ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" травня 2021 р. Справа№ 910/10976/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Суліма В.В.

Ткаченка Б.О.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Юнівес"

на рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2020 (повне рішення складено 28.12.2020)

у справі № 910/10976/20 (суддя Літвінова М.Є.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Юнівес"

про стягнення 52 074, 45 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (далі - позивач) подало до Господарського суду міста Києва позовну заяву до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Юнівес" (далі - відповідач) про стягнення 52 074,45 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач вказує на те, що на підставі Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 140251 від 31.05.2019 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, позивачем виплачено відшкодування власнику пошкодженого застрахованого ним автомобіля марки Lexus LX 570, державний номерний знак НОМЕР_1 , а тому, відповідно до статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України, позивач отримав право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Відповідальність власника транспортного засобу Citroen, державний номерний знак НОМЕР_2 , застрахована у Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Юнівес", а тому позивач зазначає, що обов`язок з відшкодування збитків в межах фактичних затрат покладається на відповідача. У зв`язку з цим позивач вирішив звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.12.2020 позовні вимоги задоволено, стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Юнівес" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" суму страхового відшкодування у розмірі 52 074,45 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 102,00 грн.

Рішення мотивоване тим, що з урахуванням визначених полісом № АМ6428223 розмірів лімітів відповідальності та франшизи, розміру шкоди, право на вимогу якої перейшло до позивача, а також вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, по спірному страховому випадку у відповідача виник обов`язок відшкодувати позивачу витрати в розмірі 52 074,45 грн. Доказів сплати належної до виплати суми відшкодування за спірним страховим випадком матеріали справи не містять. Відповідачем заперечень проти позову не надано, обставин, повідомлених позивачем, не спростовано. Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування у розмірі 52 074,45 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із прийнятим рішенням місцевого господарського суду, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Юнівес" звернулось до апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою в якій просить прийняти апеляційну скаргу до розгляду, розгляд справи проводити з повідомленням та викликом сторін, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2020 у справі № 910/10976/20 та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково, судовий збір стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна".

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Скаржник вказує на те, що до матеріалів справи долучено акт огляду транспортного засобу (дефектна відомість), в якому зазначено про наявність пошкоджень, що не пов`язані з ДПТ (капот має деформацію та сколи), передній бампер має сколи, крило переднє має сколи). Також позивачем надано ремонтну калькуляцію № 250576 від 07.11.2019, відповідно до якої прийнято варіанти оснащення з 01.2012, але рік випуску транспортного засобу 2008р. Невірне визначення оснащення (комплектації) транспортного засобу вплинуло на збільшення його ринкової вартості, що в свою чергу вплинуло на розмір коефіцієнту фізичного зносу.

Скаржник зазначає, що позивачем не надано до матеріалів справи жодних документів на підставі яких визначено коефіцієнт фізичного зносу. Позивач самостійно розрахував розмір коефіцієнту фізичного зносу. З матеріалів справи невідомо, ким та яким чином було розраховано коефіцієнт фізичного зносу саме в розмірі 60%.

Також скаржником до апеляційної скарги додано клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи, на вирішення якої поставити питання: яка вартість матеріального збитку, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, завдана власнику автомобіля "Lexus" д.р.н. НОМЕР_3 , станом на 19.10.2019.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

У свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач у відзиві на апеляційну скаргу, наданому суду 05.03.2021, просив рішення Господарського суду Чернігівської області від 28.12.2020 у справі № 910/10976/20 залишити без змін, вимоги апеляційної скарги без задоволення, вказуючи на те, що пунктом 10.25 особливих умов страхування встановлені обмеження страхового відшкодування, зокрема, строк експлуатації ТЗ від 8р. - 60%, а згідно із Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу "Lexus" д.р.н. НОМЕР_3 рік випуску - 2008р., тобто, станом на дату дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу "Lexus" д.р.н. НОМЕР_3 було 11 років.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Відповідно до витягу із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/10976/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Ткаченко Б.О., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.02.2021 Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Юнівес" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2020 у справі № 910/10976/20 залишено без руху, надано скаржнику час для усунення недоліків апеляційної скарги.

Скаржником протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху було усунено недоліки та подано до суду апеляційної інстанції докази сплати судового збору.

Відтак скаржником усунено недоліки апеляційної скарги.

Враховуючи викладене вище, відповідно до вимог статті 262 Господарського процесуального кодексу України судова колегія визначилась про можливість відкриття апеляційного провадження у справі № 910/10976/20.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.02.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Юнівес" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2020 у справі № 910/10976/20 у визначеному складі колегії суддів. Призначено до розгляду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Юнівес" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2020 у справі № 910/10976/20 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши клопотання Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Юнівес" про призначення судової автотоварознавчої експертизи, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для його задоволення враховуючи те, що зібрані у справі № 910/10976/20 та надані сторонами докази, дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Згідно з приписами ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому, Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України від 02.05.2013, Папазова та інші проти України від 15.03.2012).

Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Враховуючи викладене, перебування головуючого судді Гаврилюка О.М. на лікарняному з 15.04.2021, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа № 910/10976/20 розглядалась протягом розумного строку.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

31.05.2019 між ОСОБА_1 (далі - страхувальник) та Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (далі - страховик) укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № АМ.140251, відповідно до якого позивач прийняв на себе обов`язок по страхуванню автомобіля Lexus LX 570, державний номерний знак НОМЕР_1 .

19.10.2019 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів.

Lexus LX 570, державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу Citroen, державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 .

Згідно з довідкою Управління патрульної поліції у місті Києві № 255023 від 19.10.2019 дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення ОСОБА_3 п. 10.3., п.2.3.б ПДР.

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва № 760/29486/19 від 02.12.2019, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

19.10.2019 ОСОБА_2 звернувся до позивача з заявою про настання страхового випадку по договору страхування.

Як встановлено судом, на підставі акту огляду транспортного засобу від 21.10.2019, ремонтної калькуляції від 07.11.2019, рахунку-фактури № 216 від 05.11.2019 позивачем складено страховий акт № UA05/L01/01 від 12.11.2019 та розрахунок страхового відшкодування згідно з яким позивачем було сплачено страхове відшкодування на користь ТОВ "Альфа - Сервіс" в розмірі 54 074,45 грн. (36 454,07 грн. (вартість замінених деталей з урахуванням фізичного зносу)+28 020,00 грн. (вартість виконаних робіт)+ 8 323,82 грн. (вартість використаних матеріалів)-18 723,44 грн. (франшиза за договором), що підтверджується копією платіжного доручення № 8591 від 15.11.2019.

Тобто, фактично позивачем сплачено страхувальнику страхове відшкодування у загальному розмірі 54 074,45 грн.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову, виходячи з наступного.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог частин 1, 2, 4, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про страхування" від 07.03.1996, № 85/96-ВР (далі - Закон № 85/96-ВР) договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Така ж норма закріплена і в ч. 1 ст. 979 ЦК України.

Згідно із ст. 8 Закону № 85/96-ВР страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно з ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страхової компанії, яка здійснила виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке Страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Таким чином, сума страхового відшкодування з урахуванням положень Методики та ст. 29 "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить - 54 074,45 грн.

Отже, ураховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що на підставі вищевказаних документів позивач виконав свої зобов`язання перед страхувальником згідно умов Договору.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи копії листа № 220576 від 28.02.2020 позивач звертався до відповідача з вимогою про виплату страхового відшкодування в розмірі 54 074,45 грн.

У зв`язку з тим, що відповідач не здійснив виплату позивачу суми страхового відшкодування, позивач звернувся до суду з цим позовом та просить суд стягнути на свою користь відшкодування у розмірі 52 074,45 грн.

Вина особи, яка керувала автомобілем автомобіля Citroen, державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 не спростована учасниками справи та встановлена у судовому порядку.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля "Citroen", державний номерний знак НОМЕР_2 була застрахована Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Юнівес" на підставі договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ6428223 з лімітом відповідальності по майну 100 000,00 грн. та франшизою 2 000,00 грн., що не заперечується відповідачем.

Відповідно до ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно із ст. 29 Закону № 1961 у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України; якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Також згідно до ст. 12 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Отже, з урахуванням визначених полісом № АМ6428223 розмірів лімітів відповідальності та франшизи, розміру шкоди, право на вимогу якої перейшло до позивача, а також вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, по спірному страховому випадку у відповідача виник обов`язок відшкодувати позивачу витрати в розмірі 52 074, 45 грн.

Однак, доказів сплати належної до виплати суми відшкодування за спірним страховим випадком матеріали справи не містять.

Таким чином, враховуючи вимоги Закону № 1961, апеляційний господарський суд погоджується із висновками господарського суду першої інстанції, та вважає, що позовна вимога про стягнення з відповідача суми виплаченого страхового відшкодування підлягає задоволенню у розмірі фактичних витрат позивача, з урахуванням франшизи - 52 074,45 грн.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно із ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст.ст. 73, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржниками зроблено не було.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за необхідне вказати на те, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у постанові від 20.03.2018 у справі № 911/482/17.

Посилаючись на розбіжності між відомостями про пошкодження транспортного засобу внаслідок ДТП та проведення ремонтних робіт, відповідачем не наведено конкретних найменувань видів ремонтних робіт, які не відповідають пошкодженням після спірної ДТП та не наведено обґрунтування наявності розбіжностей з посиланням на відповідні докази.

З приводу решти доводів скаржника, викладених в його скарзі, колегія суддів звертає увагу, такі аргументи були почуті, враховані апеляційним судом, при цьому зазначає, що оскаржене рішення є вмотивованим, місцевим судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтуються його висновки, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Хаджинастасиу проти Греції", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації").

Зміст оскаржуваного судового рішення містить підстави та нормативне обґрунтування, з яких виходив суд, дійшовши висновків про задоволення позову, тому твердження скаржника про їх невмотивованість є безпідставними.

Скаржниками не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято відповідно до вимог матеріального та процесуального права, підстав його зміни або скасування не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Юнівес" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2020 у справі № 910/10976/20 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2020 у справі № 910/10976/20 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на скаржника, в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Юнівес" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2020 у справі № 910/10976/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2020 у справі № 910/10976/20 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Юнівес".

4. Справу № 910/10976/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова складена та підписана 11.05.2021 у зв`язку із перебуванням судді Ткаченка Б.О. на лікарняному з 25.03.2021 по 30.04.2021, включно, перебуванням судді Гаврилюка О.М. на лікарняному з 15.04.2021 по 29.04.2021, включно, та відпустками суддів Гаврилюка О.М. та Суліма В.В. з 05.05.2021 по 07.05.2021, включно.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням приписів п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді В.В. Сулім

Б.О. Ткаченко