РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.05.2021Справа № 910/2876/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В. розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Віа сістемс»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транскар сервіс»

про стягнення 38547,78 грн

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Віа сістемс» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транскар сервіс» про стягнення 38547,78 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем порушено зобов`язання за Договором про надання послуг №01/07/2020/25 від 01.07.2020 в частині повної та своєчасної оплати за отримані послуги, у зв`язку з чим за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 35565,12 грн, яку позивач просить стягнути на свою користь. Окрім того, позивачем нараховано до стягнення з відповідача 334,90 грн 3% річних, 1308,18 грн інфляційних втрат та 1339,58 грн пені.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.03.2021 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, визначено відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 25.03.2021, для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 05.04.2021 та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо такі будуть подані) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив, але не пізніше 15.04.2021. Позивачу визначено строк для подання відповіді на відзив протягом 5 днів з дня його отримання, але не пізніше 09.04.2021.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 15.03.2021 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, дійсну станом на дату винесення ухвали про відкриття провадження у справі, а саме: 04201, м. Київ, вул. Кульженків сім`ї, буд. 35.

Станом на дату розгляду справи на адресу Господарського суду міста Києва повернулось повідомлення про вручення поштового відправлення №880 з відміткою про вручення конверту представнику відповідача за довіреністю 23.03.2021.

В силу положення пункту 3 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Частиною 7 вказаної статті Кодексу визначено, що якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що його вручено й особі, яку він представляє.

Таким чином, суд вказує про те, що відповідач не був обмежений у своїх процесуальних правах надати відзив через канцелярію суду або шляхом його направлення на адресу суду поштовим відправленням, відтак, приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ч.9 ст.165, ч.2 ст.178, ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України, а неподання відповідачем відзиву на позов не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.07.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Віа сістемс» (виконавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Транскар сервіс» (замовник, відповідач) було укладено Договір про надання послуг №01/07/2020/25 відповідно до умов якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, замовник замовляє, а виконавець надає замовнику інформаційні послуги з організації доступу до інформаційного шлюзу (послуги). За допомогою інформаційного шлюзу замовник отримує в автоматичному режимі інформацію про позиції рухомих об`єктів та повідомлення від мобільних терміналів (п. 2.3. договору).

Згідно з п. 3.3. договору послуги, зазначені у п. 2.3. договору вважаються наданими у повному обсязі, якщо припинення їх надання з технічних причин склало у підсумку не більше 8 годин на місяць, а також якщо кожний неперервний період їх ненадання у робочий час (щодня з 09:00 до 18:00, крім вихідних та святкових днів) не перевищує 30 хвилин.

У п. 3.5. договору визначено, що документи, сформовані в електронному вигляді із застосуванням ЕЦП мають таку ж юридичну силу як оригінали у паперовій формі з підписами та мокрими печатками сторін. У разі використання сторонами різних систем електронного документообігу або ЕЦП різних Центрів сертифікацій ключів (ЦСК) - зазначені системи або ЕЦП повинні мати можливість взаємної роботи та верифікації ключів один з одним.

Відповідно до п. 3.6. договору підтвердженням факту одержання електронного документа/автоматизоване підтвердження сервера електронної поштової системи про доставку електронного листа на адресу, яка у ньому зазначена. У випадку якщо електронна поштова система не підтримує функцію визначення факту одержання електронного листа адресатом, тоді зазначений факт визначається шляхом отриманням автором електронного листа повідомлення від адресата про отримання цього електронного листа.

Згідно з п. 3.7. договору підтвердженням факту прийняття послуг є статус «Документ прийнято контрагентом» в системі електронного документообігу.

У п. 4.5. договору визначено, що на підтвердження факту надання послуг сторони підписують акт про надані послуги. Якщо протягом 5 календарних днів з дня отримання замовник не підпише акт про надані послуги або вмотивовану відмову, то цей акт вважається прийнятим, а всі послуги надані належним чином згідно з умовами цього договору.

Згідно з п. 5.2. договору замовник зобов`язаний сплачувати вартість послуг виконавця, зазначених у п. 2.3. договору, у повному обсязі та вчасно.

Відповідно до п. 5.6. договору у випадку, коли замовник не виконав оплату послуг, згідно з п.п. 4.1.-4.4., 5.2. договору або виконав оплату не в повному обсязі, виконавець має право призупинити надання послуг за цим договором аж до повного погашення замовником заборгованості перед виконавцем, що внаслідок цього виникла.

У розділі 6 договору сторони визначили, що цей договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2020, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Якщо за 30 днів до закінчення строку дії договору жодна зі сторін не вимагатиме припинення або перегляду, договір вважається продовженим на один рік з можливістю внесення змін чи доповнень до договору.

Додатком №1 від 01.07.2020 до договору сторони погодили вартість послуг.

Судом встановлено, що на виконання умов договору позивачем було надано, а відповідачем отримано обумовлені послуги, що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями Актів надання послуг, зокрема, №352 від 31.07.2020 на суму 9190,26 грн, №851 від 31.08.2020 на суму 4670,46 грн, №2452 від 30.09.2020 на суму 5864,40 грн, №2726 від 06.10.2020 на суму 1950 грн, №2917 від 31.10.2020 на суму 5280 грн, №3635 від 30.11.2020 на суму 5280 грн, №3786 від 31.12.2020 на суму 5280 грн. Жодних зауважень з боку відповідача щодо об`єму, якості та строків надання послуг вищезазначені акти не містять.

Проте, як зазначає позивач, відповідачем отримані послуги було оплачено частково у розмірі 1950 грн, що підтверджується долученою до матеріалів справи копією платіжного доручення №784 від 05.10.2020 на суму 1950 грн, у зв`язку з чим, за останнім утворилась заборгованість у розмірі 35565,12 грн.

23.12.2020 позивачем на адресу відповідача було направлено претензію в якій ТОВ «Віа сістемс» повідомило про наявність у ТОВ «Транскар сервіс» заборгованості за укладеним між сторонами договором, яка виникла у зв`язку із порушенням відповідачем зобов`язань в частині оплати за отримані послуги за період з липня 2020 по листопад 2020 у розмірі 30285,12 та яку позивач просив погасити у період протягом 5 робочих днів з дня отримання відповідної претензії.

Судом встановлено, що вищезазначена претензія була направлена позивачем на адресу: 04207, м. Київ, вул. Гайдай Зої, буд. 7, кв. 185, яка повернулась позивачу, що підтверджується інформацією отриманою з офіційного веб-сайта АТ «Укрпошта» - https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html.

За приписами ч.1 ст.901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 3.4. договору визначено, що сторони здійснюють обмін первинними бухгалтерськими документами (рахунки, акти прийому-передачі послуг, податкові накладні) у вигляді електронних документів із застосуванням до них електронного цифрового підпису (ЕЦП) засобами телекомунікаційного зв`язку або на електронних носіях, як оригіналу, за допомогою систем електронного документообігу, які використовуються сторонами.

Пунктом 4.1. договору визначено, що оплата замовником наданих виконавцем послуг (абонентська плата), зазначених у п. 2.3. договору, проводиться за безготівковим розрахунком, відповідно до рахунків-фактури, які виставляє виконавець, та актів наданих послуг.

Згідно з п. 4.2. договору виконавець щомісячно, до 5 числа місяця, що слідує за місяцем надання послуг (в якому надано послуги замовнику), готує та направляє замовнику рахунок-фактуру про надані послуги. Рахунок про надані послуги надсилається замовнику за вказаними у договорі реквізитами електронною поштою, а оригінал рахунку направляється поштою. Рахунок має бути сплачений замовником до 10-го числа місяця, що слідує за місяцем надання послуг (в якому надано послуги).

Долученими до матеріалів справи копіями актів наданих послуг підтверджується, що 02.12.2020 позивачем було відправлено, а відповідачем прийнято та підписано ЕЦП відповідні акти, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що з 02.12.2020 у ТОВ «Транскар сервіс» виник обов`язок щодо оплати отриманих послуг у період з липня 2020 по жовтень 2020 року, послуги отримані у листопаді 2020 року відповідач зобов`язаний був сплатити до 10.12.2020 року.

Суд зазначає, що акт за надані послуги у грудні 2020 був направлений позивачем та отриманий відповідачем 15.01.2021, проте не підписаний останнім. Разом з тим, враховуючи положення п. 4.5. договору, суд вважає, що даний акт є прийнятим, а строк по його оплаті сплив 20.01.2021, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів щодо направлення відмови відповідача від прийняття відповідних послуг.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що позивачем належними та допустимими доказами підтверджено факт надання відповідачу послуг за укладеним договором та прийняття відповідним послуг останнім, разом з тим, відповідачем під час розгляду справи не подав жодних заперечень щодо обґрунтованості заявлених позивачем вимог про стягнення основної заборгованості, як і не надав суду доказів щодо сплати заборгованості за отримані послуги, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення основної заборгованості підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивач про стягнення з відповідача трьох відсотків річних у розмірі 334,90 грн та інфляційних втрат в розмірі 1308,18 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України).

За приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат на предмет арифметичної правильності та відповідності вимогам закону, суд дійшов висновку, що вказаний розрахунок містить арифметичні помилки, у зв`язку з чим, судом здійснено власний розрахунок. Окрім того, суд зазначає, що позивачем невірно визначено період нарахування інфляційних втрат.

Дослідивши наявні в матеріалах справи документи та умови укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що відповідачем було прострочено платежі за отримані послуги:

- за липень 2020 з 03.12.2020 у сумі 9190,26 грн;

- за серпень 2020 з 03.12.2020 у сумі 4670,46 грн;

- за вересень 2020 з 03.12.2020 у сумі 5864,40 грн;

- за жовтень 2020 з 03.12.2020 у сумі 5280 грн;

- за листопад 2020 з 11.12.2020 у сумі 5280 грн;

- за грудень з 2020 з 21.01.2021 у сумі 5280 грн.

Здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат, який відповідає вимогам чинного законодавства, умовам договору та є арифметично вірним, суд дійшов висновку, що у зв`язку із неналежним виконання відповідачем умов договору в частині своєчасної оплати за отримані послуги, останній зобов`язаний сплатити на користь позивача суму інфляційних втрат у розмірі 669,82 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок трьох відсотків річних на предмет арифметичної правильності, відповідності вимогам чинного законодавства та умовам договору, суд дійшов висновку, що наданий позивачем розрахунок трьох відсотків річних містить арифметичні помилки. Окрім того, суд зазначає, що позивачем невірно визначено період нарахування трьох відсотків річних.

Здійснивши власний розрахунок суми трьох відсотків річних, який відповідає вимогам чинного законодавства, умовам договору та є арифметично вірним, суд дійшов висновку, що заявлена позивачем до стягнення сума трьох відсотків річних у розмірі 334,90 грн, не перевищує законодавчо встановленого розміру, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Стосовно заявлених позивачем вимог щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 1339,58 грн, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Пунктом 5.7. договору сторони погодили, що у випадку прострочення замовником оплати послуг виконавця, замовник сплачує на користь виконавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, від суми прострочення платежу за кожен день затримки в оплаті послуг виконавця.

Оскільки відповідачем допущено прострочення виконання своїх зобов`язань за вказаною угодою в частині своєчасного виконання зобов`язань по сплаті обумовлених угодою платежів, що є підставою для стягнення з відповідача пені, вимоги позивача в цій частині є законними та обґрунтованими.

В той же час, відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Перевіривши надані позивачем розрахунки пені, судом встановлено, що надані позивачем розрахунки не відповідають вимогам чинного законодавства, умовам договору та місять арифметичні помилки. Окрім того, суд зазначає, що позивачем невірно визначено період нарахування пені.

Здійснивши власний розрахунок пені, який відповідає вимогам чинного законодавства, умовам договору та є арифметично вірним, суд дійшов висновки, що позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають частковому задоволенню у розмірі 823,45 грн.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно із ч.2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачем не надано суду належних доказів на спростування викладених у позові обставин.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, ст.ст.232, 233, 237, 238, 240, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Транскар сервіс» (04201, м. Київ, вул. Кульженків сім`ї, буд. 35; ідентифікаційний код 38323061) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Віа сістемс» (02100, м. Київ, вул. Георгія Тороповського, буд. 37, кв. 77;ідентифікаційний код 40217500) основну заборгованість у розмірі 35565 (тридцять п`ять тисяч п`ятсот шістдесят п`ять) грн 12 коп., інфляційні втрати у розмірі 669 (шістсот шістдесят дев`ять) грн 82 коп., три відсотки річних у розмірі 334 (триста тридцять чотири) грн 90 коп., пеню у розмірі 823 (вісімсот двадцять три) грн 45 коп., а також витрати зі сплати судового збору в сумі 2202 (дві тисячі двісті дві) грн 01 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 17.05.2021.

Суддя Я.В. Маринченко