номер провадження справи 12/53/20
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2021 Справа № 908/765/20

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Смірнова О.Г.,

За участю секретаря судового засідання Соловйової А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу № 908/765/20

за позовом: Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕПЛО-МЕЛІТОПОЛЬ" (72310, Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Покровська, буд. 61)

про стягнення 5 671 639,23 грн.

за участю представників:

від позивача - Остапенко В.М., довіреність № 14-201 від 17.05.2020, адвокат

від відповідача - ОСОБА_1, ордер серії ВС № 1023580 від 14.05.2020, адвокат

Згідно із ст. 222 Господарського процесуального кодексу України в судових засіданнях 18.05.2020, 28.05.2020, 16.06.2020, 20.07.2020, 29.03.2021, 19.04.2021, 23.04.2021 та 29.04.2021 здійснювалося фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу - комплексу «Акорд».

Судові засідання 18.05.2020, 28.05.2020, 16.06.2020, 20.07.2020, 29.03.2021, 19.04.2021, 23.04.2021 та 29.04.2021 проводились в режимі відеоконференції.

СУТЬ СПОРУ

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою за вих. №14/4-1495-20 від 04.03.2020 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕПЛО-МЕЛІТОПОЛЬ" про стягнення основного боргу в сумі 3907739,17 грн., пені в сумі 991106,46 грн., трьох процентів річних в сумі 244309,28 грн., інфляційних витрат в сумі 528484,32 грн. за договором про переведення боргу № 1718/4258/19 від 28.10.2019, що разом складає 5671639,23 грн.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.03.2020 вищевказану позовну заяву передано для розгляду судді Смірнову О.Г.

Ухвалою суду від 23.03.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/765/20, присвоєно справі номер провадження 12/53/20, визначено здійснення розгляду справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 22.04.2020 о 15:30.

13.04.2020 на адресу суду від відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕПЛО-МЕЛІТОПОЛЬ" надійшов відзив на позовну заяву в порядку приписів ст. 165 ГПК України, в якому останній проти позовних вимог заперечує, мотивуючи свою позицію наступним:

- рішенням Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області від 18.04.2019 № 82 виконавцем послуг з централізованого теплопостачання у м. Мелітополі з 18.04.2019 року визначено відповідача;

- до винесення вказаного вище рішення виконавцем послуг з централізованого теплопостачання в м. Мелітополі було ТОВ «Мелітопольські теплові мережі»;

- листом № 26-2505-19 від 26.07.2019 позивач повідомив, що компанія готова укласти з ТОВ «Тепло-Мелітополь» договори на постачання природного газу за умови узгодження «Тепло-Мелітополь», як правонаступника, порядку погашення заборгованості ТОВ «Мелітопольські теплові мережі»;

- з метою уникнення зриву опалювального сезону 2019/2020 в м. Мелітополь, відповідач підтвердив готовність до укладення угод про переведення боргу, про що направлено НАК «Нафтогаз України» лист від 02.08.2019 № 451;

- у зв`язку з цим, 28.10.2019 між АТ НАК «Нафтогаз України» - (Кредитор), ТОВ «Мелітопольські теплові мережі» - (Первісний боржник), ТОВ «Тепло-Мелітополь» - (Новий боржник), укладено 8 договорів про переведення боргу на загальну суму 164829846,11 грн.;

- одним із договорів є договір про переведення боргу № 1718/4258/19 за договором про постачання природного газу від 12.09.2017 № 6049/1718-КП-13, сума боргу, яка переводиться на Нового Боржника, станом на момент укладання договору дорівнює 3907739,17 грн.;

- укладення договорів про переведення боргу та прийняття на себе боргових зобов`язань ТОВ «Мелітопольські теплові мережі» у розмірі 164829846,11 грн., ТОВ «ТЕПЛО- МЕЛІТОПОЛЬ», вчинялось під впливом тяжкої для нього обставини та за відсутністю будь-якої вигоди;

- підписуючи договори про переведення боргу, зокрема договір про переведення боргу № 1718/4258/19 за договором про постачання природного газу від 12.09.2017 № 6049/1718-КП-13, відповідач навіть не був ознайомлений зі змістом договору постачання природного газу від 12.09.2017 № 6049/1718-КП-13, тобто відповідач при підписанні договору не був обізнаний про права і обов`язки, відповідальність, розміри штрафних санкцій, що встановлюються договором, які покладаються на нього після підписання договору про переведення боргу;

- умови договору про переведення боргу, на підставі якого позивач хоче здійснити стягнення, не відповідають засадам добросовісності, розумності та справедливості;

- відповідно до розрахунків наданих позивачем 3% річних, інфляційних витрат та пені, останні розраховані починаючи з 2017 року;

- договір про переведення боргу № 1718/4258/19 був укладений між НАК «Нафтогаз України» та ТОВ «ТЕПЛО-МЕЛІТОПОЛЬ» 28.10.2019 року, відповідно до п. 2.1. договору, сторони встановили, що сума боргу, яка переводиться на нового боржника станом на момент укладання договору дорівнює 3 907 739,17 грн.;

- ТОВ «ТЕПЛО-МЕЛІТОПОЛЬ» будь-яких правопорушень у сфері господарювання перед НАК «Нафтогаз України» за договором про постачання природного газу № 6049/1718КП-13 починаючи з 28.11.2017 року, не здійснювало, тому застосування таких санкцій є неправомірним;

- з метою захисту своїх порушених прав ТОВ «ТЕПЛО-МЕЛІТОПОЛЬ» 25.03.2020 року звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про визнання недійсними договорів про переведення боргу, укладених 28.10.2019 між Акціонерним товариством Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», Товариством з обмеженою з відповідальністю «Мелітопольські теплові мережі» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Тепло-Мелітополь», в тому числі договору про переведення боргу № 1718/4258/19 за договором про постачання природного газу від 12.09.2017 № 6049/1718-КП-13;

- 06.04.2020 надійшла ухвала Господарського суду міста Києва у справі № 910/4288/20 про відкриття провадження у справі, якою прийнято позовну заяву ТОВ «Тепло-Мелітополь»;

- позовні вимоги не визнає та вважає, що позовна заява про стягнення боргу, неустойки, інфляційних та трьох відсотків річних не підлягає задоволенню. Просить відмовити у задоволенні позову.

14.04.2020 на адресу суду від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі № 908/765/20 до набрання законної сили рішенням суду у справі №910/4288/20, яка перебуває в провадженні Господарського суду міста Києва за позовом ТОВ "Тепло-Мелітополь" до АТ "НАК "Нафтогаз України" та ТОВ "Мелітопольські теплові мережі" про визнання договорів про переведення боргу, укладених 28.10.2019 між АТ "НАК "Нафтогаз України", ТОВ "Мелітопольські теплові мережі" та ТОВ "Тепло-Мелітополь" недійсними.

21.04.2020 на електронну адресу суду із електронним цифровим підписом від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку із запровадженням карантину на усій території України.

21.04.2020 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній зазначає наступне:

- договір переведення боргу було укладено з дотриманням вимог ст. 520-521 ЦК України;

- при заміні боржника відбувається переведення боргу на нового боржника, при цьому первісний боржник вибуває із зобов`язання, а предметом переведення боргу є юридичний обов`язок майнового характеру, що входить до змісту зобов`язання між первісним боржником і кредитором, а отже наслідком переведення боргу є заміна боржника у зобов`язанні;

- вимога, заявлена до відповідача щодо стягнення як основного боргу, так і пені, відсотків річних, інфляційних витрат є законною та обґрунтованою;

- відповідач не заперечує взяття ним в оренду майна, що раніше використовувалось ТОВ «Мелітопольські теплові мережі»;

- слід врахувати, що предметом розгляду справи № 908/765/20 не є оцінка правомірності/неправомірності укладення договору переведення боргу, натомість відповідачем не надано жодних доказів неправомірності вимог, спростування порушення умов договору постачання природного газу № 6049/1718-КП-13 від 12.09.2017 тощо відповідно до ст. 522 ЦК України;

- відносини між відповідачем та ТОВ «Мелітопольські теплові мережі» з приводу переведення прав вимоги дебіторської заборгованості не мають прямого відношення до спірних відносин та виходять за межі позовних вимог;

- посилання відповідача на безальтернативність вибору постачальника природного газу та вимушеність укладання договорів не відповідає дійсним засадам функціонування ринку природного газу. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

22.04.2020 на електронну адресу суду від відповідача без електронного цифрового підпису надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку із запровадженням карантину у м. Мелітополь та м. Запоріжжі.

Ухвалою суду від 22.04.2020 відкладено підготовче засідання на 18.05.2020 о 15:30.

05.05.2020 на електронну адресу суду від позивача надійшли заперечення щодо зупинення провадження із електронним цифровим підписом, в яких останній зазначає наступне:

- Цивільний кодекс України містить презумпцію правомірності правочину, визначену приписами ст. 204 ЦК України;

- сама по собі взаємопов`язаність справ ще не свідчить про неможливість розгляду даної справи до прийняття рішення у іншій справі, оскільки незалежно від результату розгляду справи № 910/4288/20, господарський суд має достатньо правових підстав для розгляду та вирішення по суті даної справи;

- у даній справі суд має можливість самостійно та у повному обсязі надати оцінку обставинам (фактам), які є предметом судового розгляду, що унеможливлює застосування п.5 ч. 1 ст. 227 ГПК України;

- необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що свідчить про порушення положень частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку;

- у даному випадку дії відповідача щодо оскарження дійсності договорів переведення боргу є, на думку НАК «Нафтогаз України», спробою уникнення відповідальності та затягуванням строку розгляду справи;

- договори переведення боргу укладені у повній відповідності до вимог ст. 22 Закону України «Про теплопостачання», питання ж неправомірності дій третіх осіб щодо непередання дебіторської заборгованості не є, у розумінні норм чинного законодавства, підставою для визнання правочину недійсним;

- відповідач не позбавлений права, у разі задоволення позовних вимог у справі № 910/4288/20, звернутись до суду у порядку ст. 320 ГПК України. Просить відмовити у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі № 908/765/20.

13.05.2020 на електронну адресу суду від позивача надійшло клопотання із електронним цифровим підписом в порядку приписів ст. 197 ГПК України, в якому останній просить забезпечити проведення судового засідання у справі № 908/765/20, яке призначене на 18.05.2020 о 15:30, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів у зв`язку із запровадженням карантину на усій території України.

Ухвалою суду від 14.05.2020 задоволено заяву позивача про проведення судового засідання 18.05.2020 о 15:30 в режимі відеоконференції у справі № 908/765/20 поза межами суду з використанням власних технічних засобів.

14.05.2020 на електронну адресу суду від відповідача надійшло клопотання із електронним цифровим підписом в порядку приписів ст. 197 ГПК України, в якому останній просить забезпечити проведення всіх судових засідань у справі № 908/765/20 в режимі відеоконференції в приміщенні Галицького районного суду міста Львова (79018, м. Львів, вул. Чоловського, буд. 2). Вказане клопотання мотивоване тим, що на усій території України запроваджено карантин, враховуючи значну територіальну віддаленість Господарського суду Запорізької області та місцезнаходження АО "Бочуляк і партнери" (м. Львів), прибуття адвоката до Господарського суду Запорізької області для участі в судовому засіданні є неможливим з метою недопущення поширення СОVID-19 та у зв`язку з призупиненим функціонування транспортної системи в Україні і встановленням контрольно-пропускного режиму на відрізку дороги по сполученню міст Львів-Запоріжжя.

Ухвалою суду від 15.05.2020 клопотання відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі № 908/765/20 залишено без задоволення.

18.05.2020 на електронну адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи із електронним цифровим підписом у зв`язку із тим, що у відповідача та його представника відсутні технічні можливості взяти участь у судовому засіданні 18.05.2020 в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів і відповідні технічні засоби.

Ухвалою суду від 18.05.2020 продовжено строк підготовчого провадження у справі № 908/765/20 та відкладено підготовче засідання на 28.05.2020 о 12:00.

22.05.2020 на електронну адресу суду від позивача надійшла заява із електронним цифровим підписом в порядку приписів ст. 197 ГПК України, в якій останній просить забезпечити проведення судового засідання у справі № 908/765/20, яке призначене на 28.05.2020 о 12:00, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та системи відеоконференцзв`язку «EasyCon» у зв`язку із запровадженням карантину на усій території України.

22.05.2020 на електронну адресу суду від відповідача надійшло клопотання за із електронним цифровим підписом в порядку приписів ст. 197 ГПК України, в якому останній просить забезпечити проведення всіх судових засідань у справі № 908/765/20 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням програмного забезпечення «EasyCon» у зв`язку із запровадженням карантину на усій території України та призупиненим функціонування транспортної системи в Україні і встановленням контрольно-пропускного режиму на відрізку дороги по сполученню міст Львів-Запоріжжя.

22.05.2020 через систему «Електронний суд» надійшла заява від відповідача про вступ у справу як представника ОСОБА_1 , в якій останній просить надати доступ до електронної справи № 908/765/20 в підсистемі «Електронний суд».

Ухвалою суду від 25.05.2020 задоволено заяву позивача про проведення судового засідання 28.05.2020 о 12:00 в режимі відеоконференції у справі № 908/765/20 поза межами суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою суду від 25.05.2020 задоволено клопотання відповідача про проведення судового засідання 28.05.2020 о 12:00 в режимі відеоконференції у справі № 908/765/20 поза межами суду з використанням власних технічних засобів.

В підготовчому судовому засіданні 28.05.2020 оголошено перерву до 16.06.2020 об 11:00 без винесення процесуального документу суду про що був складений протокол.

28.05.2020 на електронну адресу суду від відповідача із електронним цифровим підписом надійшла заява, в якій останній зазначає, що до клопотання про зупинення провадження у справі відповідачем долучено копію позовної заяви з відміткою Господарського суду м. Києва від 25.03.2020 про її отримання, де в розділі додатки чітко зазначено, що АТ НАК «Нафтогаз України» надіслано позовну заяву з усіма додатками, в тому числі з висновком експертного дослідження від 26.02.2020 № 17/1 та висновком ПП «Аудиторської фірми «Соловій-аудит» від 11.12.2019. Підтвердженням надіслання вказаних доказів АТ НАК «Нафтогаз України» є також опис вкладення у цінний лист. Крім цього вказує, що зазначені докази повторно надіслані на електронну поштову скриньку АТ НАК «Нафтогаз України». Просить згідно із ч. 9 ст. 80 ГПК України прийняти до уваги долучені до клопотання про зупинення провадження у справі докази, оскільки вони на час подання клопотання були відомі позивачу та перебували у його володінні.

29.05.2020 на електронну адресу суду від представника відповідача надійшло доповнення до клопотання про зупинення провадження у справі із електронним цифровим підписом, в якому останній зазначає наступне:

- презумпція правомірності правочину діє до моменту оспорення правочину у зв`язку з чим така презумпція не може застосовуватись в абсолютній категорії при вирішення справи № 908/765/20, оскільки враховуючи факт оспорюваності договору про переведення боргу і, як наслідок, ймовірність визнання його недійсним будь-які обов`язки сторін договору будуть відсутніми, а зобов`язання такими, що і не виникали, що свідчитиме про відсутність у відповідача обов`язку з оплати боргу за договором, який не породив жодних правових наслідків;

- факт визнання договору про переведення боргу недійсним не буде нововиявленою обставиною, оскільки загальновідомо, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю;

- відповідач винятково добросовісно користується наданими йому процесуальними правами та не вживає будь-яких заходів, спрямованих на затягування процесу, і клопотання про зупинення провадження у справі пред`явив не з метою відкладення часу виконання зобов`язання, а з метою забезпечення своїх прав та об`єктивного розгляду справи з урахуванням засадничих принципів господарського судочинства, згідно з яким захисту підлягають права усіх учасників судового спору. Просить провадження у справі № 908/765/20 зупинити до набрання законної сили рішенням суду у справі № 910/4288/20.

12.06.2020 на електронну адресу суду від позивача надійшла заява із електронним цифровим підписом в порядку приписів ст. 197 ГПК України, в якій останній просить забезпечити проведення судового засідання у справі № 908/765/20, яке призначене на 16.06.2020 об 11:00, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів у зв`язку із запровадженням карантину на усій території України.

Ухвалою суду від 12.06.2020 задоволено заяву позивача про участь у судовому засіданні у справі № 908/765/20 в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів.

15.06.2020 на електронну адресу суду від представника відповідача надійшла заява із електронним цифровим підписом, в якій останній просить суд залучити ТОВ "Мелітопольські теплові мережі" (72310, Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Покровська, буд. 61, ідентифікаційний код 05541114) до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача. Вказана заява мотивована тим, що стороною договору про переведення боргу № 1718/4258/19 від 28.10.2019 за договором про постачання природного газу від 12.09.2017 № 6049/1718-КП-13 є також і ТОВ "Мелітопольські теплові мережі". Вказує, що в порушення визначеного договором про переведення боргу обов`язку ТОВ "Мелітопольські теплові мережі" не виконало (не виконує) умов договору та не передало документів, що стосуються предмету договору про переведення боргу, зокрема договір про постачання природного газу № 6049/1718-КП-13 від 12.09.2017, листування між позивачем та ТОВ "Мелітопольські теплові мережі", претензії адресовані позивачем ТОВ "Мелітопольські теплові мережі", а також інформації щодо відносин між кредитором та первісним боржником, у зв`язку з чим відповідач не володіє інформацією про строки виконання зобов`язання, про розмір штрафних санкцій та підстави їх нарахувань, розмір інфляційних витрат та відсотків. Вважає, що у випадку задоволення позовних вимог у цій справі відповідач, зважаючи на умови договору, положення чинного законодавства та вину ТОВ "Мелітопольські теплові мережі" матиме право пред`являти вимоги до ТОВ "Мелітопольські теплові мережі" про відшкодування шкоди у зв`язку з невиконанням останнім умов договору, що призвело до порушення виконання зобов`язання відповідачем.

Ухвалою суду від 16.06.2020 відкладено підготовче засідання на 25.06.2020 о 15:15.

16.06.2020 на електронну адресу суду від відповідача із електронним цифровим підписом надійшов лист про надання підтверджуючих доказів.

19.06.2020 на електронну адресу суду від позивача надійшла заява із електронним цифровим підписом в порядку приписів ст. 197 ГПК України, в якій останній просить забезпечити проведення судового засідання у справі № 908/765/20, яке призначене на 25.06.2020 о 15:15, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів у зв`язку із запровадженням карантину на усій території України.

Ухвалою суду від 22.06.2020 задоволено заяву позивача про участь у судовому засіданні у справі № 908/765/20 в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів.

23.06.2020 на електронну адресу суду від відповідача надійшло доповнення до клопотання про зупинення провадження у справі із електронним цифровим підписом.

Відповідно до ухвали суду від 25.06.2020 призначено судове засідання на 20.07.2020 о 15:30.

13.07.2020 на електронну адресу суду від відповідача надійшло клопотання із електронним цифровим підписом в порядку приписів ст. 197 ГПК України, в якому останній просить забезпечити проведення судового засідання у справі № 908/765/20, яке призначене на 20.07.2020 о 15:30, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням програмного забезпечення "EASYCON" у зв`язку із запровадженням карантину на усій території України та призупиненим функціонування транспортної системи в Україні і встановленням контрольно-пропускного режиму на відрізку дороги по сполученню міст Львів-Запоріжжя.

Ухвалою суду від 14.07.2020 задоволено клопотання відповідача про участь у судовому засіданні у справі № 908/765/20 в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням програмного забезпечення "EASYCON".

16.07.2020 на електронну адресу суду від позивача надійшла заява із електронним цифровим підписом в порядку приписів ст. 197 ГПК України, в якій останній просить забезпечити проведення судового засідання у справі № 908/765/20, яке призначене на 20.07.2020 о 15:30, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та системи відеоконференцзв`язку "EASYCON" у зв`язку із запровадженням карантину на усій території України.

Ухвалою суду від 16.07.2020 задоволено заяву позивача про участь у судовому засіданні у справі № 908/765/20 в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою суду від 20.07.2020 зупинено провадження у справі № 908/765/20 до набрання законної сили рішенням Господарського суду м. Києва у справі № 910/4288/20 позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕПЛО-МЕЛІТОПОЛЬ" до Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Товариства з обмеженої відповідальністю "Мелітопольські теплові мережі" про визнання договорів про переведення боргу, укладених 28.10.2019 між Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", Товариством з обмеженої відповідальністю "Мелітопольські теплові мережі" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕПЛО-МЕЛІТОПОЛЬ" недійсними. Разом з тим вказаною ухвалою суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про залучення до участі у справі ТОВ «Мелітопольські теплові мережі» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 25.09.2020 ухвалу Господарського суду Запорізької області від 20.07.2020 у справі № 908/765/20 залишено без змін.

01.03.2021 на електронну адресу суду від відповідача надійшло клопотання із електронним цифровим підписом, в якому останній просить суд поновити провадження у справі № 908/765/20.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 09.02.2021 у справі № 910/4288/20 рішення Господарського суду м. Києва від 29.09.2020 у справі № 910/4288/20 залишено без змін.

Рішення Господарського суду м. Києва від 29.09.2020 у справі № 910/4288/20 набрало законної сили.

Ухвалою суду від 05.03.2021 поновлено провадження у справі № 908/765/20 та призначено судове засідання на 29.03.2021 о 12:00.

09.03.2021 на електронну адресу суду від позивача надійшла заява із електронним цифровим підписом в порядку приписів ст. 197 ГПК України, в якій останній просить забезпечити проведення судового засідання у справі № 908/765/20, яке призначене на 29.03.2021 о 12:00, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та системи відеоконференцзв`язку "EASYCON" у зв`язку із запровадженням карантину на усій території України.

09.03.2021 на електронну адресу суду від відповідача надійшло клопотання із електронним цифровим підписом в порядку приписів ст. 197 ГПК України, в якому останній просить забезпечити проведення судового засідання у справі № 908/765/20, яке відбудеться 29.03.2021 о 12:00, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням програмного забезпечення "EASYCON" у зв`язку із запровадженням карантину на усій території України.

Ухвалою суду від 16.03.2021 задоволено заяву позивача та клопотання відповідача про участь в судовому засіданні, призначеному на 29.03.2021 о 12:00, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням програмного забезпечення "EASYCON".

Ухвалою суду від 29.03.2021 закрито підготовче провадження у справі № 908/765/20, призначено справу до судового розгляду по суті на 19.04.2021 о 09:30.

09.04.2021 на електронну адресу суду від позивача надійшла заява із електронним цифровим підписом в порядку приписів ст. 197 ГПК України, в якій останній просить забезпечити проведення судового засідання у справі № 908/765/20, яке призначене на 19.04.2021 о 09:30, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та системи відеоконференцзв`язку "EASYCON" у зв`язку із запровадженням карантину на усій території України.

Ухвалою суду від 12.04.2021 задоволено заяву позивача про участь в судовому засіданні, призначеному на 19.04.2021 о 09:30, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням програмного забезпечення "EASYCON".

В судових засіданнях 19.04.2021 та 23.04.2021 судом оголошувались перерви до 23.04.2021 о 09:30 та до 29.04.2021 о 12:00 без винесення процесуальних документів суду, про що складені протоколи.

В судове засідання 29.04.2021 з`явилися представники сторін.

Представник позивача в судовому засіданні 29.04.2021 підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача в судовому засіданні 29.04.2021 проти задоволення позову заперечив.

З`ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, враховуючи позицію представника позивача та заперечення представника відповідача, суд встановив.

Позов мотивовано тим, що 12.09.2017 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі Постачальник, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мелітопольські теплові мережі" (далі Споживач) був укладений договір постачання природного газу № 6049/1718-КП-13, далі Договір 1.

До вказаного договору між сторонами були підписані додаткова угода № 1 від 30.11.2017 та додаткова угода № 2 від 10.04.2018.

Згідно із п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 226 від 06.03.2019 "Деякі питання акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" постановлено змінити тип публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" з публічного на приватне та перейменувати його в акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України". Вказана постанова набрала чинності 20.03.2019.

Відповідно до п. 1.1. - 1.4. Договору 1 Постачальник зобов`язується поставити Споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а Споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього Договору. Природний газ, що постачається за цим Договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями. Необхідний Споживачу плановий обсяг природного газу, зазначений в пункті 2.1. цього договору, споживач визначає самостійно. За цим Договором постачається імпортований газ (за кодом згідно з УКТ ЗЕД 2711 21 00 00), ввезений ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на митну територію України.

Згідно із п. 3.1. Договору 1 право власності на природний газ переходить від Постачальника до Споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ Споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

Умовами пунктів 3.7. - 3.10. Договору 1 передбачено, що приймання-передача природного газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу Споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу. Споживач зобов`язується подати не пізніше 7 числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, Постачальнику:

- завірену копію акта про надання послуг з розподілу (транспортування) природного газу за розрахунковий місяць, складеного між Споживачем та оператором газорозподільних мереж (газотранспортної системи). Разом з копією такого акта Споживач подає за підписом уповноваженої особи інформацію стосовно детальної розбивки кількості природного газу, зазначеної в акті, за категоріями (у тому числі згідно з цим договором);

- підписані Споживачем два примірники акта приймання-передачі природного газу, де зазначаються фактичні обсяги використаного природного газу згідно з цим договором у розрахунковому місяці, його фактична ціна та вартість. Постачальник не пізніше десятого числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, повертає Споживачу один примірник оригіналу акта приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою. У разі непідписання Постачальником акта приймання-передачі природного газу Постачальник письмово повідомляє Споживача про причини такого непідписання акта. Споживач підтверджує, що підписаний сторонами акт приймання-передачі газу за розрахунковий місяць означає повне виконання Постачальником своїх зобов`язань в частині постачання природного газу за цим договором у відповідному місяці.

Пунктом 6.1. Договору 1 узгоджено, що оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного на місяцем поставки газу.

За умовами пп. 6 п. 7.2 Договору 1 Споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені цим договором.

Відповідно до п. 8.2. Договору 1 у разі прострочення Споживачем оплати згідно пункту 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити Постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Згідно із п. 12.1. Договору 1 (в редакції додаткової угоди № 2 від 10.04.2018) договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису Постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2017 по 31 травня 2018 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Так, на виконання Договору 1 та додаткових угод в період з жовтня 2017 по березень 2018 позивач поставив ТОВ «Мелітопольські теплові мережі» природний газ на загальну суму 6447644,75 грн., що підтверджується підписаними між ними актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2017 на суму 205542,92 грн., від 30.11.2017 на суму 1211528,53 грн., від 31.01.2018 на суму 1883713,28 грн., від 28.02.2018 на суму 1589963,96 грн., від 31.03.2018 на суму 1556896,06 грн.

Позивач в позові вказує, що оплату за переданий газ було здійснено лише частково, чим порушено умови господарського зобов`язання, зокрема вимоги пункту 6.1. Договору 1, сума заборгованості за цим договором станом на 26.12.2019 складає 3907739,17 грн.

Матеріали справи свідчать, що 28.10.2019 між Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі Кредитор), Товариством з обмеженою відповідальністю «Мелітопольські теплові мережі» (далі Первісний боржник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕПЛО-МЕЛІТОПОЛЬ" (далі Новий боржник) був укладений договір про переведення боргу № 1718/4258/19, далі Договір 2.

Відповідно до п. 1.1., 1.2. Договору 2 за цим договором за згодою Кредитора Первісний боржник переводить на Нового боржника свій борг, який виник у Первісного Боржника перед Кредитором за договором постачання природного газу від 12.09.2017 № 6049/1718-КП-13 (далі - «Зобов`язання»), укладеним між Первісним боржником та Кредитором, а Новий боржник приймає на себе борг Первісного боржника у цьому Зобов`язанні та замінює Первісного боржника у Зобов`язанні. Кредитор дійсним дає згоду на заміну Первісного боржника у Зобов`язанні Новим боржником та на укладення цього Договору на встановлених у ньому умовах.

Умовами п. 2.1., 2.2. Договору 2 сторони встановили, що сума боргу, яка переводиться на Нового Боржника, станом на момент укладання даного Договору дорівнює 3 907 739,17 гривень (три мільйони дев`ятсот сім тисяч сімсот тридцять дев`ять гривень 17 коп.). Сторони погодилися, що вказана в пункті 2.1 Договору сума боргу може бути змінена на підставі відповідної угоди за взаємною згодою Сторін.

Пунктами 3.1. - 3.4. Договору 2 погоджено, що за цим договором до Нового боржника переходять обов`язки Первісного боржника щодо сплати суми боргу, що встановлена у пункті 2.1. статті 2 цього Договору, а також штрафних санкцій, інфляційних витрат та відсотків, пов`язаних з невиконанням або неналежним виконанням Первісним боржником своїх зобов`язань за Договором постачання природного газу від 12.09.2017 № 6049/1718-КП-13. Новий боржник зобов`язується перераховувати грошові кошти у сумі, зазначеній у п.2.1 статті 2 цього Договору, в порядку та на умовах, визначених договором постачання природного газу від 12.09.2017 № 6049/1718-КП-13. Первісний боржник зобов`язується протягом двох робочих днів з моменту набрання винності цим Договором передати Новому боржнику всі документи, що стосуються предмету цього Договору. Новий боржник має право висувати проти вимог Кредитора всі заперечення, засновані на відносинах між Кредитором і Первісним боржником.

Згідно із п. 4.1. Договору 2 Новий боржник несе відповідальність за прострочення виконання Зобов`язання у розмірах, передбачених Договором постачання природного газу від 12.09.2017 № 6049/1718-КП-13.

Відповідно до п. 6.1. Договору 2 цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення їх підписів печатками сторін, договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.

Оскільки мало місце несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, що спричинило звернення з позовом до суду, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню в сумі 991106,46 грн. за загальний період з 28.11.2017 по 25.10.2018, передбачену у п. 8.2. Договору 1.

З посиланням на приписи ст. 625 ЦК України, позивач вказує на прострочення грошового зобов`язання з боку відповідача, а тому намагається стягнути з нього три проценти річних за загальний період з 28.11.2017 по 26.12.2019 в сумі 244309,28 грн. та інфляційні втрати за загальний період з грудня 2017 по листопад 2019 в сумі 528484,32 грн.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на наступне.

Спірні правовідносини сторін є господарськими та врегульовані умовами договору про переведення боргу № 1718/4258/19 від 28.10.2019, яким на відповідача у даній справі переведений борг, штрафні санкції, три відсотка річних та інфляційні втрати за договором постачання природного газу № 6049/1718-КП-13 від 12.09.2017, який за змістом закріплених у ньому прав та обов`язків сторін є договором поставки.

У березні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Тепло-Мелітополь" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Мелітопольські теплові мережі" про визнання правочинів недійсними, зокрема, договору про переведення боргу № 1718/4258/19 від 28.10.2019 за договором про постачання природного газу від 12.09.2017 № 6049/1718-КП-13.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.09.2020 у справі № 910/4288/20 позовні вимоги задоволено у повному обсязі, зокрема визнано недійсним у т.ч. договір про переведення боргу від 28.10.2019 № 1718/4258/19.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 09.02.2021 у справі № 910/4288/20 рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2020 у справі № 910/4288/20 залишено без змін. Рішення у справі № 910/4288/20 вступило у законну силу.

Згідно з висновками, здійсненими судами при розгляді справи № 910/4288/20:

"…Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, між відповідачем-1, як продавцем, та відповідачем-2, як покупцем, були укладені Договори №2437/14-КП-13 від 28.01.2014, №4151/16-БО-13 від 15.12.2015, №6047/1718-ТЕ-13 від 12.09.2017, № 6048/1718-БО-13 від 12.09.2017, №6049/1718-КП-13 від 12.09.2017, №6482/18-ТЕ-13 від 05.10.2018, №6483/18-БО-13 від 05.10.2018, №6484/18-КП-13 від 05.10.2018 купівлі-продажу природного газу для виробництва теплової енергії.

Виконавцем послуг з централізованого теплопостачання в місті Мелітополі був відповідач-2, з яким Мелітопольською міською радою Запорізької області були укладені відповідні договори оренди комунального майна, що використовується у сфері надання послуг з теплопостачання (житлово-комунальних послуг).

02.04.2019 року Мелітопольська міська рада на засіданні постійної депутатської комісії з питань земельних відносин та комунальної власності територіальної громади вирішила припинити строк дії договорів оренди майна комунальної власності з відповідачем-2, яке використовувалося останнім для здійснення основного виду діяльності - постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря.

18.04.2019 року Виконавчим комітетом Мелітопольської міської ради Запорізької області згідно із Законами України "Про місцеве самоврядування в Україні", "Про житлово-комунальні послуги", відповідно до рішень комісії з укладання та переукладання договорів оренди майна комунальної власності територіальної громади м. Мелітополя, з метою недопущення зривів заходів із сталої підготовки житлово-комунального господарства м. Мелітополя до роботи в осінньо-зимовий період 2019-2020 років, було прийнято рішення №82, яким визначено позивача виконавцем послуг з централізованого теплопостачання у місті Мелітополі з 18.04.2019 року та доручено останньому укласти договори про надання послуг з централізованого теплопостачання у м. Мелітополі з фізичними особами та юридичними особами згідно з чинним законодавством, а також розробити та надати до управління житлово-комунального господарства Мелітопольської міської ради Запорізької області заходи з підготовки міського теплового господарства до опалювального періоду 2019-2020 років.

Листом №177/01-07 від 23.04.2019 Мелітопольська міська рада Запорізької області повідомила відповідача-2 про припинення строку дії договорів оренди майна комунальної власності №79 від 24.01.2012, №78 від 21.12.2011, №56 від 28.02.1994, №8 від 17.01.2017, №9 від 17.01.2017.

У зв`язку з чим, комунальне майно, що знаходилось у відповідача-2 в оренді, було повернуто орендодавцю - Мелітопольській міській раді Запорізькій області, а договори оренди припинені.

В подальшому, на підставі рішення комісії з укладання та переукладання договорів оренди майна комунальної власності територіальної громади міста Мелітополя, з метою використання в технологічному процесі для виробництва, транспортування, постачання теплової енергії споживачам міста, комунальне майно було передано у користування позивача на підставі договорів оренди №29 від 01.03.2019, №68 від 26.04.2019, №70 від 26.04.2019, №71 від 26.04.2019, №72 від 26.04.2019, №73 від 26.04.2019, №74 від 26.04.2019, №19 від 02.05.2019, №93 від 19.06.2019, №135 від 31.10.2019, про що свідчать відповідні акти приймання-передачі.

Таким чином, вищевказаними обставинами підтверджено факт закріплення за позивачем на праві оренди майна, яке обліковувалось за відповідачем-2, та яким останній володів та користувався.

За умовами вищевказаних договорів оренди позивачу було передано у володіння та користування майно територіальної громади міста Мелітополя, зокрема майно, що забезпечує виробництво, постачання та транспортування теплової енергії з використанням природного газу в якості сировини.

З метою надання послуг з постачання теплової енергії усім категоріям споживачів у місті Мелітополі, для забезпечення опалювального сезону у 2019-2020 роках, виробництва, постачання та транспортування теплової енергії, з використанням природного газу в якості сировини, позивач листом №26 від 20.03.2019 звернувся до відповідача-1 для узгодження проектів договорів на постачання природного газу для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, та для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями.

В свою чергу, відповідач-1 листом №26-466-19 від 11.04.2019 повідомив позивача про те, що відповідно до приписів ст. 22 Закону України "Про теплопостачання" якщо попереднім користувачем об`єкту з вироблення теплової енергії був відповідач-2, позивачу необхідно надати довідку щодо відсутності простроченої заборгованості. В іншому випадку, необхідно оформити переведення відповідної суми заборгованості з відповідача-2 на позивача згідно чинного законодавства України. З огляду на що, відповідач-1 вказав на відсутність підстав для підписання зі свого боку договорів на постачання природного газу для виробництва теплової енергії для зазначених категорій та повернув їх без підпису. При цьому, відповідач-1 повідомив, що Компанія зможе розглянути питання щодо укладення з позивачем договорів постачання природного газу для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, та для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями, після надання позивачем зазначених документів.

У зв`язку з чим, позивач звернувся до відповідача-1 з проханням надати умови для заключення відповідних угод на постачання природного газу (лист №147 від 07.06.2019).

У відповідь на вказаний лист відповідач-1 листом №26-2445-19 від 26.06.2019 з посиланням на приписи ст. 22 Закону України "Про теплопостачання" вказав, що для укладення договорів постачання природного газу позивач повинен повідомити відповідача-1 про те, який саме суб`єкт використовував раніше отримане в оренду майно і, у разі наявності боргів за природний газ, оформити правонаступництво за цими боргами (підписати договори переведення боргу). При цьому, відповідач-1 зазначив, що без вирішення зазначеного питання він не зможе укласти договори на постачання природного газу з позивачем.

Листом №283 від 05.07.2019 позивач повідомив відповідача-1 про те, що він не є правонаступником теплопостачальної або теплогенеруючої організації, і знову звернувся до відповідача-1 з проханням укласти договори на постачання природного газу з метою сталого функціонування теплопостачального комплексу м. Мелітополя та забезпечення своєчасного початку опалювального сезону 2019-2020 років.

Однак, відповідач-1 знову відмовився укладати договори на постачання природного газу з позивачем та посилаючись на приписи ст. 22 Закону України "Про теплопостачання" зазначив, що юридичним фактом, який викликає зміну правовідносин, є передача позивачу в оренду майна з вироблення теплової енергії, яке раніше використовувалось відповідачем-2. Таким чином, відповідач-1 готовий укласти з позивачем договори на постачання природного газу за умови узгодження позивачем, як правонаступником, порядку погашення заборгованості відповідача-2 (лист № 26-2505-19 від 26.07.2017).

Листом № 451 від 02.08.2019 позивач повідомив відповідача-1 про те, що він підтверджує свою готовність як правонаступника відповідно до ст. 22 Закону України "Про теплопостачання" на погашення заборгованості відповідач-2 перед відповідачем-1. При цьому, позивач зазначив, що він є новоствореним підприємством та на початку своєї діяльності має багато цілей та завдань, які потребують фінансових витрат. З урахуванням викладеного позивач звернувся до відповідача-1 з проханням розглянути питання про можливість реструктуризації заборгованості відповідача-2, погашення якої буде здійснюватися позивачем.

В подальшому, 28.10.2019 між позивачем, як новим боржником, відповідачем-1, як кредитором, та відповідачем-2, як первісним боржником, були укладені договори про переведення боргу, а саме: №14/4254/19 за договором про постачання природного газу від 28.01.2014 №2437/14-КП-13; №16/4255/19 за договором про постачання природного газу від 15.12.2015 №4151/16-БО-13; №1718/4256/19 за договором про постачання природного газу від 12.09.2017 №6047/1718-ТЕ-13; №1718/4257/19 за договором про постачання природного газу від 12.09.2017 №6048/1718-БО-13; №1718/4258/19 за договором про постачання природного газу від 12.09.2017 №6049/1718-КП-13; №18/4259/19 за договором про постачання природного газу від 05.10.2018 №6482/18-ТЕ-13; №18/4260/19 за договором про постачання природного газу від 05.10.2018 №6483/18-БО-13; № 18/4261/19 за договором про постачання природного газу від 05.10.2018 №6484/18-КП-13…

…Згідно з п.1.1 договору про переведення боргу №1718/4258/19 від 28.10.2019 за згодою кредитора первісний боржник переводить на нового боржника свій борг, який виник у первісного боржника перед кредитором за договором купівлі-продажу природного газу від 12.09.2017 №6049/1718-КП-13, укладеним між первісним боржником та кредитором, а новий боржник приймає на себе борг первісного боржника у цьому зобов`язанні та замінює первісного боржника у зобов`язанні.

Пунктом 2.1 договору про переведення боргу №1718/4258/19 від 28.10.2019 сторони встановили, що сума боргу, яка переводиться на нового боржника, станом на момент укладання даного договору дорівнює 3 907 739,17 грн.

Відповідно до п.п.3.1, 3.2 договору про переведення боргу №1718/4258/19 від 28.10.2019 за цим договором до нового боржника переходять обов`язки первісного боржника щодо сплати суми боргу, що встановлена у пункті 2.1 статті 2 цього договору, а також штрафних санкцій, інфляційних втрат та відсотків, пов`язаних з невиконанням або неналежним виконанням первісним боржником своїх зобов`язань за договором купівлі-продажу природного газу від 12.09.2017 №6049/1718-КП-13. Новий боржник зобов`язується перераховувати грошові кошти у сумі, зазначеній у пункті 2.1 статті 2 цього договору, в порядку та на умовах, визначених договором купівлі-продажу природного газу від 12.09.2017 №6049/1718-КП-13.

…Враховуючи те, що позивач виконав вимоги відповідача-1 та уклав вказані вище договори про переведення боргу відповідача-2 на позивача, між ними були укладені договори на постачання природного газу, а саме: №4262/1920-ТЕ-13 від 29.10.2019, №4263/1920-БО-13 від 29.10.2019, №4264/1920-КП-13 від 29.10.2019.

Листом №1103/1 від 04.11.2019 позивач повідомив відповідача-2 про те, що він прийняв його кредиторську заборгованість в сумі 164 829 846,11 грн та просив в найкоротший термін підготувати документи по передачі дебіторської заборгованості.

Проте, відповідач-2 повідомив позивача про те, що Президентом ТОВ "Мелітопольські теплові мережі" було прийнято рішення №2 про відмову у передачі дебіторської заборгованості, оскільки положення ст. 22 Закону України "Про теплопостачання" не встановлюють правонаступництва суб`єкта господарювання на право вимоги за дебіторською заборгованістю, що виникла у суб`єкта господарювання, який раніше використовував майно з вироблення теплової енергії (лист №1022 від 11.11.2019).

…причиною виникнення спору у даній справі стало питання наявності чи відсутності підстав для визнання недійсними договорів про переведення боргу.

Як свідчать матеріали справи, предметом діяльності позивача відповідно до п.2.2 його Статуту є, зокрема, постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря; виробництво, збір, розподілення та постачання пари та теплої води для обігрівання; виробництво, збір, розподілення та постачання холодної води для охолодження; розподілення теплової енергії для обігріву житла і побутової потреби населення та на комунально-побутові потреби підприємств, організацій та установ; виробництво, передача, розподілення, торгівля електроенергії; виробництво, розподілення та торгівля газоподібним паливом; збір, очищення та постачання води; каналізація, відведення й очищення стічних вод; комплексне обслуговування об`єктів та територій; діяльність із прибирання будинків і промислових об`єктів, загальне прибирання будинків тощо.

Тобто, на позивача покладено обов`язок безперебійного забезпечення комунальними послугами (теплопостачання та гарячого водопостачання) споживачів.

Водночас, такий обов`язок може бути виконаний позивачем за умови постачання природного газу, необхідного для вироблення теплової енергії. Законом України "Про ринок природного газу" передбачено, що постачання природного газу можливе виключно на підставі договору.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що своєчасність опалювального сезону 2019/2020 років та подальше стале функціонування соціально-значимих об`єктів міста Мелітополь опинилося в залежності від монопольного становища відповідача-1, який ухилявся від укладання договорів на постачання природного газу, та спірні договори переведення боргу були підписані позивачем з метою захисту прав споживачів та своєчасного початку опалювального сезону.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 16.01.2020 по справі №922/1362/17.

З огляду на що, колегією суддів відхиляються посилання відповідача-1 на наявність у позивача права та можливості укласти договір про постачання природного газу з будь-яким постачальником природного газу, який здійснює свою діяльність на ринку природного газу, що, на його думку, свідчить про недоведеність позову в частині тверджень про зайняття ним монопольного становища на ринку.

Як встановлено вище, відповідач-1 направив на адресу позивача лист від 11.04.2019, в якому з посиланням на положення ст. 22 Закону України "Про теплопостачання" вказував на необхідність надати довідку про відсутність простроченої заборгованості за об`єктом (м. Мелітополь, вул. Лютнева, буд. 237/3), оскільки попереднім користувачем об`єкту з вироблення теплової енергії був відповідач-2. В іншому випадку, необхідно оформити переведення відповідної суми заборгованості з позивачем та відповідачем-2 згідно вимог чинного законодавства. З огляду на що, відповідач-1 вказав на відсутність підстав для підписання зі свого боку договори постачання природного газу для виробництва теплової енергії для зазначених категорій та повернув їх без підпису. Також відповідач-1 зазначив, що зможе розглянути питання щодо укладення з позивачем договорів постачання природного газу для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, та для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями, після надання підприємством зазначених документів.

Таким чином, своєчасність опалювального сезону 2019/2020 та подальше стале функціонування соціально-значимих об`єктів міста Мелітополь опинилось в залежності від монопольного становища відповідача-1, а також у залежності від приписів статті 22 Закону України "Про теплопостачання" щодо правонаступництва за борговими зобов`язаннями відповідача-2.

Як свідчать матеріали справи, позивач звернувся до Аудиторської фірми "Соловій-Аудит" із запитом, в якому просив надати відповідь за рахунок яких джерел фінансування він зможе погасити зобов`язання щодо оплати боргу перед відповідачем-1 за укладеними трьохсторонніми оспорюваними договорами про переведення боргу на загальну суму прийнятих зобов`язань 164 829 846,11 грн, та як вплине на його фінансовий стан погашення даного боргу.

У відповідь на вищевказаний запит позивача Аудиторська фірма "Соловій-Аудит" (Свідоцтво про включення до Реєстру аудиторських фірм та аудиторів № 1993 від 26.01.2001, термін дії якого продовжено рішенням Аудиторської палати України № 316/3 від 29.10.2015 до 29.10.2020) повідомила наступне:

- наявних поточних ресурсів позивач для погашення набутих зобов`язань в сумі 164 829 846,11 грн не має;

- валовий збиток від основної діяльності, який регулярно виникав у відповідача-2 (попереднього постачальника у м. Мелітополь - пов`язаної особи) не дозволяє прогнозувати акумулювання позитивного грошового потоку від основної діяльності позивача;

- так як право вимоги до боржників відповідача-2 не передавалось, дані активи не є джерелом погашення боргу позивача;

- оскільки позивач не має прямого впливу на прийняття рішень про розмір тарифів за теплопостачання, на формування цін постачання газу для зменшення собівартості наданих послуг, на оновлення матеріально-технічної бази для зменшення кількості споживання природного газу (дані активи є передані за договорами оренди) погашення набутих боргових зобов`язань в сумі 164 829 846,11 грн без зовнішніх дотацій є малоймовірним;

- відповідно, у позивача відсутні поточні (власні) ресурси на погашення зобов`язань за договорами переведення боргу, а погашення вищезазначеного боргу в сумі 164 829 846,11 грн за рахунок залучених (кредитних) коштів приведе до погіршення фінансового стану аж до банкрутства.

У відповідності до пунктів 1, 3 "Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу" затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19.10.2018 № 867, на ПАТ НАК "Нафтогаз України" покладено обов`язок постачати природний газ виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії для всіх категорій споживачів (фізичні або юридичні особи, які використовують теплову енергію на підставі договору).

Як встановлено вище, відповідач-1 у своїх листах №26-466-19 від 11.04.2019, №26-2445-19 від 26.06.2019, №26-2505-19 від 26.07.2019 однозначно вказував на той факт, що у разі неприйняття позивачем на себе зобов`язань за поставлений природний газ від відповідача-2, він не буде укладати з позивачем договори на постачання природного газу.

Також у вказаних листах відповідач-1 вказував на те, що позивач є правонаступником відповідача-2 відповідно до ст. 22 Закону України "Про теплопостачання".

При цьому, в апеляційній скарзі відповідач-1 вказує, що у спірних правовідносинах правонаступництва за законом не відбулось, а відбулось правонаступництво за договором при наявності волевиявлення позивача через вчинення правочинів та визнання боргових зобов`язань.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 2 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок правонаступництва.

Правонаступництвом є перехід прав і обов`язків від одного суб`єкта до іншого. Розрізняють дві форми правонаступництва: універсальне та часткове (сингулярне). У разі універсального правонаступництва до правонаступника (фізичної або юридичної особи) разом з правами первісного кредитора переходять і його обов`язки. Таке правонаступництво відбувається у разі спадкування, реорганізації юридичної особи шляхом перетворення, злиття, приєднання. У разі часткового (сингулярного) правонаступництва до правонаступника переходять тільки певні права та обов`язки кредитора.

Частиною 3 статті 22 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що у разі якщо суб`єкту господарювання надано в користування (оренду, концесію, управління тощо) цілісний майновий комплекс (індивідуально визначене майно) з вироблення теплової енергії, такий суб`єкт стає правонаступником за борговими зобов`язаннями з оплати спожитих енергоносіїв та послуг з їх транспортування і постачання, що виникли у суб`єкта господарювання, який раніше використовував зазначене майно (володів або користувався ним).

Зі змісту зазначеної норми вбачається особливий вид правонаступництва, однією з умов якого визначено надання у користування (оренду, концесію, управління тощо) цілісного майнового комплексу (індивідуально визначеного майна) саме з вироблення теплової енергії.

Частина 3 статті 22 Закону України "Про теплопостачання" визначає випадок правонаступництва за борговими зобов`язаннями суб`єкта господарювання, який раніше використовував цілісний майновий комплекс із вироблення теплової енергії, новим суб`єктом господарювання, який одержав таке майно у користування.

Як встановлено вище, обладнання для виробництва теплової енергії було повернуто попереднім користувачем - відповідачем-2 власнику (територіальній громаді міста Мелітополь, яку представляє Мелітопольська міська рада) у зв`язку із припиненням дії договорів оренди, на підставі яких попередній користувач володів і користувався цим майном.

В подальшому, означене майно було передано власником у володіння та користування іншому суб`єкту господарювання - позивачу, про що укладені відповідні договори оренди.

Отже, кінцевими власниками юридичних осіб - попереднього та наступного користувачів майна для виробництва теплової енергії, є різні особи.

Аналіз змісту ч. 3 ст. 22 Закону України "Про теплопостачання" свідчить про покладення законодавцем обов`язку однієї особи відповідати за боргами іншої, проте питання передачі активів (прав вимоги до споживачів теплової енергії, яку поставлено внаслідок споживання енергоносіїв, та зобов`язання по оплаті яких передається) наведеною нормою не врегульовано, а відтак наслідком застосування наведеної норми закону може бути те, що суб`єкт господарювання, якому надано в користування цілісний майновий комплекс (індивідуально визначене майно) з вироблення теплової енергії, стає боржником за борговими зобов`язаннями суб`єкта господарювання, який раніше використовував зазначене майно. Тобто, попередній користувач майна залишається власником майна (майнових прав вимоги до споживачів теплової енергії), а новий користувач несе тягар боргових зобов`язань попереднього користувача, що призводить до одержання попереднім користувачем прибутку за рахунок нового користувача.

Тобто, у разі здійснення правонаступництва на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України "Про теплопостачання" з попереднього користувача цілісного майнового комплексу на нового, кінцевими власниками яких є різні особи, на нового користувача та особу, яка здійснює управління таким суб`єктом, буде покладений надмірний тягар відповідальності за борги іншої особи.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 19.10.2020 по справі №3/385.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що здійснення правонаступництва на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України "Про теплопостачання" матиме наслідком покладення тягаря сплати боргів іншої особи - попереднього користувача цілісного майнового комплексу на нового користувача, який не може нести відповідальності за неефективне користування об`єктами теплопостачання конкретним суб`єктом господарювання - попереднім користувачем комплексу, який відповідно до статті 42 Господарського кодексу України здійснює господарську діяльність самостійно, ініціативно, систематично та на власний ризик з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 22 Закону України "Про теплопостачання" договори про постачання та транспортування енергоносіїв укладаються з правонаступниками реорганізованої теплопостачальної та/або теплогенеруючої організації виключно за умови погодження порядку погашення заборгованості з оплати спожитих енергоносіїв та послуг з їх транспортування і постачання за попередній період.

Водночас, позивач є самостійним суб`єктом господарювання і не є правонаступником відповідача-2, тобто утвореним в результаті реорганізації останнього.

З огляду на що, посилання відповідача-1 у вищевказаних листах на те, що позивач є правонаступником відповідача-2 відповідно до ст. 22 Закону України "Про теплопостачання" є безпідставними.

До того ж, постановою Кабінету Міністрів України № 867 від 19.10.2018 було затверджено Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (далі - Положення).

Це Положення визначає обсяг та умови виконання спеціальних обов`язків, що покладаються на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (далі - спеціальні обов`язки), зокрема для забезпечення стабільності, належної якості та доступності природного газу, підтримання належного рівня безпеки його постачання споживачам без загрози першочерговій цілі створення повноцінного ринку природного газу, заснованого на засадах вільної конкуренції з дотриманням принципів пропорційності, прозорості та недискримінації.

У відповідності до п. 3 Положення (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) цим Положенням покладаються такі спеціальні обов`язки:

1) на AT "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - НАК "Нафтогаз України"): продавати природний газ постачальникам природного газу для потреб побутових споживачів, релігійних організацій (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності) та державного підприємства України "Міжнародний дитячий центр "Артек" на умовах та у порядку, що визначені цим Положенням; постачати природний газ побутовим споживачам, релігійним організаціям (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності) та державному підприємству України "Міжнародний дитячий центр "Артек", постачання яким у відповідному періоді (місяці постачання) не здійснює інший постачальник (у тому числі інший постачальник із спеціальними обов`язками відповідно до цього Положення), на умовах та у порядку, що визначені цим Положенням; постачати природний газ на умовах та у порядку, що визначені цим Положенням, виробникам теплової енергії, а саме:

- виробникам теплової енергії, які здійснюють виробництво теплової енергії для всіх категорій споживачів (фізичні або юридичні особи, які використовують теплову енергію на підставі договору);

- виробникам теплової енергії, які фінансуються за рахунок державного чи місцевого бюджету, що використовують природний газ з метою гарячого водопостачання і опалення приміщень житлового фонду та гуртожитків, які належать їм на праві власності або іншому речовому праві;

- виробникам теплової енергії, які фінансуються за рахунок державного чи місцевого бюджету, що використовують природний газ з метою опалення службових та виробничих приміщень, які належать їм на праві власності або іншому речовому праві;

- виробникам теплової енергії - об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельним кооперативам та суб`єктам господарювання, що використовують природний газ з метою гарячого водопостачання і опалення приміщень, які належать їм на праві власності або іншому речовому праві;

- виробникам теплової енергії, що використовують природний газ для виробництва електричної енергії;

- виробникам теплової енергії, управління майном яких здійснюється суб`єктами господарювання, які залучені Національним агентством з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, відповідно до статті 21 Закону України "Про Національне агентство з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів", для всіх категорій використання природного газу; придбавати природний газ у господарських товариств, 100 відсотків акцій (паїв, часток) яких належать державі або іншому господарському товариству, єдиним акціонером якого є держава (ПАТ "Укргазвидобування", акціонерне товариство "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" (далі - ДАТ "Чорноморнафтогаз"), для формування ресурсу природного газу для побутових споживачів, релігійних організацій (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності), державного підприємства України "Міжнародний дитячий центр "Артек" та виробників теплової енергії для всіх категорій використання природного газу на умовах та у порядку, що визначені цим Положенням.

При цьому, Положенням не було передбачено такої вимоги при укладанні договорів на постачання природного газу, як переведення боргових зобов`язань іншого підприємства, яке використовувало об`єкти, на яких здійснювалося виробництво теплової енергії до нового, якому такі об`єкти були передані.

Водночас, абзацом 13 пункту 11 Положення визначено, що у разі наявності у виробника теплової та електричної енергії боргових зобов`язань перед НАК "Нафтогаз України" з оплати спожитих енергоносіїв та послуг з їх транспортування і постачання, що виникли до дати прийняття об`єктів, на яких здійснювалося виробництво теплової та електричної енергії, в управління управителем, погашення зазначених боргових зобов`язань здійснюється управителем за рахунок коштів, одержаних від погашення дебіторської заборгованості, що належала власнику (користувачу) майна об`єкта, на якому здійснюється виробництво теплової та електричної енергії, на дату прийняття його в управління управителем.

Тобто не за рахунок господарської діяльності позивача, а саме за рахунок дебіторської заборгованості, яка виникла при експлуатації цих об`єктів до моменту їх передачі позивачу.

Проте, зі змісту оспорюваних договорів про переведення боргу вбачається, що вони не передбачають будь-якої компенсації переданих позивачу боргів з боку відповідача-2, тобто не містять положень, які визначені діючими нормами законодавства щодо таких договорів, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що останні суперечать вимогам постанови Кабінету Міністрів України № 867 від 19.10.2018 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу".

Більше того, позивач позбавлений можливості стягнути дебіторську заборгованість за Договорами № 2437/14-КП-13 від 28.01.2014, №4151/16-БО-13 від 15.12.2015, №6047/1718-ТЕ-13 від 12.09.2017, №6048/1718-БО-13 від 12.09.2017, №6049/1718-КП-13 від 12.09.2017, №6482/18-ТЕ-13 від 05.10.2018, №6483/18-БО-13 від 05.10.2018, №6484/18-КП-13 від 05.10.2018 купівлі-продажу природного газу для виробництва теплової енергії, укладеними між відповідачами, оскільки він не є стороною означених правочинів, і права вимоги на стягнення дебіторської заборгованості йому передані не були.

При цьому, на викладену позивачем у листі №1103/1 від 04.11.2019 пропозицію передати дебіторську заборгованість, відповідач-2 листом №1022 від 11.11.2019 відмовився передавати йому дебіторську заборгованість, оскільки положення ч. 3 ст. 22 Закону України "Про теплопостачання" не встановлюють правонаступництва суб`єкта господарювання на право вимоги за дебіторською заборгованістю, що виникла у суб`єкта господарювання, який раніше використовував майно для виробництва теплової енергії.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з метою захисту прав споживачів, а також своєчасного початку опалювального сезону 2019/2020 років у місті Мелітополі, задля уникнення знищення тепловиробничого обладнання, позивачем і були підписані оспорювані договори про переведення боргу від 28.10.2019 на загальну суму 164 829 846, 11 грн, які вчинені позивачем під впливом тяжких для нього обставин і на вкрай невигідних умовах. При цьому, означені правочини були вчинені позивачем саме для усунення тяжких обставин - запобігання зриву опалювального сезону 2019/2020 років у місті Мелітополі.

Разом із тим, оспорювані договори на переведення боргу були укладені позивачем добровільно. Крім того, ознак насильства, обману чи помилки при їх вчиненні матеріали справи не містять.

Доказів на спростування вказаного учасниками справи не надано.

Таким чином, позивач усвідомлював свої дії, але все ж таки був вимушений укласти оспорювані договори про переведення боргу, оскільки своєчасність опалювального сезону 2019/2020 років та подальше стале функціонування соціально-значимих об`єктів міста Мелітополь опинилось в залежності від монопольного становища відповідача-1, який ухилився від укладання з позивачем договорів на постачання природного газу, а також у залежність від приписів ст. 22 Закону України "Про теплопостачання" щодо правонаступництва за борговими зобов`язаннями відповідача-2.

При цьому, на відповідача-1 покладено спеціальний обов`язок постачати природний газ на умовах та у порядку, що визначені Положенням, виробникам теплової енергії, а також укладати такі договори із захищеними споживачами, яким відповідно до положень Закону України «Про ринок природного газу» є позивач.

Отже, під час розгляду справи позивачем було доведено наявність нерозривного причинно-наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та вчиненням оспорюваних правочинів, які вчинялися виключно для усунення та/або зменшення тяжких обставин - запобігання зриву опалювального сезону 2019/2020 років у місті Мелітополі.

За таких обставин, доводи позивача про те, що оспорювані договори були укладені з його сторони на вкрай невигідних умовах відповідають встановленим вище обставинам.

Згідно зі статтями 8, 55 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Крім того, правова сутність статей 13 та 41 Конституції України полягає у проголошенні рівних можливостей володіння, користування і розпорядження власністю та гарантіях держави щодо забезпечення захисту цих прав.

У рішенні № 15-рп/2004 від 02.11.2004 Конституційний Суд України зазначив: "Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.".

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 у справі про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора: "Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.".

Водночас, поширення у даному випадку положень ч.3 ст.22 Закону України «Про теплопостачання» до спірних правовідносин містить ознаки дискримінаційного підходу в частині визначення юридичної поведінки сторін господарських правовідносин з порушенням принципу рівності та пропорційності, а отже суперечить справедливому застосуванню норми права як елементу верховенства права.

Враховуючи вищевстановлене, колегія суддів дійшла виковку, що оспорювані договори про переведення боргу є такими, що укладені позивачем під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах, що зумовлює їх недійсність відповідно до ст. 233 Цивільного кодексу України, а задоволення позовних вимог буде відповідати вимогам справедливості і забезпечить ефективне поновлення відповідних прав. До того ж, вказані договори суперечать вимогам постанови Кабінету Міністрів України № 867 від 19.10.2018 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу", що є окремою підставою для визнання їх недійсними в силу приписів ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України.

Посилання відповідача-1 на те, що суб`єктом, що дійсно порушив права позивача, є відповідач-2, який відмовив йому у переданні дебіторської заборгованості, у зв`язку з чим, належним способом захисту прав позивача у даному випадку є звернення до відповідача-2 з позовом про зобов`язання укласти відповідний договір, колегією суддів відхиляються, оскільки, по-перше, не підтверджено належними та допустимими доказами того, що задоволення пред`явлених у даній справі вимог позивача не призведе до реального відновлення його порушених прав; по-друге, не наведено належних обґрунтувань з посиланням на відповідні правові норми, що встановлюють обов`язок укладення між позивачем та відповідачем-2 договору про передачу кредиторської заборгованості останнього. При цьому, як встановлено вище, відповідач-2 заперечує проти такої передачі; по-третє, не впливають на підстави визнання недійсними зазначених договорів відповідно до ст. 233 Цивільного кодексу України.

Посилання відповідача-1 на вчинення позивачем конклюдентних дій (укладення додаткових угод), які свідчать про визнання оскаржуваних договорів та прийняття їх до виконання, також не спростовують обґрунтованості вимог позивача, оскільки за нормативними приписами чинного законодавства наступне схвалення юридичною особою правочину унеможливлює визнання такого правочину недійсним лише у разі його вчинення від імені юридичної особи представником з перевищенням повноважень (ст.241 ЦК України), тоді як у даній справі спірні договори оскаржуються з підстав їх невідповідності нормам актів цивільного законодавства та вчинення під впливом тяжкої для позивача обставини і на вкрай невигідних умовах. Відтак, вчинення позивачем будь-яких дій на виконання цих правочинів чи зміну їх умов не можуть свідчити про відсутність правових підстав для визнання таких угод недійсними на підставі норм статей 215, 233 Цивільного кодексу України.

Крім того, у відповідності чинного законодавства волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Разом з тим, правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа вчиняє їх добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.05.2020 по справі №404/10441/14-ц).

Встановлені вище обставини, свідчать про зловживання саме відповідачем-1 свободою договору, оскільки достовірно знаючи про необхідність забезпечення позивачем теплопостачання в місті Мелітополь та усвідомлюючи ризики зриву опалювального сезону, спонукав та фактично змусив позивача до укладання оспорюваних договорів на нерівних і невигідних для останнього умовах, а саме покладення надмірного тягаря відповідальності за борги відповідача-2 без передання позивачу дебіторської заборгованості. Тобто, волевиявлення під час вчинення позивачем оспорюваних правочинів у даному випадку не було вільним і не відповідає йому внутрішній волі.

Вищенаведені обставини, встановлені судами при розгляді справи № 910/4288/20 відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України не повинні доказуватися при розгляді цієї справи, у якій беруть участь ті самі особи, стосовно яких встановлено ці обставини.

Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми статті 129-1 Конституції України визначають, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 р. у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 р. у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Враховуючи те, що рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2020 у справі № 910/4288/20 набрало законної сили у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку, та беручи до уваги, що договір № 1718/4258/19 від 28.10.2019, укладений між позивачем, первісним боржником та відповідачем, на підставі якого заявлені позовні вимоги - визнаний недійсним, у даній справі № 908/765/20 відпали правові підстави, якими позивач обґрунтовував свої позовні вимоги про стягнення заборгованості, пені, трьох процентів річних та інфляційних витрат з відповідача, що є в свою чергу підставою для відмови у даному позові.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що з огляду на предмет та підстави позову він не підлягає задоволенню.

Витрати зі сплати судового збору в сумі 85074,59 грн. покладаються на позивача у справі - Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 129 ГПК України.

У судовому засіданні, яке відбулося 29.04.2021, згідно частини 1 статті 240 ГПК України, було проголошено скорочений текст рішення, а саме його вступну та резолютивну частини.

Керуючись ст. ст. 7, 8, 13, 74, 86, 123, 129, 233, 236, 238, ч. 1 ст. 240 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В

1. У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕПЛО-МЕЛІТОПОЛЬ" про стягнення основного боргу в сумі 3907739,17 грн., пені в сумі 991106,46 грн., трьох процентів річних в сумі 244309,28 грн., інфляційних витрат в сумі 528484,32 грн. відмовити.

2. Витрати зі сплати судового збору в сумі 85074,59 грн. покласти на позивача у справі - Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Враховуючи перебування судді Смірнова О.Г. у відпустці з 05.05.2021 по 07.05.2021 повне рішення складено - 11.05.2021 року

Суддя О.Г. Смірнов

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.