ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/23/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ємельянової О.О.

при секретарі судового засідання Малихіній М.П.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю агрофірма "Горизонт", 17222, Чернігівська обл., Талалаївський р-н., с. Липове, вул. Центральна, буд. 11
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Олівіт", 61033, м. Харків, вул. Шевченко, буд. 317
прозобов`язання виконання договору
за участю представників сторін:

позивача: не з`явився;

відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю агрофірма "Горизонт" звернулось до Господарського суду Харківської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Олівіт" про зобов`язання поставити на адресу позивача бочку 500 л. нерж. AISI 304 з люком, придатну для використання з вакуумом. Також до стягнення заявлені судові витрати у розмірі 2 102, 00 грн.

Ухвалою суду від 11.01.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. Встановити відповідачу 15 (п`ятнадцятиденний) строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив - протягом 3 днів з дня отримання відзиву на позов. Встановлено відповідачу строк для подання заперечення - протягом 3 днів з дня отримання відповіді на відзив.

01.02.2021 року від відповідача через канцелярію суду надійшов відзив (вх. 3 2402) на позовну заяву, у якому останній просить суд, у задоволенні позовних вимог, відмовити у повному обсязі (а.с. 24-37).

15.02.2021 року від позивача через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив (вх. № 3644) на позовну заяву.

04.03.2021 року від відповідача через канцелярію суду надійшли додаткові пояснення (вх. № 1261 електронна пошта), у яких останній, зазначає, що з матеріалів справи вбачається та не спростовано позивачем, що під час розгляду судом справи №922/530/20 було встановлено, що згідно рахунку №121 від 02.10.2019 року Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю агрофірма "Горизонт" (позивач) придбав у Товариства з обмеженою відповідальністю "Олівіт" (відповідача) бочку 500 л. з нержавіючої сталі марки А15І 304 з люком, що підтверджується видатковою накладною № 68 від 30.10.2019 року, дата отримання товару, згідно товарно-транспортної накладної - 01.11.2019 року, оплата товару здійснена у повному обсязі, згідно платіжних доручень № 5400 від 02.10.2019 року на суму 13 734,00 гри. та № 16 від 28.10.2019 року на суму 5 886,00 грн. Судом також, було встановлено, що при замовленні товару сторони узгодили тип виробу та матеріал, з якого такий виріб виготовлено. Будь-які інші параметри поставленої продукції узгоджено не було, при отриманні товару від Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю агрофірма "Горизонт" зауважень та претензій не було. Також судом зазначено, що з матеріалів справи, сторонами було узгоджено предмет поставки, його найменування та характеристики у рахунку №121 від 02 жовтня 2019 року, який було прийнято та оплачене позивачем. За твердженнями відповідача. відповідно до вимог статті 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як встановлено під час розгляду судом справи №922/530/20 зобов`язання із поставки товару за видатковою накладною № 68 від 30.10.2019 року здійснено у повному обсязі. Таким чином, зобов`язання, на які посилається позивач у цьому позові, є такими, що припинилися на дату подання позову. Посилання позивача на зміну умов договору після його укладання також не є належною, оскільки відповідно до вимог статті 654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чине випливає із звичаїв ділового обороту. Тому на думку відповідача, позивачем не надано будь-яких належних, допустимих та достовірних доказів зміни умов договору, оформленого згідно рахунку № 121 від 02.10.2019 року, видаткової накладної № 68 від 30.10.2019 року, товарно - транспортної накладної від 01.11.2019 року, платіжного доручення № 5400 від 02.10.2019 року на суму 13 734, 00 грн. та № 16 від 28.10.2019 року на 5 886, 00 грн. У зв`язку із чим, відповідач заперечує будь-які зміни умов договору, зазначений договір було виконано у повному обсязі, таке виконання прийняте позивачем (а.с. 70-72).

Ухвалою суду від 04.03.2021 року продовжено строк підготовчого засідання на 30 днів. Закрито підготовче провадження у справі. Призначено справу до розгляду по суті на 06.04.2021 року.

Ухвалою суду від 19.04.2021 року, відмовлено у задоволенні заяви (вх. № 8804 від 19.04.2021 року) позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Уповноважений представник позивача у призначене судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, проте 21.04.2021 року через канцелярію суду надав заяву (вх. № 9081) про проведення засідання без участі представника. Також у наданій до суду заяві, позивач зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Уповноважений представник відповідача у призначене судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить на правлення на юридичну адресу останнього копії ухвали суду від 06.04.2021 року.

Суд дослідивши матеріали справи та заяву позивача (вх. № 9081 від 21.04.2021 року) про проведення засідання без участі представника, дійшов до висновку про її задоволення.

Частинами 2, 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд, повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно пункту 4 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за місцезнаходженням.

Враховуючи вищевикладене, заяву позивача про проведення засідання без участі представника та відсутність від відповідача клопотань щодо проведення розгляду справи в режимі відео конференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів суд вважає, що позивача та відповідача було належним чином повідомлено судом про розгляд спору за їх участю, у зв`язку із чим, суд дійшов висновку про вчинення усіх необхідних дій для розгляду справи та про достатність у матеріалах справи доказів для вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, дослідивши надані докази, заслухавши позивача, судом встановлено наступне.

Як зазначає позивач, маючи потребу у використанні при здійсненні господарської діяльності бочки ємністю 500 літрів з люком для заповнення молоком за допомогою вакууму, позивач звернулася до відповідача із замовленням такої бочки з такими характеристиками. У телефонному режимі між представниками позивача та відповідача досягнуто згоди щодо поставки відповідачем бочки 500 л. виготовленої з нержавіючої сталі АІ8І 304 з люком яка придатна до використання за допомогою вакууму за обумовленою ціною.

02.10.2019 року відповідачем було виставлено рахунок № 121 на суму 19 620, 00 грн. із зазначенням найменування бочка 500 л. нерж. AISI 304 з люком (а.с. 20).

Відповідно до платіжного доручення № 5400 від 02.10.2019 року позивачем сплачено суму у розмірі 13 734, 00 грн. (а.с. 23) та платіжним доручення № 16 від 28.10.2019 року позивачем сплачено суму у розмірі 5 886, 00 грн. (а.с. 22).

За твердженнями позивача, предмет договору поставки, а саме бочка 500 л. нерж. AISI 304 з люком, що придатна до використання за допомогою вакууму був погоджений сторонами шляхом обміну телефонограмами та надсиланням відповідачу фого з якого чітко зрозуміло, що люк бочки обладнаний патрубками для підключення вакууму, таке погодження відбулося до моменту виставлення відповідачем рахунку на оплату № 121 від 2.10.2019 року.

Проте, відповідачем в порушення усних домовленостей не було виконане зобов`язання по поставці бочки 500 л. виготовленої з нержавіючої сталі AISI 304 з люком, яка придатна до використання за допомогою вакууму, та надіслав товар не обумовлений договором, а саме бочку 500 л. виготовленої з нержавіючої сталі AISI 304 з люком, яка є непридатною для використання за допомогою вакууму. У зв`язку із чим, позивачем поставлений відповідачем товар, було повернуто 07.11.2019 року.

Як зазначає позивач, останній 14.11.2019 року звернувся до відповідача з претензією вих. № 135 у якій зазначив, що після отримання товару та детального огляду виявилося, що придбаний товар не задовольняє вимоги агрофірми за технічними характеристиками та габаритами, тому не може бути використаний за призначенням. Також зазначив, що позивачем 07.11.2019 року було повернуто відповідачеві придбаний товар у повній комплектації та з відповідними документами. У зв`язку із чим, вимагав повернути сплачені кошти у розмірі 19 620, 00 грн. (а.с. 12).

15.11.2019 року відповідачем надано відповідь на претензію у якій попросив позивача, конкретизувати по яким технічним характеристикам і габаритам позивач не може використовувати спірну бочку, вироблену за індивідуальним замовленням (а.с. 13).

18.11.2019 року позивачем на адресу відповідача направлено лист № 136 у якому останній зазначив, що при замовленні товару першочергово було зазначено, що даний товар призначений для заповнення молоком за допомогою вакууму. Після отримання товару виявлено невідповідність товщини металу, з якого виготовлена бочка, внаслідок чого вона не витримує мінімального тиску вакууму, отже є непридатною до використання за основним призначенням; торцеві стінки виготовлені неякісно (а.с. 14).

19.11.2019 року відповідачем надано відповідь № 29 на лист позивача (від 18.11.2019 року № 136), у якій зазначив, що при замовленні товару позивачем не було зазначено, що даний товар призначений для заповнення молоком за допомогою вакууму, у листуванні і на фотографіях не вказувалося про використання вакууму. В цьому листі відповідач наголосив, що позивачеві пропонувалося виготовлення бочки з різної товщини металу 1,2, 1,5 і 2 мм, проте позивачем обрано виготовлення бочки з товщини металу 1,2 мм, згідно з цими вимогами і був виставлений рахунок на оплату. Також було запропоновано, виставити бочку на продаж, та після її реалізації повернути гроші буз урахування транспортних витрат з переселення бочки (а.с. 15).

25.11.2019 року позивачем надано відповідь № 145 на лист відповідача (від 19.11.2019 року № 29), у якій останній не погодився з тим, що не повідомляв при замовленні товару про його призначення заповнення бочки молоком за допомогою вакууму, підтвердженням чого є надіслані відповідачеві фотографії бочки, на яких чітко видно, що вони розраховані на роботу за допомогою вакууму: на кришці люку розташовані 2 патрубки, один для забирання продукції з ємності, другий для утворення вакууму, тому відповідач як виробник товарів такої спеціалізації повинен це розуміти, більше того дане питання неодноразово обговорювалося по телефону. Також позивач зазначив, що поставлений відповідачем товар не відповідає вимогам позивача щодо вакууму, бочка має неякісно виготовлені бокові стінки, зварювальні шви (а.с. 16).

За твердженнями позивача, оскільки відповідачем було поставлено товар, який не є предметом договору, та відповідачем не були виконані умови договору, щодо поставки товару обумовленого договором, та відповідач відмовляється його поставити, позивач звернувся із відповідним позовом до суду про зобов`язання поставити товар визначений індивідуальними ознаками, а саме бочку 500 л. нерж. AISI 304 з люком, придатну для використання з вакууму.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (стаття 11 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 181 Господарського суду України передбачено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до частини 1 статті 175 Господарського кодексу України, майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно частини 2 статті 642 Цивільного кодексу України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

З аналізу вищевикладеного, слідує, що дії сторін (виставлення рахунку, його оплата та передача продавцем товару покупцю за видатковою накладною, прийняття товару покупцем) свідчать про виникнення між ними правовідносин поставки.

Таким чином, між сторонами виникли правовідносини з поставки товару на підставі рахунку на оплату № 121 від 02.10.2019 року та видаткової накладної № 68 від 30.10.2019 року.

Відповідно до вимог статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з статтею 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з статтею 662 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 673 Цивільного кодексу України унормовано, що продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. Якщо сторонами не узгоджено умови щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується.

Як вбачається із матеріалів справи, 02.10.2019 року відповідачем було виставлено рахунок № 121 на суму 19 620, 00 грн. із зазначенням найменування товару бочка 500 л. нерж. AISI 304 з люком (а.с. 20).

Позивачем відповідно до платіжного доручення № 5400 від 02.10.2019 року позивачем сплачено суму у розмірі 13 734, 00 грн. (призначення платежу: оплата за бочку 500 л. згідно рахунку № 121 від 02.10.2019 року) (а.с. 23) та платіжного доручення № 16 від 28.10.2019 року на суму 5 886, 00 грн. (призначення платежу: доплата за бочку 500 л. нерж. згідно рахунку № 121 від 02.10.2019 року) було сплачено суму у загальному розмірі 19 620, 00 грн. (а.с. 22)

Відповідачем було поставлено позивачу відповідно до видаткової накладної № № 68 від 30.10.2019 року товар на суму 19 620, 00 грн., а саме бочка 500 л. нерж. AISI 304 з люком (а.с. 21).

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачем не були виконані умови договору поставки, та не поставлено товар обумовлений договором та визначений індивідуальними ознаками, а саме: бочку об`ємом 500 л. неж. AISI 304 з люком, придатну для використання з вакуумом.

Відповідач у наданих до суду запереченнях викладених у відзиві (вх. № 2402 від 01.02.2021 року) на позовну заяву зазначив, що дійсно позивач на підставі рахунку № 121 від 02.10.2019 року придбав у відповідача бочку об`ємом 500 л. неж. AISI 304 з люком. При отриманні товару, від позивача зауважень та претензій не було. У зв`язку зі чим, за твердженнями відповідача, поставка товару за договором було здійснена позивачу у встановленому договором сторін порядку. У лютому 2020 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення із відповідача 19 620, 00 грн. Рішення Господарського суду Харківської області у справі № 922/530/20 від 13.05.2020 року залишеного в силі постановою Східного апеляційного господарського суду у замовленні позову відмовлено. При цьому, під час розгляду справи № 922/530/20 було встановлено, що згідно рахунку № 121 від 02.10.2019 року позивач придбав у відповідача бочку бочку об`ємом 500 л. неж. AISI 304 з люком, що підтверджується видатковою накладною № 68 від 30.10.2019 року, дата отримання товару. згідно товарно - транспортної накладної 01.11.2019 року, оплата товару здійснена у повному обсязі, згідно платіжного доручення № 5400 від 02.10.2019 року на суму 13 734, 00 грн. та № 28.10.2019 року на суму 5 886, 00 грн. При замовленні товару сторони узгодили тип виробу та матеріал, з якого такий виріб виготовлено. Будь-які інші параметри поставленої продукції узгоджено не було. При отриманні товару від Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю агрофірма "Горизонт" зауважень та претензій не було.

Також зазначає, що судом зазначено, що як вбачається з матеріалів справи, сторонами було узгоджено предмет поставки, його найменування та характеристики у рахунку № 121 від 02.10.2019 року, який було прийнята та оплачено позивачем. Сторони під час укладення договору узгодили предмет договору, визначивши виключно тип ємності, її об`єм та матеріал, із якого її виготовлено. Будь-які інші вимоги до предмету договору сторонами не узгоджувалися, в тому числі - сторонами не було узгоджено мету, спосіб наступного використання та цільове використання такого товару. Про наступне використання товару в умовах вакууму за певних характеристик та в певному устаткуванні із відповідачем узгоджено не було, такі вимоги сторонами погоджено не було, належні та допустимі докази такого в матеріалах справи відсутні. Посилання Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю агрофірма "Горизонт" на фотографію не є належним, так як не свідчить про досягнення сторонами правочину згоди щодо певних умов поставки товару.

Вищевказані обставини за твердженнями відповідача, спростовують доводи позивача, що відповідачем не були виконані умови договору поставки, та не поставлений товар обумовлений договором, і відповідач відмовляється його поставити. У зв`язку із чим, вважає повні вимоги безпідставними та необґрунтованими (а.с.34-37).

Позивач у наданій до суду 15.02.2021 року відповідь на відзив (вх. № 3644) на позовну заяву із посиланням на постанову Великої палати Верховного суду від 01.09.2020 року у справі № 907/29/19 зазначив, що наведені у відзиві на позовну заяву, доводи відповідача щодо того, що Господарським судом Харківської області при розгляді справи № 922/530/20 встановлені наступні преюдиційні обставини, які не підлягають доказування, є безпідставними, оскільки це є правовою оцінкою, а не встановленими обставинами, і така правова оцінка не є обов`язковою для господарського суду при розгляді даної справи.

За твердженнями позивача, правова оцінка Господарського суду Харківської області у справі № 922/530/20 надана обставинам укладання між позивачем та відповідачем договору поставки не відповідає частині 1 статті 181 Господарського кодексу України, зокрема, щодо узгодження предмету договору поставки, оскільки предмет договору - бочка 500 л. нерж. AISI 304 з люком, що придатна до використання за допомогою вакууму, був погоджений сторонами шляхом обміну телефонограмами та надсиланням відповідачу фото з якого чітко зрозуміло, що люк бочки обладнаний патрубками для підключення вакууму, таке погодження відбулося до моменту виставлення відповідачем рахунку на оплату № 121 від 02.10.2019 року.

Також зазначає, що застосування інструкції про порядок приймання продукції виробничо - технічного призначення та товарів народного споживання за якістю, затвердженою Постановою Держарбітраху СРСР № п-7 від 25.04.1966 року на яку посилається відповідач, не обумовлено умовами договору, тому вона не є положенням затвердженим Кабінетом Міністрів України, тому не підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Також посилається на положення про поставку продукції виробничо - технічного призначення та поставки виробів народного споживання. У зв`язку із чим, на думку позивача, Положенням та частиною 1 статті 688 Цивільного кодексу України, не передбачають виклику представника постачальника (продавця) при виявленні товару невідповідної якості або необумовленого договором, а визначають обов`язок одержувача виключно та повідомляє про даний факт постачальника (продавця). У зв`язку із чим, на думку позивача, доводи відповідача викладені у відзиві не спростовують аргументів позивача викладених у позовній заяві, тому не можуть бути взяті судом до уваги (а.с. 48-51).

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення Господарського процесуального кодексу України справи.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд не приймає посилання позивача на пункти 7.10. та 7.11. постанови Великої палати Верховного суду від 01.09.2020 року у справі № 907/29/19, оскільки вони ґрунтуються на неправильному розумінні та довільному тлумачення норм права.

При цьому, у справі № 907/29/19 предметом розгляду було визнання незаконним та скасування рішення, та про реєстрацію права власності на земельні ділянкина земельну ділянку сільськогосподарського призначення.

Враховуючи вищевикладене, посилання позивача на пункти 7.10. та 7.11. постанови Великої палати Верховного суду від 01.09.2020 року у справі № 907/29/19 не приймаються судом.

Також, суд не приймає посилання позивача, викладені у наданій відповіді на відзив відповідача, оскільки як вбачається із матеріалів справи, рішенням Господарського суду Харківської області, залишеного в сила постановою Східного апеляційного господарського суду від 27.07.2020 року у справі № 922/530/20 (відомості щодо якої містять в Єдиному державного реєстрі судових рішень за посиланням https://reyestr.court.gov.ua/Review/90643919) було встановлено, що між сторонами виникли правовідносини з поставки товару на підставі рахунку на оплату № 121 від 02.10.2019 року та видаткової накладної № 68 від 30.10.2019 року. В рахунку № 121 від 02.10.2019 року, який у даному випадку слід розцінювати як оферту, визначено наступні характеристики товару: бочка 500 л нерж. АІSІ 304 з люком. Шляхом оплати більшої частини вартості товару за платіжним дорученням № 5400 від 02.10.2019 року позивач погодився з цими характеристиками. Будь-які інші вимоги, або істотні умови поставки, зокрема щодо цільового призначення товару або його мети використання сторонами не погоджувалися. Також було зазначено, що надані позивачем фотографії не свідчать про узгодження сторонами мети та цільового використання товару. Будь-яких інших доказів інформування відповідача про цільове використання металевої бочки об`ємом у 500 л (лист, повідомлення тощо) позивачем ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції не надано. Крім того, позивач прийняв поставлений товар без зауважень та заперечень. З наведеного вбачається, що доводи позивача про те, що при замовленні товару відповідачу було відомо про цільове призначення товару не доведені належними та допустимими доказами. Позивачем до матеріалів справи не надано доказів виконання вимог Інструкції № П-7 від 25.04.1966 року, щодо складання згаданого акту та виклику представника відповідача з метою оформлення двостороннього акту відносно перевірки якості продукції, тому посилання позивача на істотність недоліків поставленої відповідачем бочки, внаслідок яких позивач позбавлений можливості її використовувати у своїй господарській діяльності є недоведеними та безпідставними.

При цьому, відповідно до приписів частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Також суд, не приймає наданий до суду позивачем, у якості доказів у підтвердження погодження характеристик товару акт відправлення телефонограми (а.с. 11) не приймається судом, оскільки не відповідає вимогам Господарського процесуального кодексу України, щодо належного та допустимого доказу у справі, відповідно до яких, суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи.

Будь-яких належних документів, щодо погодження характеристик товару, а саме: щодо поставити на адресу позивача бочку 500 л. нерж. AISI 304 з люком, придатну для використання з вакуумом, позивачем в порушення вимог Господарського процесуального кодексу України матеріали справи не містять.

Відповідно до частин 1, 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 42 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (стаття 74 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю агрофірма "Горизонт" про зобов`язання відповідача поставити на адресу позивача бочку 500 л. нерж. AISI 304 з люком, придатну для використання з вакуумом, не підлягають до задоволення.

Решта доводів учасників процесу, їх письмових пояснень, заперечень, поданих до матеріалів справи документів та наданих усних пояснень, заперечень представників сторін були ретельно досліджені судом, і наведених вище висновків суду не спростовують.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, із урахуванням вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір у розмірі 2 102,00 грн. у даній справі покладається на позивача.

Керуючись, статтями 1, 4, 20, 73, 74, 76-79, 86, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до апеляційного господарського суду, у межах апеляційного округу, протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Інформація по справі може бути одержана зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Реквізити сторін:

позивач: Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю агрофірма "Горизонт" (17222, Чернігівська обл., Талалаївський р-н., с. Липове, вул. Центральна, буд. 11, );

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Олівіт" (61033, м. Харків, вул. Шевченко, буд. 317, ).

Повне рішення складено "29" квітня 2021 р.

Суддя О.О. Ємельянова