РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.05.2021Справа № 910/4286/21

Господарський суд міста Києва в складі головуючого судді Привалова А.І., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників

справу № 910/4286/21

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна"

про відшкодування 20482,38 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" про стягнення 20482,38 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані виплатою позивачем потерпілій особі страхового відшкодування, згідно Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, які є предметом застави №202.19.2498420 від 13.11.2019, внаслідок чого до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Оскільки цивільна відповідальність власника транспортного засобу, водій якого є винним у скоєнні ДТП, застрахована відповідачем, позивач просить суд стягнути з відповідача суму страхового відшкодування в розмірі 18 185,37 грн, а також нараховані, у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання, пеню в сумі 1020,99 грн, 3% річних - 253,71 грн, інфляційні втрати - 1022,31 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.03.2021 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін. При цьому, суд зобов`язав відповідача подати відзив на позовну заяву з доданням доказів, що підтверджують викладені в ньому обставини протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.

12.04.2021 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти позову заперечує, посилаючись на виплату страхового відшкодування в розмірі 18185,37 грн, а також на те, що відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України, до страховика переходить лише частина вимог страхувальника до заподіювача шкода, яка дорівнює розміру страхового відшкодування, а відтак вимоги в частині стягнення пені, інфляційних та 3% річних заявлені безпідставно.

Крім того, у своєму відзиві відповідач заперечив щодо стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки до позовної заяви не додано актів виконаних робіт та документів, які підтверджують оплату послуг із надання правової допомоги.

12.04.2021 на адресу суду від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог до 2297,01 грн, в якій позивач підтримує позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені в сумі 1020,99 грн, 3% річних - 253,71 грн, інфляційних втрат - 1022,31 грн, а також відшкодування витрат по сплаті судового збору в сумі 2270,00 грн.

20.04.2021 на адресу суду від позивача надійшло клопотання, в якому позивач вдруге підтримав позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені в сумі 1020,99 грн, 3% річних - 253,71 грн, інфляційних втрат - 1022,31 грн, а також відшкодування витрат по сплаті судового збору в сумі 2270,00 грн.

Суд, розглянувши заяву представника позивача про зменшення розміру позовних вимог, дійшов висновку, що вона відповідає положенням ст. 46 ГПК України та приймається судом до розгляду.

Таким чином, позовні вимоги розглядаються в межах нової ціни позову, визначеної позивачем, у розмірі 2297,01 грн.

При цьому, оскільки позивачем в порядку ст. 46 ГПК України зменшено розмір позовних вимог до 2297,01 грн, у суду відсутні підстави для застосування положень п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України в частині первісних позовних вимог щодо стягнення з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" суми страхового відшкодування в розмірі 18 185,37 грн.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

УСТАНОВИВ:

13.11.2020 між Товариством з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" (далі - страховик, позивач) та ОСОБА_1 (далі - страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, які є предметом застави №202.19.2498420, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу - легкового автомобіля MERCEDES-BENZ/GLE 300D, державний номерний знак НОМЕР_1 .

За приписами статті 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 980 ЦК України визначено, що предметом договору страхування можуть бути зокрема майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).

Як встановлено в ст. 8 Закону України "Про страхування" страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

12.02.2020 о 9 год. 15 хв., водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом FORD-B-MAX, д.н.з. НОМЕР_2 , по вул. Панча, 5 у м. Львові була неуважною та при здійсненні руху заднім ходом здійснила зіткнення з транспортним засобом MERCEDES-BENZ/GLE 300D, державний номерний знак НОМЕР_1 , що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів.

Згідно з рахунком-фактурою № СЧ-0002196 від 17.02.2020, виставленого страхувальнику станцією технічного обслуговування ПрАТ «Галичина-Авто», вартість відновлювального ремонту автомобіля марки MERCEDES-BENZ/GLE 300D, державний номерний знак НОМЕР_1 , в результаті його пошкодження при ДТП складала 22662,66 грн з ПДВ.

Позивач з урахуванням умов Договору обов`язкового страхування наземного транспорту, склав страховий акт № 3.20.419-1 від 21.02.2020, згідно з яким пошкодження транспортного засобу автомобіля марки MERCEDES-BENZ/GLE 300D, державний номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок ДТП, визнано страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 18185,37 грн за вирахуванням франшизи.

На підставі складеного страхового акту № 3.20.419-1 від 21.02.2020 Товариство з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування", виконуючи свої зобов`язання за договором, сплатило суму страхового відшкодування в розмірі 18185,37 грн. на рахунок ПрАТ «Галичина-Авто», що підтверджується платіжним дорученням №ЦО01182 від 21.02.2020, копія якого долучена до матеріалів справи.

Оскільки цивільна відповідальність власника транспортного засобу, водій якого є винним у скоєнні ДТП, застрахована відповідачем, позивач звернувся до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" з заявою № 3418/07-3.20.419 від 18.06.2020 про виплату страхового відшкодування в сумі 18185,37 грн, яка відповідачем була отримана 30.06.2020.

05.04.2021 згідно платіжного доручення № 52506 від 05.04.2021 відповідач перерахував позивачу страхове відшкодування в розмірі 18185,37 грн.

Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання позивач просить суд стягнути з останнього пеню в сумі 1020,99 грн, 3% річних - 253,71 грн, інфляційні втрати - 1022,31 грн, нараховані за період з 29.09.2020 по 17.03.2021.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

За змістом положень ч. 1 ст. 355 Господарського кодексу України об`єкти страхування, види обов`язкового страхування, а також загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування та порядок здійснення державного нагляду за страховою діяльністю визначаються Цивільним кодексом України, цим Кодексом, законом про страхування, іншими законодавчими актами.

Згідно зі ст. 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.

Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №3-303гс15.

З урахуванням наведеного, Товариство з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування", виплативши страхове відшкодування страхувальнику за договором майнового страхування, отримало від останнього права кредитора до особи, відповідальної за завдану шкоду.

З матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб - автомобіль марки FORD-B-MAX, д.н.з. НОМЕР_2 , яким спричинено ДТП, знаходився під керуванням ОСОБА_2 .

Згідно зі ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина ОСОБА_2 встановлена у судовому порядку, що підтверджується постановою Шевченківського районного суду міста Львова від 17.03.2020 у справі №466/1354/20, а тому шкода, заподіяна внаслідок експлуатації автомобіля FORD-B-MAX, д.н.з. НОМЕР_2 , відшкодовується ним як володільцем цього транспортного засобу на момент скоєння ДТП.

З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність осіб внаслідок експлуатації автомобіля марки FORD-B-MAX, д.н.з. НОМЕР_2 , на момент скоєння вищезазначеної ДТП була застрахована в Приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (далі - відповідач), згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР/102516485.

За приписами п.п. 1.1, 1.4 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхувальниками є юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу, а особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Отже, оскільки ОСОБА_3 експлуатувала автомобіль марки FORD-B-MAX, д.н.з. НОМЕР_2 , на законних підставах, що встановлено вище, то відповідальність за шкоду, заподіяну майну внаслідок експлуатації цього автомобіля була застрахована відповідачем.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Спеціальні норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Статтею 29 вказаного Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Отже, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" покладено на страховика (винної особи), у межах, встановлених цим Законом, та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Разом з тим, виплата страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (порядок, умови, розмір, тощо) регулюється положеннями Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та умовами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності - полісом.

Отже, відносини щодо виплати страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування (полісом) між страховиком (позивачем), який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування та у зв`язку з цим набув прав кредитора за договором обов`язкового страхування (відбулась заміна кредитора у зобов`язанні), та страховиком за договором обов`язкового страхування (відповідачем) так само регулюються положеннями Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та умовами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності - полісом.

Заміна кредитора у зобов`язанні жодним чином не може впливати на зміст зобов`язання - права і обов`язки сторін, які виникають у правовідносинах з виплати страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, в тому числі на порядок та умови здійснення страховиком цивільно-правової відповідальності страхового відшкодування.

При цьому, суд зазначає, що до нового кредитора перейшли права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав (відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України).

Тобто, позивач отримав право вимагати від відповідача виплати страхового відшкодування за полісом №ЕР/102516485 на умовах, в порядку та у спосіб, що передбачені положеннями Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Згідно ст. 12.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Абзацом другим пункту 12.1 статті 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього пункту.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про страхування", франшиза це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Як встановлено судом, умовами полісу №ЕР/102516485 розмір франшизи встановлено в сумі 0,00 грн.

Таким чином, відповідач є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля, застрахованого у відповідача відповідно до положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" в межах, передбачених полісом №ЕР/102516485, а до позивача, як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до відповідача, як особи, відповідальної за завдані збитки. Матеріалами справи підтверджуються, фактичні витрати позивача у розмірі 18 185,37 грн.

05.04.2021 згідно платіжного доручення № 52506 від 05.04.2021 відповідач перерахував позивачу страхове відшкодування в розмірі 18185,37 грн.

Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання що сплати суми страхового відшкодування в розмірі 18185,37 грн, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню в сумі 1020,99 грн, 3% річних - 253,71 грн, інфляційні втрати - 1022,31 грн, нараховані за період з 29.09.2020 по 17.03.2021.

Згідно пункту 36.5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 979 ЦК України встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхувальнику грошову суму (страхову виплату).

Таким чином, правовідношення, в якому страховик у разі настання страхового випадку зобов`язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов`язанням, як і правовідношення з відшкодування шкоди в порядку регресу, які склалися між сторонами у справі, що розглядається, також є грошовим зобов`язанням.

Згідно із статтею 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Таким чином, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і факту завдання майнової шкоди іншій особі.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, у статті 625 ЦК України, визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Основою для розрахунків пені, 3% річних та інфляційних втрат є сума завданої шкоди, яка підлягає відшкодуванню. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10.04.2019 по справі №212/319/16-ц.

Таким чином, вищенаведеними нормами права та висновками Верховного Суду щодо їх застосування спростовуються заперечення відповідача щодо відсутності в нього обов`язку по сплаті пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

За приписами частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України у разі, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк з дня пред`явлення вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач отримав заяву позивача про виплату страхового відшкодування 18.06.2020 (отримано відповідачем 30.06.2020), однак, не сплатив суму страхового відшкодування у строк, визначений пунктом 36.2 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", тобто до 28.09.2020 включно, в зв`язку з чим у відповідача виникла прострочка виконання відповідного зобов`язання.

Здійснивши перерахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат, в межах визначних позивачем періодів, суд зазначає, що вказані розрахунки не перевищують суми розрахунків суду, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у визначеному позивачем розмірі.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги, відтак позовні вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі 1020,99 грн, 3% річних - 253,71 грн, інфляційних втрат - 1022,31 грн, нарахованих за період з 29.09.2020 по 17.03.2021, підлягають задоволенню.

Судового збору в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України підлягає віднесенню на відповідача.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 5688,09 грн, про що заявлено у позовній заяві, вказана вимога не була підтримана позивачем під час звернення з заявою про зменшення розміру позовних вимог, а також не надано суду доказів фактичного понесення вказаних витрат за розгляд даної справи, що виключає можливість їх відшкодування за рахунок відповідача.

Керуючись статтями 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (вул. Січових Стрільців, 40, м. Київ, 04053; ідентифікаційний код 20782312) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" (вул. Велика Васильківська, 15/2, м. Київ, 01024; ідентифікаційний код 36086124) пені в сумі 1020 грн 99 коп., 3% річних - 253 грн 71 коп., інфляційних втрат - 1022 грн 31 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 2 270,00 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено та підписано: 13.05.2021.

Суддя А.І. Привалов