РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.02.2021Справа № 910/10410/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Селівона А.М., при секретарі судового засідання Стеренчук М.О., розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЮКС СТАНДАРТ" вул.Грушевського 4, м. Київ, 01001

до Товариства з обмеженою відповідальністю "БМС КОНСАЛТ" пр-т Героїв Сталінграда 8,корп. 7,кв. 16, м. Київ, 04210

про стягнення 303 844,41 грн.

Представники сторін

від позивача: Опря Н.Л. - ордер № 819699 від 17.09.2020 року;

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Люкс Стандарт" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "БМС Консалт" про стягнення 308 844,41 грн., а саме 288 037,78 грн. попередньої оплати, 5131,16 грн. пені, 1156,87 грн. процентів річних, 9518,60 грн. штрафу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами Договору підряду № 1101/20-БМС на виконання робіт від 11.01.2020 року в частині своєчасного та якісного виконання робіт у відповідності до умов договору та здійсненої передплати, внаслідок чого договір було розірвано з боку позивача в односторонньому порядку та у відповідача утворилась заборгованість в розмірі неповернутої передплати, а також позивачем нараховані пеня, проценти річних та штраф.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.07.2020 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.08.2020 року за результатами розгляду клопотання б/ від 07.08.2020 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/10410/20, приймаючи до уваги характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом на підставі ч.3 ст. 12 ГПК України постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 17.09.2020 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.09.2020 року відкладено підготовче засідання на 22.10.2020 року.

Проте судове засідання, призначене на 22.10.2020 року, у зв`язку з перебування судді Селівона А.М. на лікарняному не відбулось.

Ухвалою Господарського суду міста Києва 16.11.2020 року підготовче засідання призначено на 24.12.2020 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.12.2020 року, враховуючи те, що судом остаточно з`ясований предмет спору та характер спірних правовідносин, позовні вимоги та склад учасників справи, визначені обставини справи, які підлягають встановленню, та зібрані відповідні докази, вчинені усі дії з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження у справі № 910/10410/20 та початок розгляду справи по суті, судове засідання призначено на 17.02.2021 року.

В підготовчі судові засідання 17.09.2020 року та 24.12.2020 року з`явився представник позивача, представник відповідача - не з`явився.

Про дату, час і місце розгляду даної справи 17.09.2020 року та 24.12.2020 року відповідач повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень №№ 037, 400.

В судове засідання з розгляду справи по суті 17.02.2021 року з`явився уповноважений представник позивача, уповноважений представник відповідача в судове засідання не з`явився.

Копія ухвали суду від 24.12.2020, яка направлялась відповідачу на вказану в позовній заяві 04210, м. Київ, пр. Героїв Сталінграда, 8, корп. 7, кв. 16 повернулась на адресу суду не врученою за закінченням терміну зберігання.

Відповідно до частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Суд зазначає, що згідно частини 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала господарського суду від 21.08.2020 року була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, а саме: пр-т Героїв Сталінграда 8,корп. 7, кв. 16, м. Київ, 04210, та яка співпадає з місцезнаходженням відповідача за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та згідно наявного в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 037 була отримана останнім 03.10.2020 року.

Приймаючи до уваги дату отримання ухвали суду від 21.08.2020 року та 17.09.2020 з урахуванням строків, встановлених частиною 1 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, а саме протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, які також визначені судом в ухвалах від 21.08.2020 року та 17.09.2020 року, відповідач мав подати відзив на позовну заяву.

Як свідчать матеріали справи, відповідач не скористався наданим йому процесуальним правом, передбаченим частиною 1 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Заяв та клопотань процесуального характеру від відповідача на час розгляду справи до суду також не надходило.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

В свою чергу суд наголошує, що відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Наразі, від відповідача станом на час винесення рішення до суду не надходило жодних заяв про неможливість подання відзиву та/або про намір вчинення відповідних дій у відповідності до статті 165 Господарського процесуального кодексу України та/або продовження відповідних процесуальних строків та заперечень щодо розгляду справи по суті.

З огляду на вищевикладене, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю «БМС Консалт» не скористалось наданими йому процесуальними правами, зокрема, відповідачем не надано відзиву на позовну заяву, будь-яких письмових пояснень та інших доказів, що впливають на вирішення даного спору по суті, суд, на підставі частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, дійшов висновку про можливість розгляду даної справи виключно за наявними матеріалами.

Судом доведено до відома, що до початку судового засідання 17.09.2020 року від позивача надійшли клопотання про долучення доказів до матеріалів справи разом з доказами направлення клопотання на адресу відповідача. Подане клопотання долучено судом до матеріалів справи.

Також, уповноваженим представником позивача в судовому засіданні 17.09.2020 року подано для долучення до матеріалів справи клопотання про долучення доказів до матеріалів справи. Клопотання судом задоволено, докази до матеріалів справи долучені.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог, а також заяв та клопотань процесуального характеру від сторін на час розгляду справи та станом на 17.02.2021 року до суду не надходило.

В судовому засіданні 17.02.2021 року представник позивача підтримав позовні вимоги, викладені в позовній заяві, та просив їх задовольнити.

Відповідно до статті 240 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 17.02.2021 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як встановлено судом за матеріалами справи та підтверджено сторонами, 11 січня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Люкс Стандарт» (позивач у справі, замовник за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю «БМС Консалт» (відповідач у справі, підрядник за договором) укладено Договір підряду № 1101/20-БМС на виконання робіт (далі - Договір), за умовами п. 1.1 якого замовник доручає, а підрядник зобов`язується на власний ризик та власними силами виконати опоряджувальні роботи у приміщеннях будівлі, розташованій за адресою: м. Київ, вул. Грушевського, 4, деталізовані у кошторисах до цього Договору, згідно переліку, в строки та відповідно до умов, зазначених у кошторисах, Дизайн-проекті та цьому Договорі (далі - Роботи), а замовник зобов`язується прийняти роботи, виконані підрядником, та оплатити їх на умовах, визначених цим Договором.

Розділами 2-15 Договору сторони узгодили вимоги заявника до предмету підряду, обладнання, матеріали та умови виконання робіт, вартість робіт та ціну договору, порядок розрахунків, порядок та строки виконання робіт, права та обов`язки сторін, гарантійні строки, відповідальність сторін, порядок розв`язання спорів, форс - мажор, строк дії договору, зміну умов договору тощо.

Згідно п. 12.1 Договору цей договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим Договором та відповідними кошторисами до нього.

Вказаний Договір підписаний представниками підрядника та замовника і скріплений печатками сторін.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором будівельного підряду, який підпадає під правове регулювання норм глави 33 Господарського кодексу України та §1, 3 глави 61 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно ст. 875 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з положеннями ст. 318 Господарського кодексу України, за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта. До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 319 Господарського кодексу України договір підряду на капітальне будівництво може укладати замовник з одним підрядником або з двома і більше підрядниками. Підрядник має право за згодою замовника залучати до виконання договору як третіх осіб субпідрядників, на умовах укладених з ними субпідрядних договорів, відповідаючи перед замовником за результати їх роботи. У цьому випадку підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядниками - як замовник.

Згідно п. 1.2 Договору перелік, строки, вартість, порядок оплати та при необхідності інші умови виконання Робіт за цим Договором зазначаються у відповідних кошторисах та цьому Договорі.

Відповідно до п. 1.3 Договору підрядник виконує роботи своїми власними силами, використовуючи власні інструменти, обладнання, матеріали, якщо інше не зазначено у відповідному кошторисі до цього Договору. В разі залучення до виконання Робіт за цим Договором третіх осіб підрядник здійснює таке залучення за власний рахунок та несе відповідальність за дії третіх осіб, як за свої власні.

Роботи виконуються з матеріалів підрядника, за допомогою інструментів, обладнання, устаткування, механізмів та техніки підрядника. Підписанням цього Договору та відповідного кошторису Сторони погоджують, що вартість всіх матеріалів підрядника включена до вартості Робіт, якщо тільки інше не вказано у відповідному кошторисі до цього Договору (п.3.1 Договору).

У відповідності до ч. 1 ст. 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

За умовами п. 6.1 Договору підрядник зобов`язується виконувати роботи за цим Договором у строки, визначені відповідним кошторисом до цього Договору. Якщо інше не передбачено відповідним кошторисом до цього Договору, строк виконання робіт відраховується з моменту виконання замовником його обов`язку, визначеного у п.5.1. цього Договору та підписання сторонами Акту приймання-передачі майданчику для проведення робіт.

Як визначено сторонами в п. 6.2 Договору підписанням відповідного цього Договору та кошторису підрядник підтверджує, що:

6.2.1. на момент підписання цього Договору та/або відповідної Додаткової угоди до нього підряднику відомі всі обставини щодо об`єкту проведення робіт, у відповідному кошторисі зазначено повний обсяг робіт і підрядник обізнаний про всі витрати, які необхідні для здійснення таких робіт;

6.2.2. у підрядника в наявності є всі матеріали, обладнання та устаткування, які необхідні для виконання робіт за відповідним кошторисом до цього Договору;

6.2.3. відсутні недоліки об`єкту робіт, які можуть суттєво вплинути на можливість, якість або вартість робіт за відповідним кошторисом до цього Договору.

За приписами ч.ч. 1, 3 ст. 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником. Кошторис на виконання робіт може бути приблизним або твердим. Кошторис є твердим, якщо інше не встановлено договором (ч.ч. 1, 2 ст. 844 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п.4.1 Договору сторони дійшли згоди, що ціна Договору визначається у відповідних кошторисах до цього Договору.

Так, сторонами було узгоджено та підписано Кошторис на виконання комплексу робіт по ремонту приміщення магазину за адресою Грушевського, 4 - Нижня торгова зала. Каса. Склад Аксесуарів. на загальну суму 426 445,76 грн. з ПДВ, а також Кошторис на виконання комплексу робіт по ремонту приміщення магазину за адресою Грушевського, 4 -Верхня торгова зала. Склад взуття. Роздягальня 1 та 2. С/В. Кімната персоналу. Коридор. на загальну суму 573 370,89 грн. з ПДВ.

Окрім цього сторонами погоджено Графік виконання робіт - Реконструкція торгівельних площ за адресою: м. Київ, вул. Грушевського, 4, згідно якого початок робіт: 05.03.2020 року, завершення робіт: 30.04.2020 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 879 Цивільного кодексу України оплата робіт проводиться після прийняття замовником збудованого об`єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.

Згідно частини 1 ст. 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором (ч. 2 ст. 854 Цивільного кодексу України).

При цьому суд зазначає, що укладення між сторонами Договору підряду № 1101/20-БМС на виконання робіт від 11.01.2020 року було спрямоване на виконання відповідачем будівельних робіт з опоряджувальних робіт у приміщеннях будівлі, розташованій за адресою: м. Київ, вул. Грушевського, 4, що, в свою чергу, породжує обов`язок позивача як замовника оплатити виконані роботи, в тому числі внести передплату в розмірі, узгодженому сторонами.

Відповідно до п. 5.1 Договору замовник здійснює оплату робіт підряднику за Договором у строки та в порядку, визначені відповідними кошторисами до цього Договору. Якщо інше не передбачено відповідним кошторисом до цього Договору, замовник оплачує підряднику передоплату у розмірі 50 % вартості робіт, визначеної відповідним кошторисом до цього Договору, не пізніше 5 (п`яти) робочих днів з моменту підписання сторонами відповідного кошторису до цього Договору.

Згідно п. 5.2 Договору якщо інше не передбачено відповідним кошторисом до цього Договору, замовник сплачує підряднику інші 50 % вартості робіт, визначеної відповідним кошторисом до цього Договору, не пізніше 5 (п`яти) робочих днів з моменту підписання сторонами Акту приймання-передачі виконаних робіт за відповідним кошторисом до цього Договору.

Докази того, що сторони узгодили інший порядок та строки оплати робіт за Договором в матеріалах справи відсутні.

Вид розрахунків: безготівковий на розрахунковий рахунок підрядника, вказаний в цьому Договорі (п.5.3 Договору).

Судом встановлено за матеріалами справи, що на виконання умов Договору позивачем належним чином сплачено авансовий платіж на суму 618 222,88 грн., що підтверджується наданими позивачем платіжними дорученнями: № 1761 від 17.01.2020 року на суму 213 222,88 грн., № 1792 від 13.02.2020 року на суму 100000,00 грн., № 1867 від 05.03.2020 року на суму 220000,00 грн., № 1905 від 27.03.2020 року на суму 85000,00 грн. та відповідною випискою банку.

В свою чергу судом встановлено відсутність будь-яких заперечень з боку відповідача щодо повного та належного виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Люкс Стандарт» умов Договору в частині здійснення передоплати.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачем виконані зобов`язання щодо здійснення попередньої оплати у вказаній сумі згідно Договору, факт перерахування позивачем грошових коштів за правочином належним чином підтверджено матеріалами справи.

В силу ч. 4 ст. 882 Цивільного кодексу України передання робіт підрядником та прийняття їх замовником оформлюється актом, підписаним обома сторонами.

За умовами п. 6.13 Договору прийняття замовником виконаних робіт підрядника здійснюється за місцем знаходження майданчику для проведення робіт.

Відповідно до п. 6.14 Договору замовник приймає виключно роботи, які виконані згідно кошторису, Дизайн-проекту та інших умов цього Договору. У випадку виявлення недоліків та/або неналежної якості виконаних робіт, відступлення від вимог замовника, умов кошторису, Дизайн-проекту та цього Договору, сторони складають Акт дефектів виконаних робіт, відображають дані недоліки в акті та встановлюють строки їх усунення. Якщо підрядник відмовляється від підписання або складення Акту дефектів виконаних робіт, замовник має право скласти такий акт самостійно і надіслати його підряднику. Підрядник зобов`язаний власними силами та за свій рахунок усунути всі недоліки виконаних робіт протягом строків, встановлених в Акті дефектів виконаних робіт.

Моментом закінчення повного об`єму робіт за цим Договором та відповідним кошторисом до нього є дата підписання сторонами відповідного Акту приймання-передачі виконаних робіт (п. 6.15 Договору).

Розділом 7 Договору сторонами передбачені права та обов`язки підрядника та замовника.

Так, згідно п.7.1 Договору підрядник зобов`язаний виконати роботи майстерно, якісно та вчасно у відповідності з кошторисом, Дизайн-проектом та іншими умовами цього Договору; оформити відповідно до чинних норм України документи, які вимагаються при виконання робіт, і передати замовнику до підписання Акти приймання-передачі виконаних робіт.

В свою чергу згідно п. 7.3 Договору замовник зобов`язаний приймати виконану роботу та проводити її оплату у порядку, передбаченому цим Договором; у день завершення робіт, але в будь-якому разі не пізніше 5-ти робочих днів після надання підрядником Акту приймання-передачі виконаних робіт, підписати Акт приймання - передачі виконаних робіт, у випадку відсутності зауважень, або у цей же строк надати підряднику мотивовану відмову від підписання Акту.

За приписами статті 857 Цивільного кодексу України робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру. Виконана робота має відповідати якості, визначеній у договорі підряду, або вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовникові. Результат роботи в межах розумного строку має бути придатним для використання відповідно до договору підряду або для звичайного використання роботи такого характеру.

Згідно частини 1 ст. 853 Цивільного кодексу України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Суд зазначає, що обов`язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт негайно про них заявити (у тому числі шляхом мотивованої відмови від підписання акта виконаних робіт), законом покладений саме на замовника (генпідрядника).

Отже, відповідно до норм чинного законодавства підрядник не повинен вчиняти жодних дій щодо спонукання замовника до підписання акта виконаних робіт, а має лише констатувати факт відмови від підписання акта.

В силу ч. 2 ст. ст. 853 Цивільного кодексу України замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки).

Згідно наданих позивачем матеріалів судом встановлено, що на виконання умов Договору відповідачем як підрядником були виконані будівельні роботи, за результатами яких останнім буди складені та підписані в односторонньому порядку Акти виконаних робіт від 21.04.2020 року: № 1 (демонтаж) на суму 81 133,61 грн., № 2 (стіни) на суму 95 307,15 грн., № 3 (металовироби) на суму 272 912,49 грн., № 4 (стеля) на суму 23 572,08 грн., № 5 (опалення) на суму 46 518,59 грн., № 6 (електричні роботи) на суму 69 890,89 грн., Акт виконаних робіт (бібліотека) на суму 31 692,00 грн., копії яких наявні в матеріалах справи.

Зазначені Акти виконаних робіт були надані на підпис позивачеві як замовнику та отримані директором ТОВ «Люкс Стандарт» Юрах Я.Я. 19.05.2020 року, що підтверджується особистим підписом останнього на Актах виконаних робіт.

В свою чергу, як зазначено позивачем в позовній заяві, під час прийняття 21.04.2020 року виконаних підрядником робіт позивачем як замовником виявлені недоліки у виконаних роботах (невідповідність робіт, зазначених в Актах приймання-передачі виконаних робіт, фактичним обсягам робіт та обумовленій вартості робіт, що відповідно до Договору мали бути виконані, а також установленим вимогам, завищення їх обсягів та неправильне застосування кошторисних норм, договірних цін, розцінок, інші помилки, тощо), та, відповідно, фактично позивачем були прийняті виконані роботи на загальну суму 330 185,10 грн., у зв`язку з чим замовником було складено проекти Актів виконаних робіт лише щодо тих робіт, які можуть бути прийняті.

Зокрема, по Акту виконаних робіт № 1 (демонтаж) підрядник заявляв до приймання-передачі роботи на загальну суму 81 133,61 грн., в той час як роботи з демонтажу у вказаній підрядником вартості не прийнято та замовником складено відповідний Акт виконаних робіт № 1 (демонтаж) та прийнято роботи на загальну суму 57 580,17 грн.

По Акту виконаних робіт № 2 (стіни) підрядник заявляв до приймання - передачі роботи на загальну суму 95 307,15 грн., проте замовником в результаті належного перерахунку складено відповідний Акт виконаних робіт № 2 (стіни) та прийнято роботи на загальну суму 61 763,29 грн.

По Акту виконаних робіт № 3 (металовироби) підрядник заявляв до приймання-передачі роботи на загальну суму 272 912,49 грн., в той час як замовником складено відповідний Акт виконаних робіт № 3 (металовироби) та прийнято роботи на загальну суму 146 429,99 грн.

По Акту виконаних робіт № 4 (стеля) підрядник заявляв до приймання - передачі роботи на загальну суму 23 572,08 грн., проте замовником прийнято робіт та складено відповідний Акт виконаних робіт № 4 (стеля) та прийнято роботи на загальну суму 20018,88 грн.

По Акту виконаних робіт № 6 (електричні роботи) підрядник заявляв до приймання-передачі роботи на загальну суму 69 890,89 грн. - замовником прийнято робіт згідно відповідно складеного Акту виконаних робіт № 6 (електричні роботи) на загальну суму 17260,77 грн.

Окрім цього за Актом виконаних робіт б/н (бібліотека) заявлені підрядником до приймання-передачі роботи прийнято позивачем на загальну суму 27 132,00 грн. без зауважень.

В свою чергу роботи згідно Акту виконаних робіт № 5 (опалення) на загальну суму 46 518,59 грн. не були прийняті позивачем зважаючи на відсутність узгодженого та підписаного у відповідності до умов Договору відповідного кошторису, а також попередньо розробленої та затвердженої проектної документації згідно ДБН А.3.1-5:2016 "ОРГАНІЗАЦІЯ БУДІВЕЛЬНОГО ВИРОБНИЦТВА".

Наразі судом встановлено за матеріалами справи та зазначено позивачем в позовній заяві, що відповідно до Графіку виконання робіт до Договору остаточною датою виконання робіт на об`єкті є 30 квітня 2020 року, та, зокрема, роботи з облаштування підлоги у нижній залі мали бути завершені 04 квітня 2020 року, роботи з облаштування підлоги у верхній залі - 14 квітня 2020 року. Натомість, станом на день огляду результатів робіт - 21 квітня 2020 року підрядником не виконані всі роботи, передбачені кошторисами до Договору, а роботи з облаштування підлоги навіть не розпочато.

Поряд із цим заперечень щодо факту невиконання частини робіт, в тому числі на дату проведення огляду результатів робіт 21.04.2020 року та складання Актів виконаних робіт замовником від відповідача до суду не надходило.

За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідачем як підрядником виконано прийняті на себе зобов`язання по виконанню будівельних робіт, обумовлених Договором саме в обсягах, зазначених в Актах приймання виконаних робіт, складених позивачем як замовником та останнім, у свою чергу, прийнято виконання цих будівельних робіт в обсягах, зазначених в складених ТОВ «Люкс Стандарт» актах без будь - яких зауважень.

З урахуванням викладеного суд зазначає, що відповідно до вимог закону та умов Договору позивач зобов`язаний виконати належним чином обумовлені договором будівельні роботи та здати їх відповідачу, після чого він отримує право вимоги від останнього оплати виконаних робіт в строки та в розмірі, встановленому Договором.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно визначень ч.ч. 1, 2 ст. 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Таким чином, на момент розгляду замовником наданих відповідачем проектів Актів приймання-передачі виконаних робіт, а саме 19 травня 2020 року, порушення підрядником строків виконання робіт становило більше 15 календарних днів, тобто ТОВ «БМС Консалт» порушено умови укладеного між сторонами Договору щодо строків виконання робіт.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

В силу ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

У відповідності до статті 852 Цивільного кодексу України, якщо підрядник відступив від умов договору підряду, що погіршило роботу, або допустив інші недоліки в роботі, замовник має право за своїм вибором вимагати безоплатного виправлення цих недоліків у розумний строк або виправити їх за свій рахунок з правом на відшкодування своїх витрат на виправлення недоліків чи відповідного зменшення плати за роботу, якщо інше не встановлено договором. За наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ст.ст. 627, 628 Цивільного України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно п. 7.4. Договору замовник має право: відмовитися від приймання закінчених робіт у разі виявлення недоліків, а саме, відхилення від вимог відповідного кошторису, Дизайн-проекту, інших умов цього Договору, які не можуть бути усунуті підрядником; вимагати безоплатного виправлення недоліків, що виникли внаслідок допущених підрядником порушень, або виправити їх своїми силами. У такому разі збитки, завдані замовнику, відшкодовуються підрядником, у тому числі за рахунок відповідного зниження договірної ціни; відмовитися від Договору та вимагати відшкодування збитків, якщо підрядник своєчасно не почав роботи або виконує їх настільки повільно (затримка у виконанні Робіт більш ніж на 5 днів), що закінчення їх у строк, визначений Договором стає неможливим; ініціювати внесення змін до Договору, вимагати розірвання Договору та відшкодування збитків за наявності істотних порушень підрядником умов Договору.

За умовами п. 12.3 Договору замовник може розірвати в односторонньому порядку Договір у наступних випадках: затримки підрядником початку виконання робіт, погоджених Договором, більше як на 10 календарних днів з причин, незалежних від замовника; недотримання підрядником вимог щодо якості робіт та термінів виконання робіт (більше ніж на 15 календарних днів); якщо підрядник виконав роботи з недоліками і не забезпечив їх усунення у визначений замовником строк.

Наразі, згідно п. 12.2 Договору сторона, що приймає рішення про призупинення робіт та розірвання Договору повинна у не більш ніж за 3- денний термін сповістити про це іншу сторону та обґрунтувати причини таких обставин.

Таким чином, відповідно до пунктів 7.4. та 12.3. Договору позивач був наділений правом розірвати Договір в односторонньому порядку у випадку недотримання підрядником термінів виконання Робіт (більше ніж на 15 календарних днів), а також за наявності істотних порушень підрядником умов Договору, яким позивач як замовник скористався, надіславши на адресу відповідача повідомлення - вимогу про розірвання договору з та повернення авансових коштів (вих. № 10/2 від 20.05.2020 року), копія якого наявна в матеріалах справи.

Факт отримання підрядником 21.05.2020 року вказаного повідомлення - вимоги, до якого позивачем додавались акти виконаних робіт №№ 1-4, 6, б/н (бібліотека) в редакції замовника, а також відповідні Акти виконаних робіт в редакції підрядника із зауваженнями замовника, підтверджується підписом представника відповідача на примірнику повідомлення -вимоги.

Суд зазначає, що за приписами ст. 180 Господарського кодексу України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, є строком дії останнього.

У відповідності до ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 188 Господарського процесуального кодексу України розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно зі ст. 654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Із наведеними приписами законодавства узгоджується передбачене умовами п. 12.2, 12.3 Договору припинення договору внаслідок дострокового розірвання за ініціативою однієї зі сторін, зокрема, замовника.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України розірвання договору є підставою для припинення зобов`язання.

Згідно ч. 2 ст. 653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

За приписами ч. 3 ст. 653 Цивільного кодексу України у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Таким чином, з огляду на вищевикладене та наявні в матеріалах справи документи, за висновками суду спірний Договір слід вважати припиненим з 25 травня 2020 року.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

При цьому за умовами п. 12.5 Договору у випадках, вказаних в п. 12.3, 12.4, зокрема, розірвання Договору за ініціативою замовника, сторони зобов`язані провести взаєморозрахунки між собою, з врахуванням фактично виконаних робіт та фактично проведених оплат. За роботи, виконані неякісно або в порушення відповідного кошторису, Дизайн-проекту та умов цього Договору, оплата не проводиться.

Окрім цього пунктом 5.4. Договору визначено, що у разі припинення робіт за цим Договором з вини підрядника, він зобов`язаний протягом 3-х банківських днів з дня отримання письмової вимоги замовника повернути суму авансового платежу, перерахованого замовником. Крім цього підрядник також відшкодовує замовникові всі збитки, пов`язані з припиненням робіт, та не має права на відшкодування понесених ним витрат та/або фактично здійснених ним робіт на момент такого припинення.

Як зазначалось судом вище та відповідачем не заперечувалось, позивачем було здійснено передплату за Договором в сумі 618 222,88 грн., факт здійснення якої належним чином підтверджено матеріалами справи.

При цьому з урахуванням наявних у справі доказів судом встановлено фактичне виконання та прийняття позивачем будівельних робіт за Договором на загальну суму 330185,10 грн., тобто виходячи з умов п.п. 5.4, 12.5 Договору у зв`язку з розірванням правочину через прострочення виконання робіт підрядником поверненню останнім на користь позивача як замовника підлягають грошові кошти в сумі 288 037,78 грн. в строк не пізніше 26 травня 2020 року.

Натомість, як зазначено позивачем в позовній заяві та встановлено судом за матеріалами справи, відповідач свої зобов`язання щодо повернення коштів передплаченого авансового платежу позивачу в розмірі 288 037,78 грн., визначеному з урахуванням обсягу прийнятих позивачем будівельних робіт у встановлений строк, всупереч вимогам цивільного та господарського законодавства, а також умовам Договору, відповідач не виконав, в результаті чого у відповідача станом на час звернення до суду утворилась заборгованість перед позивачем за наведеним Договором у заявленому вище розмірі, яку позивач просить стягнути в позовній заяві.

За приписами статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

У відповідності до ст. 124, п. п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. ст. 2, 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства, зокрема, є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд наголошує, що відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином обов`язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 74 ГПК України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

При цьому відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження відсутності боргу, письмових пояснень щодо неможливості надання таких доказів, або ж фактів, що заперечують викладені позивачем позовні вимоги.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Доказів визнання недійсним Договору підряду № 1101/20-БМС на виконання робіт від 11.01.2020 року та/або його окремих положень суду не надано.

Будь - які заперечення щодо порядку та умов укладення спірного Договору на час його підписання та на протязі виконання з боку сторін відсутні.

В свою чергу, зважаючи на відсутність будь-яких заперечень відповідача щодо визначення розміру заборгованості за Договором на час розгляду даної справи, суд здійснював розгляд справи виходячи з наявних матеріалів та визначив розмір заборгованості відповідача на підставі наданих позивачем доказів.

Відповідно до статті 13 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює в межах, наданих їй договором або актом цивільного законодавства.

Суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Одним із загальних принципів цивільного законодавства є принцип свободи договору, який закріплений статтями 3 та 627 Цивільного кодексу України. Свобода договору включає й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов`язки учасників.

Згідно частини 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Так, судом на підставі правової оцінки положень Договору встановлено, що викладені в договорі умови були визначені та погоджені сторонами. Отже, сторони, відповідно до вимог статті 180 Господарського кодексу України, погодили істотні умови договору, а саме предмет, ціну та строк виконання робіт, порядок передачі виконаних робіт та їх оплати, строк дії Договору тощо.

Відповідно до статті 188 Господарського процесуального кодексу України розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Статтею 654 Цивільного Кодексу України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Так, згідно умов пункту 12.2 Договору сторони узгодили, що кожна сторона має право достроково розірвати договір, письмово сповістивши про це не більше ніж у триденний строк із наведенням обґрунтування причини розірвання.

Відповідно до статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Отже, за змістом наведених норм розірвання господарського договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Повноваження сторони на одностороннє розірвання договору можуть бути передбачені законом або безпосередньо у договорі та можуть бути узалежнені від вчинення/невчинення сторонами договору певних дій, так і без будь-яких додаткових умов (безумовне право сторони на відмову від договору).

Одностороння відмова від договору не потребує узгодження та як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання. У випадках, коли права на односторонню відмову у сторони немає, намір розірвати договір може бути реалізований лише за погодженням з іншою стороною, оскільки одностороннє розірвання договору не допускається, а в разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору - за судовим рішенням на вимогу однієї із сторін.

Юридичний аналіз статті 837, частин 2, 4 статті 849 Цивільного кодексу України дозволяє зробити висновок про те, що договір підряду є одним з цивільно-правових договорів, який має власне правове регулювання умов його укладення та визначає особливості захисту сторонами такого договору своїх прав та інтересів у процесі його виконання.

Зокрема, законодавцем чітко визначено правові наслідки порушення сторонами зобов`язань за договором підряду відповідно до статті 849 Цивільного кодексу України.

Так, згідно з частиною 1 зазначеної норми замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника.

Відповідно до частини 2 статті 849 Цивільного кодексу України якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника (частина 3 статті 849 Цивільного кодексу України).

За змістом частини 4 статті 849 цього Кодексу замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Тобто, у статті 849 Цивільного кодексу України передбачено три окремі (самостійні) підстави для відмови замовника від договору підряду, а саме: - підрядник несвоєчасно розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим (частина 2); - очевидність для замовника невиконання роботи належним чином та невиконання підрядником у визначений замовником строк вимоги про усунення недоліків (частина 3); - відмова замовника від договору до закінчення робіт з виплатою підрядникові плати за виконану частину робіт та відшкодуванням збитків, завданих розірванням договору (частина 4).

Відповідно, правові наслідки відмови замовника від договору підряду на підставі статті 849 Цивільного кодексу України є різними.

Наразі судом встановлено згідно матеріалів справи, що позивачем вчинені дії щодо відмови від Договору підряду в порядку, передбаченому частиною 4 статті 849 Цивільного кодексу України, до моменту звернення з даним позовом до суду, а саме шляхом звернення позивача до відповідача з повідомленням - вимогою про розірвання договору у зв`язку з невиконанням ним взятих на себе зобов`язань щодо виконання робіт за Договором в обумовлені строки та здійснення останнім відповідного повернення позивачеві отриманих в якості попередньої оплати грошових коштів в частині 288 037,78 грн.

Таким чином, договір підряду може бути розірваний в результаті односторонньої відмови від нього у повному обсязі, тобто в результаті вчинення замовником одностороннього правочину, який тягне припинення зобов`язань його сторін, що, як свідчать фактичні обставини справи, було вчинене позивачем, за умови одночасного прийняття таких дій відповідачем.

При цьому суд зазначає відповідно до частини 2 статті 570 ЦК України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона є авансом. Однак, з припиненням дії договору підряду така грошова сума втрачає ознаки авансу та стає майном (грошовими коштами), набутими підрядником без достатньої правової підстави. Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відтак, зазначена норма застосовується за наявності сукупності таких умов: набуття (збереження) майна (майном також є грошові кошти) однією особою за рахунок іншої; відсутність для цього підстав; або коли така підстава згодом відпала. Випадок, коли зобов`язання було припинено на вимогу однієї із сторін відповідно до закону чи умов договору належить до таких підстав.

Зокрема, про можливість виникнення позадоговірного грошового зобов`язання на підставі статті 1212 ЦК України зазначається також Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі №910/10156/17.

Як свідчать матеріали справи, позивач як замовник скористався власним безумовним правом, передбаченим частиною 4 статті 849 ЦК України щодо розірвання Договору в односторонньому порядку, звернувшись в подальшому до суду з позовними вимогами про повернення передплати.

З огляду на вищенаведене, суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин положення частини 4 статті 849 ЦК України в сукупності з приписами статті 1212 ЦК України, в зв`язку з чим зазначає про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача як безпідставно отриманих коштів в сумі 288 037,78 грн.

Аналогічних правових висновків щодо застосування положень частини 4 статті 849 ЦК України та можливість стягнення з відповідача на користь позивача коштів внесеної передоплати після припинення дії договору підряду дійшов Верховний Суд у постановах від 10.05.2018 року у справі №916/1591/17, від 11.11.2018 року у справі №910/13332/17 та від 14.06.2018 року у справі №912/2709/17.

При цьому судом враховано правові висновки, викладені постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, згідно яких суд, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Таким чином, оскільки матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем зобов`язань за Договором у встановлений строк, розмір основної заборгованості відповідає фактичним обставинам та на момент прийняття рішення доказів виконання робіт або повернення суми попередньої оплати відповідач суду не представив, як і доказів, що спростовують вищевикладені обставини, тому вимога позивача про стягнення з відповідача 288 037,78 грн. перерахованих коштів (передплати) за невиконані за вказаним Договором роботи підлягає задоволенню.

Суд зазначає, що правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

З урахуванням приписів статті 549, частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Згідно приписів частини 1 статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання (частина 2 статті 216 Господарського кодексу України).

Відповідно до положень частин 1, 4 статті 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності (стаття 218 Господарського кодексу України).

Так, виходячи з положень частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

При цьому, згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 10 грудня 2019 у справі № 904/4156/18, необхідною умовою застосування договірної господарсько-правової відповідальності за порушення договірних зобов`язань є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду правопорушення, за вчинення якого застосовується відповідальність, штрафні санкції і конкретний їх розмір.

Згідно з частиною 1 статті 546, статтею 547 Цивільного кодексу виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (частина 1 статті 548 Цивільного кодексу).

У відповідності до статті 549 Цивільного кодексу неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За невиконання або неналежне виконання обов`язків за договором будівельного підряду підрядник сплачує неустойку, встановлену договором або законом, та відшкодовує збитки в повному обсязі (частина 2 статті 883 ЦК України).

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Зокрема, матеріалами справи підтверджується, що відповідач, в порушення умов Договору у визначений строк виконання робіт не здійснив, а отже є таким, що прострочив виконання зобов`язання.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою ст. 231 Господарського кодексу України.

У пункті 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що розмір штрафних санкцій щодо окремих видів зобов`язань встановлюється законом. У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

При цьому статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Суд зазначає, що право учасників господарських правовідносин встановлювати інші, ніж передбачено Цивільним кодексом України, види забезпечення виконання зобов`язань визначено частиною другою статті 546 Цивільного кодексу України, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За таких обставин, суд вважає, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17, від 02.04.2019 у справі № 917/194/18, від 02.04.2019 року у справі № 917/194/18).

Отже, суб`єкти господарських відносин при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов`язань встановленням окремого виду відповідальності - договірної санкції, за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань, зокрема, пені та штрафу, передбачених п.п. 6.3, 6.5 Договору.

Так, відповідно до пункту 9.5 Договору сторони погодили, що у випадку прострочення виконання грошових зобов`язань винна сторона сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, від невчасно сплаченої суми за кожен день затримки в оплаті. Положення цього пункту не застосовуються до зобов`язань замовника щодо сплати попередньої оплати.

Згідно з пунктом 9.4 Договору у випадку порушення підрядником строків виконання робіт з вини підрядника останній сплачує на користь замовника штраф у розмірі 5% від вартості невчасно виконаних робіт, якщо строк прострочення становить до 15 календарних днів (включно). У випадку порушення підрядником строків виконання робіт з вини підрядника на строк більше 15 календарних днів, підрядник сплачує на користь замовника штраф у розмірі 10% від вартості невчасно виконаних робіт.

Окрім цього відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з аналізу статей 612, 625 Цивільного кодексу України право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних, які не є штрафними санкціями, є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 917/1421/18, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць із моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Таким чином, у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язання щодо своєчасного виконання обумовлених Договором робіт у визначені строки та згідно здійсненої передплати, оскільки підрядником не здійснено повернення отриманих від позивача в якості передплати грошових коштів в сумі 288 037,787 грн., останнім на підставі статті 625 Цивільного кодексу України нараховано 1156,87 грн. процентів річних за період з 27.05.2020 року по 14.07.2020 року, а також на підставі ст. 549 Цивільного кодексу України та п.п. 9.4, 9.5 Договору внаслідок неналежного виконання зобов`язання з виконання робіт 5131,16 грн. пені за період з 27.05.2020 року по 14.07.2020 року та 10% штраф в сумі 95186,10 грн., які позивач просить суд стягнути з відповідача згідно наданих розрахунків.

З огляду на вимоги статті 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

В свою чергу, відповідачем не надано суду контррозрахунку заявлених до стягнення позовних вимог або заперечень щодо здійсненого позивачем розрахунку.

За результатами здійсненої за допомогою системи "ЛІГА" перевірки нарахування позивачем заявлених до стягнення пені, процентів річних та штрафу судом встановлено, що розмір вказаних нарахувань, з урахуванням визначеного позивачем періоду прострочення, відповідає вимогам зазначених вище норм цивільного законодавства та умовам Договору та є арифметично вірним, а тому вказані вимоги позивача про стягнення з відповідача 5131,16 грн. пені, 9518,60 грн. штрафу, 1156,87 грн. процентів річних підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції законів України та на засадах верховенства права (ч. 1ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21 січня 1999 року в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007 року в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011 року в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010 року в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994 року в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 1 липня 2003 року в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008 року в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN ) проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Відповідно до пункту 58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (Заява № 4909/04) від 10.02.2010 р. у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

При цьому суд наголошує, що усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду та не суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

У відповідності до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року № 6 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

З огляду на вищевикладене, виходячи з того, що позов доведений позивачем, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем не спростований, суд доходить висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 73-80, 86, 123, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "БМС КОНСАЛТ" (пр-т Героїв Сталінграда 8, корп. 7, кв. 16, м. Київ, 04210; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЮКС СТАНДАРТ" (вул. Грушевського 4, м. Київ, 01001, ) 288 037,78 грн. основного боргу, 5131,16 грн. пені, 9518,60 грн. штрафу, 1156,87 грн. процентів річних та 4557,67 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повний текст рішення складено та підписано 07 травня 2021 року.

Суддя А.М.Селівон