СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" квітня 2021 р. Справа № 922/3242/20

Cхідний апеляційний господарський суд у складі:

Головуючий (суддя-доповідач): Судді: при секретарі судового засідання: за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: Стойка О.В. Пушай В.І., Попков Д.О. Склярук С.І Волочнюк М.О. за ордером (адвокат); Гріньов Р.О. за ордером (адвокат);
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Денисович Софії Миколаївни м.Харків
на рішення господарського суду Харківської області
від01.02.2021 року
у справі№922/3242/20 (суддя Шатерніков М.І.)
за позовом до відповідача: про Фізичної особи-підприємця Денисович Софії Миколаївни м.Харків Фізичної особи-підприємця Янчук Марини Миколаївни м.Харків розірвання договору оренди.

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року Фізична особа-підприємець Денисович Софія Миколаївна (далі-Позивач) звернулась до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Янчук Марини Миколаївни (далі-Відповідач) про розірвання Договору найму (оренди) нерухомого майна від 04 липня 2018 року, укладеного між Відповідачем та Позивачем, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Хотенець Ю.А. та зареєстрованого в реєстрі за №365.

Рішенням господарського суду Харківської області від 01.02.2021 року у справі №922/3242/20 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням господарського суду, звернувся з апеляційною скаргою, за змістом якої просив суд скасувати спірне рішення від 01.02.2021 року у справі №922/3242/20 та прийняти нове, яким позовні вимоги Позивача - задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги Позивач посилається на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права України та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Зокрема, Позивач зазначає наступне:

- суд першої інстанції, ухвалюючи спірне рішення, неврахував, що в одному фізичному місці Відповідач зареєстрував два приміщення, а відтак, враховуючи, що в даний час Позивач фактично орендує за договором тільки нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-І-: 1-6, 2-го поверху № 1-7-П-22 в літ. 3-2, загальною площею 202,8 кв.м., за адресою: Харківська обл., м. Харків, вул. Гвардійців- Широнінців, 59Д, існує ризик того, що Відповідач може продати нежитлові приміщення 2-го поверху №9-11 в літ. 3-2, загальною площею 134,3 кв.м., за адресою: Харківська обл., м. Харків, вул. Гвардійців-Широнінців, 59Д, що може призвести до втрати Позивачем частини орендованої площі;

- судом першої інстанції не враховано, що Відповідач перейшов на спрощену систему оподаткування, ставши платником єдиного податку другої групи, що в силу податкового законодавства робить не можливим подальші договірні відносини між сторонами, а також створює обґрунтований ризик невизнання органами державної податкової служби витрат Позивача на оренду приміщення;

- судом першої інстанції не було враховано положення ч. ч. 3-4 ст. 291 ГК України, які надають право на розірвання договору оренди за згодою сторін, а також положення ч. ч. 1- 2 ст. 652 ЦК України, якими передбачено можливість зміни або розірвання договору у разі зміни істотних обставин договору;

- судом не враховано, що подальша дія спірного Договору порушує співвідношення майнових інтересів сторін;

- судом першої інстанції при вирішенні справи по суті було не вірно застосовано п. 291.4 ст. 291 Податкового кодексу України, ст. 291 ГК України та положення ст. 652 ЦК України;

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.03.2021 року у справі №922/3242/20 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Денисович Софії Миколаївни м.Харків на рішення господарського суду Харківської області від 01.02.2021 року у справі №922/3242/20 та встановлено строк учасникам справи для надання заяв та клопотань, а також відзиву на апеляційну скаргу з доказами його (доданих до нього документів) надсилання іншим учасникам справи.

До канцелярії Східного апеляційного господарського суду 23.03.2021 року від Відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу Позивача, за змістом якого Відповідач заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

До канцелярії Східного апеляційного господарського суду 06.04.2021 року від Відповідача надійшли додаткові письмові пояснення, за змістом яких останній заперечував проти задоволення скарги Позивача та прохав суд долучити до матеріалів справи додаткові докази, а саме копію листа ПН ХМНО Хотенець Ю.А. від 05.03.2021 року № 36/01-16, та копію звернення представника ФОП Янчук М.М. від 20.02.2021 року. В обґрунтування неможливості поданні вищезазначених документів до суду першої інстанції, Відповідачем зазначено, що ці документи були створені вже після прийняття судом першої інстанції рішення по суті.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.04.2021 року у зв`язку з перебування у відпустці судді Барбашової С.В. визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Стойка О.В., судді Попков Д.О., Пушай В.І.

Будь-яких інших заяв чи клопотань до канцелярії Східного апеляційного господарського суду в межах розгляду даної апеляційної скарги не надходило.

Представник Позивача в судовому засіданні підтримав доводи, що наведені ним в апеляційній скарзі, просив суд скаргу задовольнити, а спірне рішення суду першої інстанції - скасувати.

Представник Відповідача підтримав доводи, що наведені ним у відзиві, просив скаргу Позивача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції у справі №922/3242/20 - без змін.

Судовою колегією в задоволенні клопотання Відповідача про долучення до матеріалів справи додаткових доказів було відмовлено у зв`язку з ненаданням Відповідачем доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, або заявлення клопотання про їх витребування. Відповідна ухвала занесена до протоколу судового засідання.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення господарського суду підлягає залишенню без змін, виходячи із наступного.

Рішенням господарського суду в межах даної справи встановлені наступні обставини:

- укладення 14.04.2017 року між Позивачем та Відповідач договору найму (оренди) нерухомого майна, відповідно до якого Позивачеві були передані в найм нежитлові приміщення 2-го поверху №9-11 в літ. "3-2, загальною площею 134,3 кв.м., гаражний бокс №1 в літ. 3-2, загальною площею 19,1 кв.м., які розташовані за адресою: Харківська обл., м. Харків, вул. Гвардійців-Широнінців, 59Д, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 212;

- передання Позивачем у користування Відповідачу об`єкту оренди на підставі акту №1 приймання-передавання від 14.04.2017 року;

- розірвання за взаємною згодою Договору, та подальше повернення Відповідачем об`єкту оренди відповідно до акту №2 приймання-передавання від 14.04.2017 року;

- укладення 04.07.2018 року між Позивачем та Відповідачем договору найму (оренди) нерухомого майна, посвідченого Хотенець Ю.А., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 365 (далі- Договір, спірний Договір), відповідно до якого Позивачеві були передані в найм нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-1-:1-6, 2- го поверху № 1-7-: 1-22 в літ. 3-2, загальною площею 202,8 кв.м., що розташовані за адресою: Харківська обл., м. Харків, вул. Гвардійців-Широнінців, 59Д (далі-об`єкт оренди);

- передання Позивачем у користування Відповідачу об`єкту оренди на підставі акту приймання-передачі від 04.07.2018 року.

Вказані обставини сторонами не заперечуються

Звертаючись із позовом до суду, Позивач зазначав, що ним було виявлено факт того, що в одному фізичному місці Відповідач зареєстрував два приміщення, а відтак, існує ризик того, що Відповідач може продати частину нежитлових приміщеннь 2-го поверху №9-11 в літ. 3-2, загальною площею 134,3 кв.м., за адресою: Харківська обл., м. Харків, вул. Гвардійців-Широнінців, 59Д, що може призвести до втрати Позивачем частини орендованої площі. Крім того, в травні 2020 року Позивачеві стало відомо, що Відповідач перейшов на спрощену систему оподаткування, ставши платником єдиного податку другої групи, тобто, виходячи з положень підп. 2 п. 291.4 ст. 291 Податкового кодексу України, Відповідач як платник єдиного податку другої групи не може укладати договір оренди нерухомого майна з фізичною особою - підприємцем на загальній системі оподаткування. При цьому, у зв`язку з неправомірністю договірних відносин між сторонами існує обґрунтований ризик невизнання органами державної податкової служби витрат на найм (оренду) нежитлового приміщення за договором витратами, які зменшують оподатковуваний дохід, що тягне для Позивача додатковий матеріальний тягар у вигляді донарахування податкових платежів, зокрема, податку на доходи фізичних осіб та єдиного соціального внеску.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначаючи, що посилання Позивача на одностороннє розірвання договору оренди є необґрунтованим, оскільки Позивачем не доведено порушення його прав з боку орендодавця, а поданий Позивачем позов спрямований на ухилення від обов`язку щодо сплати орендної плати та виконання інших умов Договору.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначав, що оскільки Позивач не довів порушення його прав чи законних інтересів Відповідачем, за захистом яких він звернувся до суду з даним позовом, не довів наявність визначених законом (ст. 651, 652 ЦК України) підстав для розірвання договору, суд дійшов висновку про недоведеність та безпідставність позовних вимог.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими з огляду на наступне.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Нормами ст. 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Статтею 652 ЦК України передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності визначених даною нормою умов.

Чинним законодавством не передбачено право одностороннього розірвання договору, договір може бути розірваний за згодою сторін, за рішенням суду у визначених законом випадках або в інших випадках, встановлених законом або договором.

Умовами спірного Договору сторони не передбачено право одностороннього його розірвання, так, відповідно до п. 10.2. Договору, цей договір може бути розірваним: за взаємною згодою сторін шляхом укладення відповідного договору, який підлягає нотаріальному посвідченню, за рішенням суду у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також у випадку використання майна не за цільовим призначенням.

Згідно приписів ст. 784 ЦК України, наймач має право вимагати розірвання договору найму, якщо: 1) наймодавець передав у користування річ, якість якої не відповідає умовам договору та призначенню речі; 2) наймодавець не виконує свого обов`язку щодо проведення капітального ремонту речі.

Матеріали справи не містять доказів того, що спірний договір оренди був розірваний за згодою сторін, або наявності підстав для розірвання його на вимогу наймача в порядку приписів ст. 784 ЦК України.

В обґрунтування своїх вимог щодо розірвання спірного Договору, Позивач зазначає, що перехід Відповідача на спрощену систему оподаткування (єдиний податок другої групи) порушує співвідношення майнових інтересів сторін та порушує майнові права Позивача, який знаходиться на загальній системі оподаткування, що, в свою чергу, є підставою для розірвання Договору на підставі ст. ст. 651-652 ЦК України. Додатковою підставою для розірвання договору Позивач зазначає наявність ризику того, що Відповідач може продати нежитлові приміщення 2-го поверху №9-11 в літ. 3-2, загальною площею 134,3 кв.м., за адресою: Харківська обл., м. Харків, вул. Гвардійців-Широнінців, 59Д, що може призвести до втрати позивачем частини орендованої площі.

Досліджуючи доводи щодо зміни істотних умов договору у вигляді зміни Відповідачем статусу платника податків, які Позивач поклав в основу вимог про розірвання Договору, судова колегія зазначає, що виходячи зі змісту п. 11.3 Договору, дійсно передбачений обов`язок сторін повідомляти одне одного про зміну, зокрема, статусу платника податку.

Разом з тим, відповідні відомості відображені лише в преамбулі Договору та обмежені посиланням на реєстраційний номер картки платника податків-фізичної особи, а також на номер реєстрації сторін як фізичних осіб - підприємців.

Жодних посилань на певну систему оподаткування фізичних осіб - умови Договору не містять.

Отже доказів того, що можливій факт переходу Відповідача після укладення Договору на іншу систему оподаткування та обрання іншої групи платника податку є істотною умовою, якою сторони керувалися при укладенні Договору - не підтверджується змістом укладеного Договору.

Крім того, Позивач в обґрунтування самого факту зміни Відповідачем статусу платника податків, посилається на витяг з електронного реєстру платників єдиного податку (а.с.25), за змістом якого в графі дата (період) обрання або переходу Відповідача на єдиний податок зазначено 01.10.2019, проте, будь-яких доказів або обґрунтувань щодо дійсного статусу зазначеної особи, як платника податків на час укладення Договору - матеріали справи не містять, а Відповідачем такий факт зміни заперечується.

Отже підстав до розірвання Договору в порядку ст. 652 ЦК України судовою колегію не встановлено, а Позивачем в свою чергу наявність таких підстав не доведено.

Крім того ст. 770 ЦК встановлено, що у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов`язки наймодавця. Сторони можуть встановити у договорі найму, що у разі відчуження наймодавцем речі договір найму припиняється.

Укладений сторонами Договір не містить умови щодо припинення його дії у разі зміни власника майна.

Оскільки ані умовами Договору оренди, ані нормами чинного законодавства не передбачено право одностороннього розірвання договору оренди, зокрема, й у випадку зміни власника майна, а вимогами ст. 770 ЦК України передбачено перехід прав та обов`язків орендодавця до нового власника майна, доводи Позивача про можливе порушення його прав внаслідок продажу Відповідачем частини зазначеного нерухомого майна не базуються на нормах закону.

Судова колегія звертає увагу, шо відповідно до приписів чинного законодавства продаж належного особі на законних підставах рухомого чи нерухомого майна є правом такої особи, та в даному випадку не порушує умови спірного Договору та приписів чинного цивільного законодавства.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскільки Позивач не довів порушення його прав чи законних інтересів Відповідачем, за захистом яких він звернувся до суду з даним позовом, не довів наявність визначених законом підстав для розірвання Договору, заявлені позовні вимоги є недоведеними та безпідставними, а тому не підлягають задоволенню.

Твердження Позивача, що Відповідач перейшов на спрощену систему оподаткування, ставши платником єдиного податку другої групи, що в силу податкового законодавства робить не можливим подальші договірні відносини між сторонами, колегія суддів вважає такими, що базуються лише на припущеннях Позивача.

Доказів на підтвердження того, що факт зміни Відповідачем податкового статусу створює або може створити негативні наслідки для Позивача, останнім ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції надано не було.

Також, відповідно до матеріалів справи, а саме листа ГУ ДПС у Харківській області від 03.11.2020 року № 478/ЗПІ/20-40-35-17 (а.с.62), на момент укладення спірного Договору Відповідач перебував на спрощеній системі оподаткування, на якій перебуває і зараз.

Вищенаведене в сукупності підтверджує необґрунтованість та недоведеність належними доказами доводів Позивача про неможливість існування подальших договірних відносин за Договором між сторонами.

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не було враховано положення ч. 3-4 ст. 291 ГК України, який надає право на розірвання договору оренди за згодою сторін, а також положення ч. ч. 1- 2 ст. 652 ЦК України, спростовуються мотивувальною частиною спірного рішення.

Щодо доводів скаржника, що судом першої інстанції при вирішенні справи по суті було не вірно застосовано п. 291.4 ст. 291 Податкового кодексу України, колегія суддів зазначає, що зазначеними нормами не регулюються спірні відносини сторін в межах даної господарської справи.

Факт можливого порушення Відповідачем умов податкового законодавства, жодним чином не впливає на дійсність спірного Договору та не може слугувати підставою до його розірвання в односторонньому порядку, так як вразі встановлення податковим органом у ході проведення перевірки Відповідача на наявність порушень податкового законодавства, у тому числі зазначених Позивачем в суді першої інстанції, податковий орган вчинить відповідні дії відносно Відповідача, що в свою чергу не стосується дії спірного Договору.

Інші доводи апеляційної скарги Позивача спростовуються вищенаведеними приписами чинного законодавства та висновками колегії суддів у даній справі.

Будь-яких порушень норм матеріального або процесуального права в діях суду першої інстанції при розгляді ним зазначеної справи судовою колегією не встановлено.

Враховуючи наведене, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду Харківської області від 01.02.2021 року у справі №922/3242/20 ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 129 ГПК України судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покладаються на заявника апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Денисович Софії Миколаївни м.Харків на рішення господарського суду Харківської області від 01.02.2021 року у справі №922/3242/20 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 01.02.2021 року у справі №922/3242/20 - залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції покласти на Фізичну особу-підприємця Денисович Софію Миколаївну м.Харків.

Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у касаційному порядку через Східний апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня проголошення судового рішення або складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30.04.2021

Головуючий суддя О.В. Стойка

Суддя В.І. Пушай

Суддя Д.О. Попков