазначає таке:

Вказане процесуальне рішення суду не може вважатись виходом за межі позовних вимог в розумінні процесуального закону, оскільки, як було зазначено вище, відповідачем у справі є АТ Державний ощадний банк України в особі філії, яке і брало участь під час судового розгляду справи у місцевому господарському суді. Суд, частково задовольняючи позовні вимоги, не змінював ні способу захисту, обраного позивачем, ні сум стягнення, а лише задля ефективності судового рішення та забезпечення можливості його виконання, правильно зазначив особу, яка була визначена та брала участь у судовому розгляді як відповідач у даній справі.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, з огляду на наступне:

07.01.2017 між ПП «Феон» (виконавець) в особі ОСОБА_1 та АТ «Державний ощадний банк України» (замовник) в особі начальника філії Закарпатського обласного управління Калія С.М., який діє на підставі довіреності №524 від 21.04.2016, було укладено договір на придбання витратних матеріалів №1/1.

За умовами п.1.1 договору, виконавець зобов`язався виконати роботи і надати наступні послуги у 2017 році:

1) придбання комплектуючих та витратних матеріалів для комп`ютерної та офісної техніки;

2) надати послуги по заправці картриджів та принтерів та ремонту офісного обладнання.

Вказаним пунктом узгоджено перелік товарів та послуг із кодами згідно державного класифікатора:

- ДК 30125100-2. Предмет закупівлі картриджі для лазерних принтерів, копіювальних апаратів та багатофункціональних принтерів (сума за договором 280 тис. грн);

- ДК 50312600-1. Предмет закупівлі послуги з ремонту компютерної техніки, периферійного обладнання, системних блоків, серверів, моніторів, ноутбуків, принтерів, сканерів, джерел безперебійного живлення (сума за договором 80 тис. грн).

Відповідно до п.2.1 договору, виконавець зобов`язався протягом п`яти днів з дня отримання замовлення, виконати роботи і подати замовникові для підписання акт здачі-приймання виконаних робіт, а замовник зобов`язався прийняти належним чином виконану роботу і підписати акт здачі-приймання виконаних робіт в 5-ти денний термін з дня подання йому виконавцем названого документа. Акт здачі-приймання виконаних робіт є невід`ємною частиною договору.

Згідно п.2.2 договору, виконавець зобов`язався протягом п`яти днів з дня замовлення передати товар замовнику за накладною. Датою постачання товару є дата прийняття за кількістю та якістю товару, одержаного замовником за накладною від виконавця.

Розділом 3 договору встановлено розмір, порядок та строки оплати за договором. Так, відповідно до п.3.1 договору, за виконану роботу замовник сплачує виконавцеві винагороду в розмірі, вказаному у рахунку, який виписав виконавець та згідно з актом здачі- приймання виконаних робіт. Пунктом 3.2 визначено, що строк оплати виконаних робіт зазначається у рахунку, що виписав виконавець.

Відповідно до п.6.1, договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2017.

На виконання умов договору, протягом січня квітня 2017 року, ПП «Феон» постачало товари та надавало послуги для АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Закарпатського обласного управління Банку, а останній оплачував їх. Про вказане свідчать, зокрема, рахунки на оплату, акти надання послуг, видаткові накладні та меморіальні ордери, які були долучені відповідачем до матеріалів справи (а.с. 100-256, т.2). Відповідно до вказаних документів, загальна сума поставлених товарів та наданих послуг становить 236928 грн. Вказані кошти були повністю оплачені відповідачем.

Колегія суддів констатує наступні особливості оформлення вищезазначених документів:

- в усіх актах, накладних та рахунках відсутнє покликання на номер та дату договору, який був підставою для їх складення, а лише зазначено «договір надання послуг»;

- усі із вищевказаних актів надання послуг підписані від імені виконавця директором ПП «Феон» ОСОБА_1 (із використанням печатки), а від імені замовника АТ «Ощадбанк» (філія Закарпатське обласне управління Банку) невстановленими особами (без використання печатки), однак із відміткою про їх затвердження директором філії (із використанням печатки);

- видаткові накладні №33 від 28.02.2017 та №56, № 57 та №58 від 23.03.2017 (а.с. 169, 248, 252, 256, т.1) були підписані від імені ПП «Феон» директором ОСОБА_1 (із використанням печатки), а від імені АТ «Ощадбанк» (філія Закарпатське обласне управління Банку) Герчуком В.В. (без використання печатки);

- у рахунках на оплату, виставлених ПП «Феон», найменування сторін у правовідносинах зазначено як постачальник та покупець.

Тим не менше, усі зазначені послуги та поставки товарів не є спірними та визнаються обома сторонами як такі, що були здійснені на підставі договору №1/1 від 07.01.2017.

Спір у даній справі стосується поставки товарів за видатковими накладними №55 від 23.03.2017 та №60 від 23.03.2017 (а.с. 76-77, т.1; а.с. 104-105, т.2), відповідно до яких позивач стверджує, що він поставив відповідачу безчіпові пристрої для багатофункціональних принтерів ОКІ 441, 451, 471,472 на загальну суму 113500 грн. Позивач також долучив до матеріалів справи рахунки на оплату, які, як він стверджує, стосуються вказаних накладних (а.с. 108-109, т.2).

Спірні видаткові накладні підписані від імені ПП «Феон» директором ОСОБА_1 (із використанням печатки), а від імені АТ «Ощадбанк» (філія Закарпатське обласне управління Банку) Герчуком В.В. (без використання печатки). Підставою їх складення зазначено «Договір про надання послуг».

Матеріали справи не містять довіреності, на підставі якої Герчук В.В. отримував матеріальні цінності від імені АТ «Ощадбанк» в особі філії Закарпатського обласного управління.

Водночас, в матеріалах справи наявний наказ начальника філії Закарпатського обласного управління АТ «Державний ощадний банк України» №2225-к від 03.03.2017 (а.с. 93, т.1), з якого вбачається, що ОСОБА_2 з 03.03.2017 працював на посаді заступника начальника відділу інформаційних технологій філії завідувача сектору технічного обслуговування та ремонту обчислювальної техніки

ПП «Феон» з метою досудового врегулювання спору звернулось до відповідача з претензією №7/18-8/18 від 18.09.2018 (а.с. 16-17, т.1) з вимогою про оплату 113500,00 грн. заборгованості, яка виникла за спірними накладними.

АТ «Ощадбанк» в особі його філії Закарпатського обласного управління надіслав відповідь на вказану претензію (лист №106.26-16/381 від 23.10.2018, а.с. 18, т.1), в якій вказав, що за даними акту звірки взаємних розрахунків складеного між ПП «Феон» і АТ «Ощадбанк» за період з 01.01.2017 по 19.06.2017 залишок заборгованості станом на 19.06.2017 складає 21919 грн., а інформація про іншу заборгованість у АТ «Ощадбанк» відсутня, у зв`язку з чим відсутні підстави для оплати рахунків №55 та № 60 від 23.03.2017 на загальну суму 113500,00 грн.

В матеріалах справи наявний акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2017 по 19.06.2017, складений між ПП «Феон» і АТ «Ощадбанк», відповідно до якого залишок заборгованості Банку станом на 19.06.2017 становить 21 919,00 грн. (а.с. 21-22, т.1).

Колегія суддів не бере до уваги акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2018 по 30.04.2018 (а.с. 23, т.1), відповідно до якого залишок заборгованості Банку станом на 01.01.2018 складає 113500 грн., оскільки цей акт від імені Банку підписаний невідомою особою та не містить печатки Банку.

Водночас, колегія звертає увагу на те, що акти звірки розрахунків не є первинними документами та не можуть бути покладені в основу висновку про наявність чи відсутність певної заборгованості. Для такого висновку слід брати до уваги докази, які підтверджують факт надання послуг чи поставки товару та докази, які стосуються відповідних оплат.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 13.03.2019 у даній справі було призначено судову бухгалтерську експертизу, проведення якої доручено Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз та на вирішення якої поставлено наступні питання:

- чи підтверджується документально заявлений розмір заборгованості відповідача за договором №1/1 від 07.01.2017 згідно видаткових накладних №55 та №60 від 23.03.2017 в сумі 113500 грн.?

- якими первинними документами бухгалтерського обліку підтверджується заборгованість відповідача за придбання витратних матеріалів згідно видаткових накладних № 55 та № 60 від 23.03.2017?

- яка загальна вартість виконаних робіт/наданих послуг ПП «Феон» за період дії договору №1/1 від 07.01.2017 згідно первинних документів бухгалтерського обліку та яка загальна сума коштів сплачених відповідачем за період дії договору №1/1 від 07.01.2017?

- чи правильно проведені позивачем розрахунки інфляційних втрат та 3 % річних?

- чи відображена в бухгалтерському та податковому обліку ПП «Феон фінансово-господарська операція по поставці відповідачу матеріальних цінностей за видатковими накладними № 55 та № 60 від 23.03.2017 в загальній сумі 113500 грн.?

Висновком експерта №1373 від 22.11.2019 (а.с. 43-51, а.с. 2) надано наступні відповіді на вказані запитання:

- документально підтверджується заборгованість відповідача в розмірі 113500 грн., що заявлена у позовних вимогах та виникла за результатами виконання договору № 1/1 від 7.01.2017 згідно видаткової накладної № 55 від 23.03.2017 на суму 40500 грн. та видаткової накладної № 60 від 23.03.2017 на суму 73000 грн.;

- заборгованість відповідача в сумі 113500 грн. за договором № 1/1 від 07.01.2017 підтверджується згідно первинних документів, а саме видаткової накладної № 55 від 23.03.2017 на суму 40 500 грн. та видаткової накладної №60 від 23.03.2017 на суму 73000 грн.;

- за даними первинних документів за період з 11.01.2017 по 12.04.2017 позивач відповідно до умов п. 2.1 та п. 2.2 договору № 1/1 від 07.01.2017 надав послуги та поставив відповідачу товари на загальну суму 350428,00 грн., а відповідач за період з 11.01.2017 по 29.03.2018 перерахував позивачу грошові кошти в сумі 236928,00 грн.;

- встановити чи правильно проведені позивачем розрахунки інфляційних втрат за період з 01.07.2017 по 07.11.2018 в сумі 14505 грн. та 3 % річних період з 01.07.2017 по 07.11.2018 в сумі 1987,03 грн. не видається можливим;

- підтвердити чи відображено в бухгалтерському та податковому обліку позивача фінансово-господарська операція по поставці відповідачу матеріальних цінностей за видатковими накладними №55 та № 60 від 23.03.2017 не видається можливим.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 19.02.2020 у даній справі було призначено повторну бухгалтерську експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз та на вирішення якої поставлено ті самі запитання, що і в ухвалі від 13.03.2019.

Висновком експерта №8075/20-71 від 30.06.2020 (а.с. 115-126, а.с. 2) надано наступні відповіді на вказані запитання:

- з урахуванням спірних видаткових накладних №55 та №60 від 23.03.2017, заявлений у позовних вимогах розмір заборгованості відповідача за договором №1/1 від 07.01.2017 в сумі 113500 грн. документально підтверджується. Без урахування спірних видаткових накладних, вказана заборгованість документально не підтверджується;

- заборгованість відповідача перед позивачем за договором №1/1 від 07.01.2017 на придбання витратних матеріалів, підтверджується в сумі 113500 грн. згідно видаткових накладних №55 та №60 від 23.03.2017;

- згідно наданих на дослідження первинних документів позивача у межах договору №1/1 від 07.01.2017 на придбання витратних матеріалів, загальна вартість виконаних робіт та наданих послуг з постачання продукції за період січень 2017 року - квітень 2017 року складає: а) 350428 грн. - з врахуванням спірних видаткових накладних; б) 236929 грн. - без врахування спірних видаткових накладних. Розмір сплачених відповідачем коштів за надані послуги постачальника становить 236 928 грн.;

- підтвердити правильність проведеного позивачем розрахунку інфляційних втрат в сумі 14505,30 грн. та 3% річних в сумі 1987,03 грн. за період з 01.07.2017 по 07.11.2018 не видається за можливе;

- підтвердити відображення в бухгалтерському та податковому обліку позивача фінансово-господарських операцій по поставці відповідачу матеріальних цінностей саме за видатковими накладними №55 та №60 від 23.03.2017 в загальній сумі 113500 грн. не видається за можливе.

На виконання ухвали Господарського суду Закарпатської області від 22.09.2020 експертом було надано письмові пояснення з приводу наступних запитань (а.с. 15, т.3):

- у зв`язку з чим експертом був зроблений висновок, що надані регістри бухгалтерського обліку не відображають операції з надання послуг та реалізації продукції, в т.ч. і за видатковими накладними від 23.03.2017 за №55 та №60 на загальну суму 113500 грн.?

- за якими критеріями був зроблений висновок про узагальненість регістрів бухгалтерського обліку, та які відомості регістрів бухгалтерського обліку необхідні для того, щоб вважати їх деталізованими та такими, що надають повну інформацію за операціями з надання послуг та реалізації продукції?

- з урахуванням документів, доданих до матеріалів справи (а саме, карточки субконто по 631 рахунку та по 361 рахунку), які ще документи є необхідні для надання однозначного висновку стосовно спірних накладних та наявного чи відсутнього боргу?

Експертом було надано наступні відповіді на ці питання:

- в наданих на дослідження оборотно-сальдових відомостях позивача по рахунку №361 «Розрахунки з покупцями та замовниками» відображена дебіторська заборгованість перед відповідачем на суму 113500 грн., проте, з наданих документів не вбачається: номеру та дати договору; посилання на первинні документи (видаткові накладні), за якими саме виникла дебіторська заборгованість у розмірі 113500 грн. Тобто, не надано повної інформації, яка містила тотожність даних аналітичного і синтетичного обліку в межах договору №1/1 від 07.01.2017;

- відображення в оборотно-сальдових відомостях даних дебіторської заборгованості у розмірі 113500 грн. без зазначення номеру та дати договору та без посилання на первинні документи не вказує на те, що заборгованість виникла за спірними видатковими накладними. На клопотання експерта не надано даних аналітичного обліку, в яких відображено в кореспонденції з рахунками господарські операції по виконаних роботах та наданих послугах з поставки продукт межах договору №1/1 від 07.01.2017. На підставі аналітичного обліку за принципом тотожності має бути сформований узагальнений синтетичний облік. У зв`язку з відсутністю повної інформації щодо відображень в бухгалтерському обліку позивача передачі товарів за видатковими накладними та здійснення сплати за ними, експертом було зроблено висновок про те, що надані облікові регістри є узагальненими;

- регістри аналітичного обліку у поєднанні з синтетичним обліком з посиланням на номер та дату договору, первинні документи, в яких було би висвітлено повну інформацію по господарських операціях за договором №1/1 від 07.01.2017, є документами, які необхідні для надання однозначного висновку стосовно спірних накладних та наявного чи відсутнього боргу.

Укладений сторонами договір за своєю правовою природою є змішаним договором, що має ознаки договору про надання послуг та договору поставки, а тому виниклі між сторонами спірні правовідносини підпадають під регулювання глави 30 Господарського кодексу України та глав 54,63 Цивільного кодексу України.

Частинами 1, 6 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Реалізація суб`єктами господарювання товарів негосподарюючим суб`єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Аналогічні положення містяться і у статті 712 Цивільного кодексу України, згідно з якою за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань.

Спір у даній справі виник у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань в частині оплати за поставлений позивачем товар.

Відповідно до ст. 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно - розпорядчого документа на майно.

Як зазначалося вище, предметом спору в даній справі є стягнення заборгованості з оплати за поставлений товар згідно з видатковими накладними № 55 від 23.03.2017 на суму 40500 грн. та № 60 від 23.03.2017 на суму 73000 грн.

За твердженням позивача, відповідач не оплатив товар за вказаними видатковими накладними на загальну суму 113500 грн.

Відповідач, у свою чергу, заперечує факт отримання ним від позивача товару за вказаними видатковими накладними. При цьому, його доводи базуються на наступних твердженнях:

1) товар, що охоплений цими накладними, не входить до предмета поставки, яка обумовлена сторонами у договорі. Крім того, найменування сторін у правовідносинах поставки згідно спірних накладних є «постачальник» та «покупець», натомість спірний договір називає сторін «виконавцем» та «замовником»;

2) всупереч положенням договору, позивач не надав доказів існування замовлення відповідача на товар, що передбачений вказаними накладними, а також підписання сторонами акта приймання-передачі, як це випливає з умов договору;

3) спірні видаткові накладні містять низку недоліків та не відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (у редакції, чинній станом на дати здійснення спірних поставок) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Згідно статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Вказаний перелік обов`язкових реквізитів кореспондується з пунктом 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995, в редакції, чинній станом на дату здійснення спірних поставок товару.

Згідно пункту 2.5. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи - підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо.

За змістом ст. 244 ЦК України, довіреність є одностороннім правочином, що укладається у вигляді письмового документа, у якому визначаються повноваження представника. Разом з тим, недотримання сторонами письмової форми вказаного правочину, в силу ст. 218 ЦК України, не свідчить про його недійсність, а також те, що особа, яка отримала товар не була уповноважена на таке отримання.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що за відсутності письмової форми довіреності на отримання товару, факт уповноваження відповідної особи може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо -, відеозапису та іншими доказами. Зокрема, вчинення довірителем дій, які підтверджують правомірність отримання особою від його імені товару свідчить про існування між ним та уповноваженою особою домовленості на вчинення відповідних юридичних дій.

Із встановлених судом обставин даної справи вбачається, що спірні видаткові накладні №55 та №60 від 23.03.2017 містять окремі недоліки про які зазначає скаржник (відсутність зазначення посади особи, яка діє від імені отримувача товару (Герчука В.В.).

Крім того, до відповідних недоліків можна також віднести і відсутність чіткої вказівки на реквізити договору, а також відсутність довіреності, на підставі якої діяв Герчук В.В.

Водночас, при наданні оцінці вказаним недолікам колегія суддів наголошує, що аналогічним чином були оформлені усі інші безспірні первинні документи, які визнані обома сторонами і за якими було здійснено оплату відповідачем. Так, як було зазначено вище, видаткові накладні №33 від 28.02.2017 та №56, № 57 та №58 від 23.03.2017, оплачені відповідачем, були підписані від імені АТ «Ощадбанк» (філія Закарпатське обласне управління Банку) Герчуком В.В. (без використання печатки).

Стосовно тверджень скаржника про те, що предмет поставки за спірними накладними не охоплюється договором №1/1 від 07.01.2017, а також про те, що сторонами в обов`язковому порядку повинно було погоджуватись замовлення та складатись акт приймання-передачі, суд зазначає таке:

1) як було зазначено вище, договір №1/1 від 07.01.2017 є змішаним. Ним чітко передбачено порядок оформлення результатів надання послуг складення акта приймання-передачі (пункт 2.1) та порядок оформлення поставки товару складення накладної (пункт 2.2). Таким чином, твердження скаржника про те, що спірна поставка повинна бути оформлена як накладною, так і актом приймання-передачі безпідставні. Аналогічно, безпідставними є його покликання і на відсутність замовлення, складеного Банком, оскільки договір не містить вимог щодо форми такого замовлення та порядку його здійснення;

2) стосовно предмета спірної поставки (безчіпових пристроїв для багатофункціональних принтерів ОКІ 441, 451, 471,472), то на думку судової колегії він є таким, що охоплюється змістом п.1.1 договору, відповідно до якого до предмета договору входить придбання комплектуючих та витратних матеріалів для комп`ютерної та офісної техніки. Більше того, з матеріалів справи вбачається, що в рамках безспірних послуг, наданих за договором №1/1 від 07.01.2017, позивач здійснював встановлення безчіпових пристроїв для багатофункціональних принтерів ОКІ 472 (акти надання послуг від 07.03.2017 та від 21.03.2017, а.с. 190, 220, т.1), а відповідач здійснював оплату за такі послуги 14.03.2017, 22.03.2017, 28.03.2017 (а.с. 96 (зворот), 101, т.2);

3) жодний із документів, який стосується безспірних поставок не містить прямого покликання на договір №1/1 від 07.01.2017, однак це не перешкоджало правовідносинам сторін;

4) у безспірних правовідносинах між сторонами особу відповідача представляв Герчук В.В., який, як зазначалося вище, був посадовою особою відповідача. Усі акти приймання-передачі та накладні, підписані вказаною особою, були оплачені відповідачем (окрім спірних накладних №55 та 60).

З огляду на наведене, в розрізі правовідносин сторін, які склалися між ними за безспірними поставками та наданими послугами, колегія суддів не вбачає причин, з яких стверджувані скаржником недоліки мали би впливати на розрахунки за спріними накладними.

Незважаючи на те, що суд першої інстанції застосував до спірних правовідносин нову редакцію пункту 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, однак, на переконання колегії суддів, це не впливає на правильність його висновку про те, що певні недоліки документів не можуть бути підставою судового висновку про факт неотримання відповідачем товару та відсутність підстав для оплати за такий товар, оскільки у своїй сукупності наявні реквізити дозволяють встановити повну інформацію про зміст спірних господарських операцій.

За приписами ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно ст.526 Цивільного кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати свої зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно п.2.2 договору, датою постачання товару є дата прийняття за кількістю та якістю товару, одержаного замовником за накладною від виконавця.

Пунктами 3.1 та 3.2 договору встановлено, що за виконану роботу замовник сплачує виконавцеві винагороду в розмірі, вказаному у рахунку, який виписав виконавець та, згідно з актом здачі- приймання виконаних робіт. Строк оплати виконаних робіт зазначено у рахунку, що виписав виконавець.

У зв`язку із отриманням відповідачем товару, у нього виникло безумовне зобов`язання щодо оплати його вартості.

У зв`язку з цим, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вимога позивача про стягнення 113500 грн. заборгованості є правомірною та такою, що підлягає задоволенню.

З огляду на відсильні положення п.3.2 договору щодо строків здійснення оплати (повинен бути зазначений у рахунках на сплату), та відсутність такого зазначення у відповідних рахунках. Виставлених позивачем, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про неможливість обрахувати прострочення відповідача та, у зв`язку з цим, перевірити правильність нарахування позивачем заявлених до стягнення сум трьох процентів річних та інфляційних втрат в порядку ч.2 ст. 625 ЦК України. З огляду на наведене судом було правомірно відмовлено у стягненні вказаних сум.

Стосовно покликання скаржника на експертні висновки від 22.11.2019 №1373 та від 30.06.2020 №8075/20-71, то на переконання колегії суддів, вони підтверджують висновки суду і не свідчать про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.

Щодо твердження скаржника, що, нібито, аналіз даних бухгалтерського обліку ПП «Феон» свідчить про неможливість підтвердити відображення фінансово-господарських операцій по поставці продукції на адресу Банку матеріальних цінностей саме за видатковими накладними №55 та №60 від 23.03.2017 та наявного боргу за такими накладними, колегія суддів наголошує на тому, що відповідно до висновків експертів, а також письмових пояснень експерта вбачається, що в наданих на дослідження оборотно-сальдових відомостях позивача по рахунку №361 «Розрахунки з покупцями та замовниками» відображена дебіторська заборгованість перед відповідачем на суму 113500 грн., проте, з наданих документів не випливає, на підставі яких саме документів вона виникла.

Однак, ні позивач, ні відповідач у даній справі не зазначали про наявність між ними будь-яких інших господарських відносин, ніж ті, які передбачені договором №1/1 від 07.01.2017, з чого суд робить висновок про те, що з достатньою вірогідністю в розумінні ст. 79 ГПК України, встановлена експертами дебіторська заборгованість перед відповідачем на суму 113500 грн. стосується саме договору 1/1 від 07.01.2017.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, як такого, що ухвалено відповідно до обставин та матеріалів справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Також суд звертає увагу на те, що відповідач за подання апеляційної скарги сплатив 3391,50 грн. судового збору згідно меморіального ордеру № від 02.02.2021, що на 446,68 грн. більше, ніж було необхідно, у зв`язку з чим така сума може бути повернена з Державного бюджету України за окремим клопотанням відповідача згідно ч.5 ст.7 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст. 129, 269, 271, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги Акціонерного товариства Державний ощадний банк України.

Рішення Господарського суду Закарпатської області від 27.01.2021 у справі №907/670/18 залишити без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Справу повернути в Господарський суд Закарпатської області.

Повний текст постанови складено 13.05.2021.

Головуюча суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік