РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.05.2021справа №910/978/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Марченко О.В., за участю секретаря судового засідання Роздобудько В.В., розглянув у відкритому судовому засіданні

справу №910/978/21

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут» (14021, м. Чернігів, вул. Любецька, буд. 68; ідентифікаційний код 39576385)

до акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6; ідентифікаційний код 20077720),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Чернігівгаз» (14021, м. Чернігів, вул. Любецька, буд. 68; ідентифікаційний код 03358104),

про стягнення 1 137 270 грн.,

за участю представників:

позивача - Василевської О.В. (довіреність від 17.12.2020 №007.2Др-49-1220);

відповідача - Будника Б.А. (довіреність від 07.10.2020 №14-183);

третьої особи - Павліченко Л.М. (довіреність від 28.01.2021 №007.1Др-26-0121).

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Стислий виклад позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут» (далі - Товариство) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - Компанія) 1 137 270 грн. (частину загальної суми 163 168 372,69 грн.) безпідставно збережених грошових коштів.

Позов мотивовано тим, що сторонами укладено договори купівлі-продажу природного газу: від 30.06.2015 №15-825-Н; від 30.12.2015 №16-206-Н; від 28.10.2016 №16-461-Н; від 14.04.2017 №17-260-Н; від 27.09.2017 №17-460-Н; від 05.11.2018 №18-508-Н (далі - Договори купівлі-продажу природного газу), на підставі яких позивачем на рахунок відповідача протягом періоду з липня 2015 року до лютого 2019 року сплачено 6 491 633 841,95 грн.; разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) від 27.02.2019 №143 «Питання споживання природного газу» (далі - Постанова №143) визначено, що не нараховуються постачальникам природного газу для потреб побутових споживачів заборгованість за природний газ в межах норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою КМУ від 08.06.1996 №619 (ЗП України, 1996 року, №13, стаття 360), в редакції, що діяла до 01.10.2014, унаслідок чого у позивача утворилася переплата у сумі 163 168 372,69 грн.

2. Стислий виклад заперечень відповідача

Компанія 12.02.2021 подала суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що: з огляду на принцип правової визначеності, який серед іншого гарантує особі можливість бути впевненими у незмінності свого офіційно визнаного статусу, набутих прав і обов`язків; відсутності правових підстав для застосування у спірних правовідносинах положень Постанови №143; неправомірність в силу норм статті 632 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) перерахунків у правовідносинах, які виконувалися сторонами, необґрунтованість розрахунку суми, визначеної позивачем як переплата, вказує на відсутність правових підстав для задоволення позову.

3. Процесуальні дії у справі

Ухвалою господарського суду міста Києва від 28.01.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

19.02.2021 позивач подав суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що: у контексті спірних правовідносин вбачається, що в силу положень Постанови №143 правова підстава для володіння Компанією коштами в сумі 163 168 372,69 грн., сплаченими позивачем на користь відповідача відповідно до Договорів купівлі-продажу природного газу, в межах норм споживання природного газу, визначених постановою КМУ від 08.06.1996 №619 «Про затвердження норм споживання природного газу населення у разі відсутності газових лічильників» (далі - Постанова №619), відпала; є безпідставними твердження відповідача про відсутність у позивача права перераховувати (коригувати) вартість природного газу, оскільки чинними нормами Постанови №143 встановлений обов`язок учасників ринку не нараховувати спірну заборгованість, відповідно невиконанню такого обов`язку відповідачем кореспондує право позивача повернути кошти, сплачені в рахунок погашення такої заборгованості, а тому кошти відповідачем утримуються безпідставно.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.02.2021 підготовче засідання відкладено на 29.03.2021; залучено до участі у справі акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Чернігівгаз» (далі - Оператор) як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача.

03.03.2021 відповідач подав суду заперечення на відповідь на відзив позивача, в яких фактично виклав доводи відзиву на позов.

Оператор 16.03.2021 подав суду пояснення у справі, в яких зазначив, що:

- протягом 2015-2019 років КМУ неодноразово змінювалися норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників та періоди їх застосування, які в подальшому були визнані судом неправомірними та нечинними, а отже такими, що не підлягали застосуванню при визначенні обсягів споживання природного газу населенням;

- Постанова №143 є нормативно-правовим актом, оскільки розповсюджує свою дію на побутових споживачів природного газу, постачальників природного газу для потреб побутових споживачів та розрахована на неодноразове застосування;

- постановою КМУ від 30.01.2019 №63 «Про деякі питання споживання природного газу побутовими споживачами» (далі - Постанова №63), та Постановою №143 регулюються відносини між споживачами, постачальниками та власниками природного газу в частині коригування вартості природного газу, визначеного як спожитого споживачами обсягу за встановленими КМУ у спірний період нормами споживання;

- Товариство на виконання вказаних постанов правомірно здійснило коригування вартості природного газу, нарахованого побутовим споживачам, у спірний період до сплати;

- враховуючи, що згідно з Положенням про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженим постановою КМУ від 01.10.2015 №758, саме на Компанію покладено обов`язок продавати природний газ постачальникам природного газу (Товариству) для потреб побутових споживачів; норми Постанов №63 та №143 мають імперативний характер у правовідносинах між Компанією та Товариством та є обов`язковими для виконання в частині коригування вартості природного газу, розрахованого за нормами споживання у спірний період, як позивачем так і відповідачем.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.03.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 11.05.2021.

Представник третьої особи у судове засідання 11.05.2021 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження третьої особи.

Представник позивача у судовому засіданні 11.05.2020 оголосив вступне слово та підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача оголосив вступне слово та заперечив проти задоволення позовних вимог.

Суд, заслухавши вступне слово представників сторін, з`ясувавши обставини, на які посилаються учасники справи, дослідив в порядку статей 209 і 210 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК України) докази у справі.

Після закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами суд перейшов до судових дебатів.

Представники сторін виступили з промовами (заключним словом), в яких посилалися на обставини і докази, досліджені у судовому засіданні.

У судовому засіданні 11.05.2021 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до статті 233 ГПК України.

Судом згідно з вимогами статей 222 і 223 ГПК України здійснювалося повне фіксування судового засідання технічними засобами та секретарем судового засідання велися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ

Протягом 2015 - 2019 років Товариство закуповувало у Компанії природний газ для потреб населення на підставі укладених Договорів купівлі-продажу природного газу.

На виконання Договорів купівлі-продажу природного газу відповідачем було поставлено, а позивачем прийнято без будь-яких зауважень природний газ на загальну суму 6 491 633 841,95 грн., що підтверджується підписаними сторонами актами приймання-передачі.

Так, за договором від 30.06.2015 №15-825-Н вартість поставлено природного газу склала 371 251 683,12 грн., за договором від 30.12.2015 №16-206-Н - 966 666 105,38 грн., за договором від 28.10.2016 №16-461-Н - 1 724 115 638,68 грн., за договором від 14.04.2017 №17-260-Н - 345 443 404,10 грн., за договором від 27.09.2017 №17-460-Н - 2 053 152 012,17 грн., за договором від 05.11.2018 №18-560-Н - 1 031 004 998,50 грн.

Судом встановлено, що Компанія звернулася до господарського суду Чернігівської області з позовом до Товариства про стягнення з останнього 365 372 347,52 грн. заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу №18-560-Н від 05.11.2018.

За доводами позивача вартість придбаного у відповідача природного газу для потреб населення без лічильників газу склала 273 497 754,59 грн. та сплачена Товариством повністю.

08.02.2019 набрала чинності Постанова №63, пунктом 2 якої встановлено, що:

- застосування норм споживання природного газу побутовими споживачами у разі відсутності лічильників газу, затверджених пунктом 1 цієї постанови, здійснюється з 09.08.2018;

- не допускається нарахування та облік заборгованості на особовому рахунку побутового споживача за природний газ, яка виникла у зв`язку з втратою чинності постановами КМУ від 29.04.2015 №237 «Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» та від 23.03.2016 №203 «Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників»;

- не нараховуються постачальникам природного газу для потреб побутових споживачів заборгованість за природний газ в межах норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених Постановою №619, в редакції, що діяла до 01.10.2014, а також штрафні санкції, 3 відсотки річних та інфляційні втрати, нараховані на таку заборгованість.

Пунктом 4 постанови №143 визнано такими, що втратили чинність пункти 1-3 Постанови №63.

Відповідно до пункту 2 Постанови №143 встановлено, що:

- застосування норм споживання природного газу побутовими споживачами у разі відсутності лічильників газу, затверджених пунктом 1 цієї постанови, здійснюється з 09.08.2018;

- не допускається нарахування та облік заборгованості на особовому рахунку побутового споживача за природний газ, яка виникла у зв`язку з втратою чинності постановами КМУ від 29.04.2015 №237 «Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» та від 23.03.2016 №203 «Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників»;

- не нараховуються постачальникам природного газу для потреб побутових споживачів заборгованість за природний газ в межах норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених Постановою №619, в редакції, що діяла до 01.10.2014, а також штрафні санкції, 3 відсотки річних та інфляційні втрати, нараховані на таку заборгованість.

Товариство стверджує, що оскільки на час виникнення спірних правовідносин воно не мало перед Компанією заборгованості за природний газ для потреб побутових споживачів, то виконання умов Постанови №143 відбувалося шляхом вирахування з загального обсягу раніше сплачених на користь відповідача коштів суми сплаченого конкретно за норми споживання природного газу населення у разі відсутності газових лічильників, затверджених Постановою №619, в редакції, що діяла до 01.10.2014.

Листом від 10.04.2019 №14703-Сл-9942-0419 позивачем надіслано відповідачу коригуючі акти приймання-передачі природного газу.

Слід зазначити, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.02.2020 зі справи №640/13591/19, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.06.2020, визнано протиправними та нечинними пункт 1, абзаци другий і третій пункту 2, пункт 3, абзац другий пункту 4 Постанови №143 та Додаток до Постанови №143.

Також Товариство вказує, що оскільки на підставі Постанови №143 у позивача виникла переплата на користь Компанії у сумі 163 168 372,69 грн. в період дії договору купівлі-продажу природного газу №18-560-Н від 05.11.2018, вказана сума переплати підлягає відображенню в бухгалтерському обліку саме по наведеному договору купівлі-продажу.

Листом від 25.04.2020 №26-3536/1.17-19 відповідач повернув надіслані Товариством коригуючі акти приймання-передачі без їх підписання, зазначивши про те, що Постановами №63 і №143 не встановлено та не визначено механізм коригування використаних побутовими споживачами обсягів природного газу; обсяги природного газу, передані Компанією Товариству для потреб побутових споживачів, були оформлені на підставі наданих позивачем актів приймання-передачі природного газу (у яких зазначено обсяги, ціни та вартість використаного природного газу); при цьому відповідачем були виписані податкові накладні та сплачені податки до державного бюджету України на всі суми та обсяги газу, наведені в таких актах приймання-передачі природного газу; також ці обсяги були включені до балансу природного газу та звітів Операторами ГРМ Оператору ГТС за минулі періоди; таким чином, коригування лише вартості (заборгованості, штрафних санкцій) неможливо без коригування ціни або обсягу природного газу.

Вимогою від 03.07.2020 №14703-Сл-7802-0720 Товариство наполягало на перерахуванні грошових коштів у сумі 160 962 145,57 грн. (за договорами від 30.06.2015 №15-825-Н, від 30.12.2015 №16-206-Н, від 28.10.2016 №16-461-Н, від 14.04.2017 №17-260-Н та від 27.09.2017 №17-460-Н) у семиденний строк з дня пред`явлення даної вимоги.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ. ПОЗИЦІЯ СУДУ

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Частинами першою і другою статті 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до частини першої статті 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

ВИСНОВКИ:

Позивач зазначає, що у зв`язку з тим, що протягом 2015 - 2019 років Товариство закуповувало природний газ для потреб населення, у тому числі, для споживачів без газових лічильників виключно у Компанії, а тому із прийняттям Постанов №63 і №143 виникла різниця у вартості природного газу, спожитого населенням за нормами, затвердженими Постановою №619 та вартістю природного газу, спожитого населенням за нормами, за якими не допускається заборгованість згідно з Постановами №63 і №143. Таким чином у позивача виникла переплата перед відповідачем за договорами поставки природного газу, за якими закуповувався газ для потреб населення без лічильників газу.

Наведене стало підставою для надіслання Компанії листа від 10.04.2019 №14703-Сл-9942-0419, в якому позивач наполягав на підписанні коригуючих актів приймання-передачі природного газу.

Листом від 25.04.2020 №26-3536/1.17-19 відповідач повернув надіслані Товариством коригуючі акти приймання-передачі без їх підписання та зазначив про відсутність підстав для їх підписання.

Суд вважає за необхідне зазначити, що причиною виникнення спору у даній справі є невірне тлумачення Товариством і третьою особою змісту Постанов №63 і №143.

Так, позивач вважає, що внаслідок проведення коригування (на підставі Постанов №63 і №143) Товариство набуло право вимоги до Компанії на загальну суму 163 168 372,69 грн. з підстав, передбачених частиною третьою статті 11 ЦК України та частиною четвертою статті 4 ЦК України (цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства, у тому числі постанов КМУ).

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, вказує про відсутність переплати за Договорами купівлі-продажу природного газу, та про те, що передбачені Постановами №63 і №143 положення, на які посилається позивач, не містять обов`язку Компанії з коригування вартості газу чи зміни прав за договорами постачання газу за періоди до набрання ними (постановами) чинності.

Згідно з позицією Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеною у постанові від 12.11.2020 зі справи №904/3173/19, Постанови №63 і №143 не покладають на Компанію зобов`язання повернути Товариству чи іншим суб`єктам господарювання будь-які грошові кошти, у тому числі за виконаними господарськими договірними зобов`язаннями. Крім того, вказані постанови не наділяють суб`єктів господарювання правом вимоги до Компанії.

Посилання Товариства і третьої особи на те, що у позивача виникло безпосередньо з актів цивільного законодавства право вимоги до відповідача з приводу повернення грошових коштів внаслідок проведеного коригування чи право на коригування завершених господарських зобов`язань, - є такими, що ґрунтуються на довільному тлумаченні Товариством змісту Постанов №63 і №143, що не відповідає їх дійсному змісту.

Отже, оскільки ні Постановою №63, ані Постановою №163 не врегульовано питання щодо здійснення коригування вартості поставленого Компанією та прийнятого Товариством природного газу, позовні вимоги Товариства є безпідставними та задоволенню не підлягають.

За приписами статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору слід покласти на позивача.

Керуючись статтями 129, 233, 236 - 238, 240 та 241 ГПК України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Відмовити у задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут» (14021, м. Чернігів, вул. Любецька, буд. 68; ідентифікаційний код 39576385) до акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6; ідентифікаційний код 20077720), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Чернігівгаз» (14021, м. Чернігів, вул. Любецька, буд. 68; ідентифікаційний код 03358104), про стягнення 1 137 270 грн.

2. Витрати зі сплати судового збору покласти на товариство з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут» (14021, м. Чернігів, вул. Любецька, буд. 68; ідентифікаційний код 39576385).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13.05.2021.

Суддя О.В. Марченко