ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"15" квітня 2021 р. Cправа № 902/1258/20

Господарський суд Вінницької області у складі судді Маслія І.В., при секретарі судового засідання Шушковій А.П.,

За участю представників

позивача Балтак О.О., ордер серія ВН №167414 від 22.12.2020;

відповідача не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали справи

за позовом: Комунального підприємства "Вінницяоблтеплоенерго" (вул. Вишнева, буд. 24, м. Вінниця, 21037)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Люкс-Прінт" (вул. Самійла Кішки, буд. 218/1, кв. 62, м. Черкаси, Черкаська обл., 18018)

про стягнення 146966,80 грн.

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Вінницяоблтеплоенерго" звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Люкс-Прінт" про стягнення 146966,80 грн, з яких: 25000,00 грн - попередньої оплати та 121966,80 грн - пені.

Ухвалою суду від 28.12.2020 відкрито провадження у справі №902/1258/20 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 26 січня 2021 року.

Ухвалою від 26.01.2021 відкладено підготовче засідання на 16.02.2021, з підставі викладених у відповідній ухвалі.

Ухвалою від 16.02.2021 продовжено строк підготовчого провадження по справі № 902/1258/20 на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 04.03.2021.

На визначену судом дату з`явився представник позивача. Відповідач правом участі свого представника в судовому засіданні не скористався про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся ухвалами направленими на адресу, зазначену в ЄДР, однак останні повернуті до суду з відміткою відділення поштового зв`язку "адресат відсутній за вказаною адресою".

В судовому засіданні суд з`ясував думку представника позивача щодо можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача. Представник позивача не заперечив щодо розгляду справи за відсутності представника відповідача та зазначив що всі докази подані до суду.

Ухвалою від 04.03.2021 суд постановив закрити підготовче провадження та призначити справу для судового розгляду по суті на 31 березня 2021 р. о 10:00 год.

29.03.2021 на адресу суду засобами поштового зв`язку надійшло клопотання представника відповідача б/н від 24.03.2021 про відкладення судового засідання, зобов`язання позивача надіслати на адресу відповідача позовну заяву та приєднання доказів до матеріалів справи.

30.03.2021 на адресу суду надійшов супровідний лист представника позивача б/н від 30.03.21, яким останній надав копію виписки по рахунку позивача за 22.03.2021.

На визначену судом дату (31.03.2021) у судове засідання з`явився представник позивача, який заперечив проти задоволення клопотання представника відповідача б/н від 24.03.2021 в частині відкладення судового засідання та зобов`язання позивача надіслати на адресу відповідача позовну заяву, обґрунтовуючи свою позицію тим, що відповідачем не надано належного обґрунтування підстав відкладення судового засідання, а також зазначив, що позивачем було направлено копію позовної заяви з додатками на адресу відповідачу та надано суду відповідні докази.

Суд постановив частково задовольнити клопотання представника відповідача б/н від 24.03.2021 в частині долучення документів до матеріалів справи, у решті клопотання - відмовити у зв`язку з тим, що відповідачем не надано належного обґрунтування підстав відкладення судового засідання. Щодо зобов`язання позивача надіслати на адресу відповідача позовну заяву, суд повідомив про наявність у матеріалах справи доказів направлення позивачем відповідачу копії позовної заяви з додатками відповідачу на адресу, що вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що відповідає вимогам, передбаченим ч.5 ст.46 ГПК України.

Разом з тим, представник позивача після технічної перерви у судовому засіданні заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи по суті з метою уточнення доказів отримання спірних документів (замовлення) відповідачем.

Ухвалою від 31.03.2021 розгляд справи по суті відкладено на 15.04.2021.

14.04.2021 на електронну адресу суду від відповідача надійшов лист в якому останній проти задоволення позову заперечує, зазначивши, що попередню оплату повернуто в повному обсязі, а штрафні санкції в 5 разів перевищують суму не повернутої попередньої оплати, а тому є неспіврозмірними і задоволенню не підлягають.

15.04.2021 від позивача до суду надійшов супровідний лист з доказами електронної переписки між сторонами з приводу поставки товару.

На визначену судом дату, з`явився представник позивача, відповідач правом участі свого представника в судовому засіданні не скористався. Про розгляд даної справи в суді відповідач обізнаний, що стверджується наявними в справі доказами.

Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України визначено права та обов`язки учасників судового процесу, зокрема учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази тощо.

Також суд зазначає, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. (Закон України від 17.07.1997 р. № 475/97 - ВР), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993 р.), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999 р.).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Суд нагадує, що роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 р. у справі "Красношапка проти України").

Роль національних судів - організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див.рішення Суду у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 02.12.2010).

До того ж організація провадження таким чином, щоб воно було швидким та ефективним, є завданням саме національних судів (див. рішення Суду у справі Білий проти України, no. 14475/03, від 21.10.2010).

Відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України, ч.2 ст.178 ГПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно із ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідач не повідомив суду про неможливість прибути у судове засідання.

Враховуючи положення ст.ст.13,74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами без явки в судове засідання відповідача.

В судовому засіданні суд повідомив представнику позивача про надходження на електронну адресу листа відповідача. Разом з тим, відповідно до довідки, складеної відповідальним працівником суду від 14.04.2021, даний лист не містить електронно цифрового підпису, що суперечить вимогам ч. 8 ст. 42 ГПК України та відповідно до ст. 170 ГПК України судом долучається до матеріалів справи без розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні просив суд закрити провадження у справі в частині стягнення основної заборгованості в зв`язку з погашенням її відповідачем, щодо стягнення пені просив позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 15.04.2021 судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як свідчать матеріали справи, між Комунальним підприємством "Вінницяоблтеплоенерго" (далі - позивач; по договору - покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Люкс-Прінт" (далі - відповідач; по договору - постачальник) укладеного договір поставки № 88/08-02-20 від 10.02.2020 р. (далі - Договір).

За даним Договором Постачальник зобов`язується в порядку і терміни, встановлені цим Договором, за замовленням Покупця доставити та передати у власність Покупцеві Товар, зазначений в Додатку № 1, а Покупець зобов`язується прийняти Товар і сплатити його на умовах, визначених у цьому Договорі. Кількість, асортимент та ціни Товару визначені у Додатках до Договору та вказуються в накладній, складеній на підставі узгодженого Сторонами рахунку, та Акті приймання передачі Товару (надалі - Акт), що є невід`ємними частинами Договору (п. 1.1. та п. 1.2. Договору).

Ціни на Товар, що поставляється за даним Договором, визначаються у Додатку №1 до Договору. Розрахунок за поставлений Товар здійснюється Покупцем шляхом безготівковою перерахування коштів на рахунок Постачальника протягом 30 (тридцяти) банківських днів з моменту поставки Товару та підписання видаткових документів, за умови надання повного пакету документів (рахунок, накладна, акт нриймання-передачі). Покупець має право повернути рахунок Постачальникові без здійснення оплати в разі неналежного оформлення документів згідно даного Договору (відсутність печатки, підписів тощо). Загальна сума Договору 32964,00 грн з ПДВ (п. 2.1., п. 2.2. та п. 2.4. Договору).

Поставка товару здійснюватиметься окремими партіями за заявкою Покупця та за рахунок Постачальника. Покупець за допомогою факсимільного або телефонного зв`язку, або електронною поштою: надсилає Постачальнику заявку з вказівкою необхідного асортименту і кількості Товару. Постачальник, отримавши заявку від Покупця, зобов`язаний протягом 3 днів здійснити поставку Товару на адресу Покупця. Постачальник повинен поставити Покупцеві Товар, що відповідає вимогам, зазначеним в Додатку № 2 до Договору. Про приймання-передачу Товару Сторонами складаються та підписуються накладні та Акти із цього моменту до Покупця переходить право власності на Товар та ризик його пошкодження або втрати (п. 3.1. - 3.4. Договору).

Товар вважається зданим Постачальником та прийнятим Покупцем за кількістю та якістю з моменту його фактичного прийняття Покупцем та підписання ним накладної та Акту (п. 4.1.1. Договору).

У разі порушення Постачальником строку поставки Товару, Постачальник сплачує Покупцеві пеню у розмірі 5% від вартості непоставленого Товару за кожний день прострочення (п. 6.3. Договору).

Також, до Договору сторонами підписано Додатки №1 та №2, а саме: відповідно до Додатку № 1 (Специфікація) Постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених Договором передати у власність Покупцеві наступний Товар: 2 ноутбуки НР 17- bу008са (4ВQ8UА) загальною вартістю 32 964,00 грн.; в Додатку №2 передбачено вимоги до Товару: ноутбук НР 17- bу008са (4ВQ8UА) кількістю 2 шт.

Позивач 10.02.2020 р. за допомогою телефонного зв`язку здійснив замовлення товару у кількості 2 шт., а 13.02.2020 р. таке замовлення було надіслано у письмовому вигляді засобами електронного зв`язку.

Як зазначено позивачем в позовній заяві, з метою прискорення поставки товару сторонами було досягнуто згоди про перед оплату у розмірі 100% вартості замовлення. На підставі чого покупцем здійснено 100%-ву перед оплату вартості товару за Договором та перераховано кошти на рахунок постачальника в розмірі 32964,00 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 497 від 10.02.2020 р.

Як вбачається з наданої позивачем копії електронної переписки між сторонами, 18.02.2020 відповідач направив позивачу лист в якому повідомив про неможливість поставити товар з передбаченими в Додатках до Договору параметрами товару та зазначено що в наявності є товар з поліпшеними параметрами.

Як зазначено позивачем в позовній заяві, останній на поліпшені параметри товару погодився, разом з тим станом на 01.04.2020 Товар поставлено не було, в зв`язку з чим позивач звернувся до відповідача з листом від 01.04.2020 р. № 354/01-09/01, в якому просив про наступне: 1) на підставі статті 188 ГК України та п. 9.5 Договору розірвати Договір з 09.04.2020 р. В зв`язку з систематичним порушенням постачальником умов договору, прострочення строку поставки товару більш ніж на 1 місяць (до настання форс-мажорних обставин пов`язаних зі світовою пандемією) або в аналогічний термін постачальнику здійснити поставку товару; 2) терміново (протягом 5 календарних днів з дня розірвання Договору) здійснити повернення сплачених коштів у якості попередньої оплати за Договором.

Також покупець в даному листі повідомив, що у разі ігнорування зусиль досудового врегулювання спору він буде змушений звернутися за захистом своїх інтересів до суду.

Окрім того, покупець також надіслав постачальнику лист від 01.04.2020 р. № 354/01-09/02 про прийняття рішення про накладення оперативно-господарських штрафних санкцій, нарахованих відповідно до пункту 6.3 Договору в зв`язку з невиконанням зобов`язання протягом періоду з 16.02.2020 р. по 16.03.2020 р. в загальній сумі 47 797,80 грн.

Відправлення всіх вищевказаних листів підтверджується описами вкладень у цінні листи, копії яких додані до позовної заяви. При цьому, слід зазначити, що надіслані листа повернулись відправнику із зазначенням причини повернення "за закінченням встановленого строку зберігання".

Крім того, з метою досудового врегулювання спору покупець звертався до постачальника із листом від 21.04.2020 р. № 354/01-09, в якому просив про наступне: 1) на підставі статті 188 ГК України та п. 9.5 Договору розірвати Договір з 30.04.2020 р. В зв`язку з систематичним порушенням постачальником умов договору, прострочення строку поставки товару більш ніж на 1 місяць (до настання форс-мажорних обставин пов`язаних зі світовою пандемією) або в аналогічний термін постачальнику здійснити поставку товару; 2) терміново (протягом 5 календарних днів з дня розірвання Договору) здійснити повернення сплачених коштів у якості попередньої оплати за Договором.

Вказаний лист також направлявся відповідачу, але був повернутий відправнику із зазначенням причини повернення "за закінченням встановленого строку зберігання".

22.05.2020 р. відповідач частково повернув позивачу кошти в сумі 2964,00 грн. та 30.06.2020 р. - в сумі 5000,00 грн., що підтверджується відповідними виписками по рахунку позивача за 22.05.2020 р. та 30.06.2020 р.

Станом на момент звернення до суду відповідач не виконав узяті на себе зобов`язання за договором, поставки оплаченого товару не здійснив, кошти не повернув.

Відповідачем зазначені обставини жодним чином не спростовані.

Вище викладені обставини, стали підставою для звернення позивача до суду з позовом про стягнення 146966,80 грн, з яких: 25000,00 грн - попередньої оплати та 121966,80 грн - пені.

Дослідивши і оцінивши надані докази, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Із матеріалів справи вбачається, що на виконання вказаного договору, позивач перерахував відповідачу 100 % попередню оплату за договором, що складає 32964,00 грн. та підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням № 497 від 10.02.2020 (а.с.20).

У свою чергу, відповідачем в порушення п. 3.3. Договору № 88/08-02-20 від 10.02.2020 р. не здійснено поставки товару протягом 3 днів з моменту отримання заявки.

З матеріалів справи вбачається, що заявку на товар відповідач отримав в електронному вигляді 13.02.2020, дана форма направлення заявки передбачена п. 3.2. Договору.

За приписами ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 202 ГК України).

Як зазначалось вище, позивач звертався до відповідача неодноразово з листами від 01.04.2020 р. № 354/01-09/01 та від 21.04.2020 р. № 354/01-09 в яких вимагав розірвати договір та повернути попередню оплату і штрафні санкції. Які повернулись до позивача з відміткою поштового зв`язку за закінченням строку зберігання (а.с. 21-30).

До звернення до суду 22.05.2020 р. відповідач частково повернув позивачу кошти в сумі 2964,00 грн. та 30.06.2020 р. - в сумі 5000,00 грн., що підтверджується відповідними виписками по рахунку позивача за 22.05.2020 р. та 30.06.2020 р. (а.с. 31-36).

На день відкриття провадження у справі неповернутими залишились кошти в сумі 25000,00 грн.

Разом з тим, після відкриття провадження у справі відповідач 22.03.2021 повернув позивачу кошти в сумі 25000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 22.03.2021 долученого відповідачем до клопотання від 24.03.2021 (а.с. 75-78) та випискою по рахунку позивача за 22.03.2021 р. поданою позивачем до суду з супровідним листом від 30.03.2021 (а.с. 80-82).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Суд зазначає, що закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

За наведених обставин, з урахуванням поданих позивачем доказів сплати грошових коштів у розмірі, що заявлені позивачем як основний борг, після відкриття провадження у справі, суд дійшов висновку про відсутність предмету спору у даній справі в частині стягнення основного боргу в розмірі 25000,00 грн., у зв`язку із чим провадження у справі в частині стягнення основного боргу підлягає закриттю відповідно до п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України, з покладенням витрат на сплату судового збору в цій частині на відповідача.

Крім суми основного боргу позивач просить стягнути з відповідача 121966,80 грн пені.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Слід зазначити, що у відповідності до п.3ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

У відповідності до ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п.6.3. Договору у разі порушення Постачальником строку поставки Товару, Постачальник сплачує Покупцеві пеню у розмірі 5% від вартості непоставленого Товару за кожний день прострочення.

Частина перша статті 173 Господарського кодексу України містить визначення господарського зобов`язання, яким визначається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Тобто в розумінні статей 173 та 230 Господарського кодексу України пеня є різновидом господарської санкції за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, суть якого може полягати як в зобов`язанні сплатити гроші (грошове зобов`язання), так і в зобов`язанні виконати роботу, передати майно, надати послугу (негрошове зобов`язання).

Відповідно до частини четвертої ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Отже, застосування до боржника, який порушив господарське зобов`язання, штрафних санкцій у вигляді пені або штрафу, передбачених частиною четвертою ст. 231 ГК України, є можливим, оскільки суб`єкти господарських відносин наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом встановлення при укладенні договору санкції за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань і пеня і пеня застосовується за порушення будь-яких господарських зобов`язань, а не тільки за невиконання грошового зобов`язання.

Відповідна правова позиція викладена в постанові ГКС ВС від 19.09.2019 у справі № 904/5770/18.

Суд здійснивши перерахунок заявлених до стягнення грн пені, 121966,80 грн пені помилки не виявив, а тому заявлена позивачем вимога, є такою що передбачена договором та законом.

Водночас, дослідивши матеріали справи, суд приймає рішення про зменшення розміру пені з власної ініціативи, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принципи верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до ч.1 ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

У рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 р. № 15-рп/2004 зазначено, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема, норми моралі, традицій, звичаїв, тощо, які легітимізовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

Згідно з п.6 ч.1 ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч.ч.2-4 ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчинюються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу (ч.3 ст.15 ЦК України).

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 р. № 7-рп/2013 слідує, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Відтак, інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Згідно із ч. 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Такими чином вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Тобто з системного аналізу вищевказаних норм слідує, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Отже, якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Слід зазначити, що законодавчо не врегульований розмір можливого зменшення штрафних санкцій. При цьому вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Суд, оцінивши наявні в матеріалах справи докази у сукупності із об`єктивними обставинами складної ситуації у державі, економічного її становища та епідеміологічною ситуацією в країні у зв`язку з COVID-19, частковим поверненням відповідачем попередньої оплати за непоставлений товар до подачі позовної заяви до суду та повне повернення попередньої оплати за непоставлений товар після відкриття провадження у справі, враховуючи положення ст.129 Конституції України, а також те, що заявлена штрафна санкція в 5 разів перевищує заявлену основну заборгованість, крім того позивач не довів, що порушення зобов`язання завдало йому значних збитків, а також, враховуючи, що винятковість обставин є оціночним поняттям, господарський суд дійшов висновку про наявність виняткових обставин які є підставою для зменшення розміру пені на 89,75% що дорівнює 50% від суми не повернутої предоплати.

Також, судом враховано самий правовий зміст інституту неустойки, основною метою якого є стимулювання боржника до виконання основного грошового зобов`язання; при цьому остання не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Крім того судом взято до уваги відсутність в діях відповідача умисних дій (заздалегідь передбачуваних).

З огляду на викладені обставини в сукупності суд, користуючись правом, наданим йому ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, зменшує розмір заявлених до стягнення неустойки на 89,75% з заявлених 121966,80 грн - пені до 12500,00 грн.

Як визначає ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За таких обставин, позов підлягає задоволенню судом частково.

Витрати по сплаті судового збору, у відповідності до ст. 129 ГПК України, покладаються судом на відповідача, оскільки в частині зменшення судом неустойки витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача в розмірі не враховуючи зменшення неустойки.

Крім того, суд зазначає, що позивачем заявлено судові витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Так позивачем заявлено до стягнення з відповідача 8500,00 грн. витрат на правничу допомогу, дані витрати підтверджуються Попереднім (орієнтовним) розрахунком судових витрат з детальним описом робіт, Договором про надання правової допомоги №336/01-09-20 від 17.09.2020 з додатком №1 до нього де зазначено вартість правових послуг в розмірі 8500,00 грн, свідоцтвом про право заняття адвокатською діяльністю № 742 від 24.02.2012, ордером серія ВН №167414 від 22.12.2020 та платіжним дорученням № 2852 від 21.09.2020 на суму 8500,00 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Дослідивши докази, надані представником позивача в підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу судом встановлено, що заявлені витрати підтверджені належними та допустимими доказами.

Згідно із ч. 5 ст. 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 6 ст. 126 ГПК України встановлено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з цим, відповідачем не подано клопотання про зменшення розміру витрат понесених позивача на професійну правничу допомогу адвоката.

У п.3 ч. 4 ст. 129 ГПК України вказано, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, разом з тим відповідно до ч. 9 даної статті якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю.

З огляду на викладене, беручи до уваги факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, а також те, що сума зазначених витрат підтверджується матеріалами справи та враховуючи, що відповідачем в порядку, визначеному п. 6 ст. 126 ГПК України не доведено неспівмірність заявлених витрат, суд дійшов висновку про необхідність покладення зазначених витрат на відповідача у повному обсязі.

Керуючись статтями 2, 3, 7, 13, 46, 73, 74, 76-80, 86, 91, 113, 118, 123, 126, 129, 232, 233, 236, 238, 240, 241, 242, 250, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Провадження у частині стягнення 25000,00 грн. попередньої оплати закрити.

2. Позов задовольнити частково.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Люкс-Прінт" (вул. Самійла Кішки, буд. 218/1, кв. 62, м. Черкаси, Черкаська обл., 18018, ) на користь Комунального підприємства "Вінницяоблтеплоенерго" (вул. Вишнева, буд. 24, м. Вінниця, 21037, ) 12500,00 грн. - пені; 8500,00 грн - витрат на професійну правничу допомогу та 2315,50 грн. витрат пов`язаних зі сплатою судового збору.

4. У частині стягнення 109466,80 грн. пені відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

6. Копію рішення направити сторонам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення (ч.1 ст.256 ГПК України).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано (ч.1 ст.241 ГПК України).

Апеляційна скарга подається відповідно до ст.ст. 256, 257 та п.17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено 26 квітня 2021 р.

Суддя Маслій І.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Вишнева, буд. 24, м. Вінниця, 21037)

3 - відповідачу (вул. Самійла Кішки, буд. 218/1, кв. 62, м. Черкаси, 18018)