ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14.04.2021м. ДніпроСправа № 904/5799/20
за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ"

до Акціонерного товариства "КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ"

про стягнення основного боргу, неустойки, інфляційних втрат та трьох відсотків річних за неналежне виконання грошового зобов`язання

Суддя Юзіков С.Г.

При секретарі судового засідання: Кулебі Т.Ю.

Представники:

Позивача - Остапенко В.М. дов. № 14-339 від 22.12.2020 (адвокат)

Відповідача - Шестаков Д.М. ордер серії КС № 820428 від 18.01.2021 (адвокат)

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить стягнути з Відповідача 129 349 146,39 грн. з яких: 109 552 809,57 грн. - основного боргу, 9 514 441,97 грн. - пені, 4 389 002,78 грн. - 3% річних, 5 892 892,07 грн. - інфляційних втрат.

Відповідач позов заперечує, мотивуючи тим, що належним чином виконував визначені умовами Договору обов`язки щодо своєчасної та повної оплати коштів Позивачу за наданий останнім природний газ. Однак, Покупець, прийнявши від Продавця за актами приймання-передачі природний газ на загальну суму 109 552 809,57 грн. в силу обставин, які не залежали від його волі, не зміг в повному обсязі розрахуватися з Позивачем. Так, 23.03.2017 ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області порушено провадження у справі №904/128/17 про банкрутство ДП "Криворізька теплоцентраль" та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Оголошення про порушення справи про банкрутство опубліковано на офіційному сайті Вищого господарського суду України від 24.03.2017 №41468. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України №2343 від 14.05.1992 "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та вищевказаної ухвали господарського суду введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій; не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо (ч. 3 ст. 19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"). Таким чином, Закон забороняв застосування зазначених санкцій з моменту виникнення права на нарахування та стягнення до дня припинення провадження у справі про банкрутство. 18.01.2018 Верховна Рада України прийняла Закон "про приватизацію державного комунального майна", який регулює правові, економічні та організаційні основи приватизації державного та комунального майна та майна, що належить Автономній Республіці Крим, крім того, зазначений закон вносить зміни в 66 документів у тому числі і в Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". У п. 43 розділу Х "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" зазначено, що провадження у справах про банкрутство боржників, якими є державні підприємства та/або господарські товариства, більше ніж 50 відсотків акцій (часток) яких прямо чи опосередковано належать державі, щодо яких прийнято рішення про приватизацію, підлягає припиненню, крім тих, що ліквідуються за рішенням власника. Після припинення провадження у справі про банкрутство забороняється стягнення на підставі виконавчих документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника) перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі звернення стягнення на заставлене майно та виконання рішень у немайнових спорах; не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, зупиняється перебіг позовної давності, не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо (п. 43 розділу Х "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"). Отже, зазначеною нормою встановлено винятки щодо можливості нарахування пені інфляційних та річних в порядку ст. 625 ЦК України стосовно окремих суб`єктів господарювання-державних підприємств та/або господарських товариств, більше ніж 50 відсотків акцій (часток) яких прямо чи опосередковано належать державі, щодо яких прийнято рішення про приватизацію та припинено провадження у справі про банкрутство внаслідок прийняття рішення компетентного органу про приватизацію. Законодавцем фактично введено на час приватизації такі заборони та обмеження, які існували в час дії мораторію у процедурі банкрутства цього боржника. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 10.05.2018 №358-р затверджено перелік об`єктів великої приватизації державної власності, що підлягають приватизації у 2018 згідно з додатком. До вказаного переліку увійшло ПАТ "Криворізька теплоцентраль". 30.10.2018 ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області у справі про банкрутство АТ "Криворізька теплоцентраль" з урахуванням Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна" задоволено клопотання Фонду Державного майна України про припинення провадження у справі №904/128/17 про банкрутство АТ "криворізька теплоцентраль" та закрито провадження у справі. 16.01.2019 Кабінетом Міністрі України прийнято розпорядження №36-р "Про затвердження переліку об`єктів великої приватизації державної власності" яким продовжено приватизацію об`єктів державної власності, включених до переліку, рішення про приватизацію яких були прийняті в 2018 та наразі безперервно триває процедура приватизації Відповідача. Отже, Відповідач на момент звернення Позивача з позовом перебуває у процедурі приватизації, як підприємство енергетичної галузі, 99,9864 % акцій якого належить державі, що зумовлює обов`язок господарських судів вирішити даний спір із застосуванням, поряд із загальними нормами ч. 2 ст. 625 ЦК України, положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" у редакції Закону України №2269-VІІІ від 18.01.2018, що є спеціальним щодо правового регулювання порядку застосування до підприємств, що підлягають приватизації, штрафних санкцій, стягнення на підставі виконавчих та інших документів щодо таких боржників, а також застосування відповідальності за порушення грошових зобов`язань в порядку частини другої статті 625 ЦК України у вигляді нарахування інфляційних втрат та 3 % річних. Як вбачається з доданих позивачем до позовної заяви розрахунків інфляційних втрат, 3 % річних та пені, останнім не використано у вказаних розрахунках період, який охоплюється мораторієм, встановленим відкриттям провадження у справі №904/128/17 про банкрутство (23.03.2017-30.10.2018) та період, який підпадає під дію положення п.43 розділу Х "прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (31.10.2018-20.10.2019, 20.10.2019 - попередній день дню втрати чинності Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та набрання чинності Кодексу України з процедур банкрутства). Позивачем не вірно визначено період, під час якого діє повна заборона на нарахування штрафних санкцій, в тому числі пені, індексу інфляції та трьох відсотків річних, адже дію нормативно-правового акту у часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто, до події факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Відсутність у Кодексу України з процедур банкрутства, чинному з 21.10.2019, положень щодо заборони нарахування пені, інфляційних втрат та річних по зобов`язаннях такого суб`єкта господарювання не виключає правильності застосування приписів п.43 розділу Х "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", які є наслідком припинення провадження у справі з підстав приватизації боржника, до періоду часу - 21.10.2019. На ряду з останнім, Відповідач погоджується з нарахованими пенею, інфляційними втратами та 3 % річних з 21.10.2019 та надає власний контррозрахунок зазначених штрафних санкцій.

У відповіді на відзив Позивач вказав, що до позовної заяви додано розрахунок позовних вимог, який містить детальну інформацію щодо дат, вартості поставленого товару, оплат Відповідача, періодів нарахувань тощо. Перший період 26.11.2016 - 22.03.2017. В даний період позивачем здійснено нарахування на суму боргу, що не була погашена до 31.11.2016 та, відповідно, не підпадає під дію ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії". Другий період 23.03.2017 - 30.10.2018. В даний період було відкрито справу №904/128/17 про банкрутство Відповідача та відповідно до ст. 19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" встановлено мораторій на стягнення штрафних санкцій. Позивачем нарахування не здійснюється. Третій період 31.10.2018 - 20.10.2019. в даний період Позивач врахував приписи п.43 ч.1 прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", якими заборонено стягнення штрафних санкцій та інших нарахувань щодо Відповідача, як підприємства щодо якого прийнято рішення про приватизацію. Четвертий період 21.10.2019 - 19.08.2020. Відповідно до ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства - з дня введення в дію Кодексу України з процедур банкрутства визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Згідно з ч. 1 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства - цей Кодекс набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування та вводиться в дію через шість місяців з дня набрання чинності цим Кодексом. З урахуванням того, що Кодекс було опубліковано 20.04.2019 в газеті "Голос України" №77 - цей Кодекс набрав чинності 21.04.2019. На підставі наведеного вище, з 21.10.2019 втратила чинність норма, що забороняла нарахування індексу інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, пеню, три проценти річних від простроченої суми. Позивач невірно визначив період дії повної заборони нарахування санкцій. Прикінцеві та перехідні положення Закону України "про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" доповнено п. 43 ч.1 згідно із Законом України від 18.01.2018 №2268-VІІІ. Вищезазначений Закон втратив чинність 21.10.2019. Відповідно до встановлених судом в ухвалі від 30.10.2018 у справі №904/128/17 обставин, Наказом Фонду державного майна України від 08.06.2018 №760 прийнято рішення про приватизацію державного пакета акцій розміром 99,9864% статутного капіталу ПАТ "Криворізька ТЦ". Позивач дотримався вимог законодавства та не заявляє до стягнення нарахування в період 08.06.2018 - 21.10.2019. Відтак, доводи Відповідача не відповідають фактичним обставинам справи та чинному законодавству. Крім того, Відповідач погодився з нарахованими з 21.10.2019 сумами, про що зазначив у відзиві.

У запереченнях щодо відповіді на відзив, Відповідач посилається на обставини викладені у відзиві на позовну заяву.

Відповідач подав заяву про застосування позовної давності, посилаючись на те, що заборгованість Відповідача підтверджується наданими Позивачем до позовної заяви актами приймання-передачі природного газу: акт приймання-передачі природного газу від 31.10.2016, строк оплати за яким настав 15.11.2016; актом приймання-передачі природного газу від 30.11.2016, строк оплати за яким настав 14.12.2016; актом приймання-передачі природного газу від 31.12.2016, строк оплати за яким настав 15.01.2017; актом приймання-передачі природного газу від 31.03.2017, строк оплати за яким настав 15.04.2017. Отже, 15.04.2017, є датою до якої Відповідач мав розрахуватися за поставлений Позивачем у грудні 2016-2017р. газ. Таким чином, з 15.04.2017 по 14.04.2020, це строк, у межах якого Позивач мав право звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Жодного Договору про збільшення позовної давності у письмовій формі між Позивачем та Відповідачем не укладено, а тому строк позовної давності встановлений ЦК України у три роки сплив 14.04.2020.

У запереченнях на заяву про застосування позовної давності Позивач зазначив, що згідно з п.10.3. Договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних становить п`ять років. Даний пункт є дійсним та не оскаржувався Відповідачем. Враховуючи звернення з позовною заявою 20.10.2020 (дата направлення позовної заяви з додатками до суду), Позивач не пропустив строк позовної давності.

У судовому засіданні досліджено надані сторонами докази.

За клопотанням сторін судове засідання проводилося в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку "EasyCon" (https://vkz.court.gov.ua/).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

20.09.2016 сторонами укладено Договір №4634/1617-ТЕ-5 постачання природного газу (далі Договір), за п.1.1. якого Постачальник (Позивач) зобов`язався поставити Споживачеві (Відповідачеві) у 2016-2017 роках природний газ, а Споживач зобов`язався оплатити його на умовах цього Договору.

Природний газ, що постачається за цим Договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (п.1.2. Договору).

Пунктом 2.1. Договору передбачено, що Постачальник передає Споживачу з 01 жовтня 2016 р. по 31 березня 2017 р. (включно) природний газ обсягом до 136 982,0 тис. куб. м, у тому числі за місяцями (тис. куб. м): жовтень - 8 000,0; листопад - 24 731,0; грудень - 32 137,0 (ІV квартал 2016 р.- 64 868,0); січень - 27 325,0; лютий - 23 600,0; березень - 21 189,0 (І квартал 2017 р.- 72 114,0).

У Додатковій угоді №3 від 31.03.2017 сторони погодили додати п.2.1. розділу 2 "Кількість та фізико-хімічні показники природного газу" Договору абзацом у наступній редакції: Постачальник передає Споживачу з 01 квітня 2017 р. по 30 вересня 2017 р. (включно) газ обсягом до 27 841,0 тис. куб. м, у тому числі за місяцями (тис. куб. м): квітень - 7 062,0; травень - 3 368,0; червень - 4 511,0 (ІІ кв. - 14 941,0); липень - 3 700,0; серпень - 4 648,0; вересень - 4 552,0 (ІІІ кв. - 12 900,0).

Право власності на природний газ переходить від Постачальника до Споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ Споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ (п.3.1. Договору).

Кількість природного газу, яка передається Споживачу, визначається за показами комерційних вузлів обліку природного газу Споживача відповідно до вимог, установлених Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2494, та Кодексом газотранспортної системи, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2493 (п.4.1. Договору).

Загальна сума вартості природного газу за цим Договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу (п.5.4. Договору).

У п.6.1. Договору сторони погодили, що оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 6.2. Договору обумовлено, що оплата за природний газ здійснюється таким чином:

1) споживач перераховує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Постачальника кожного банківського дня розрахункового місяця кошти згідно з нормативами перерахування, затвердженими в установленому порядку, які зараховуються як оплата за природний газ, поставлений Постачальником Споживачеві в порядку, визначеному законодавством, - у разі коли на Споживача поширювалася дія статті 19 1 Закону України "Про теплопостачання";

2) в будь-якому випадку, Споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до пункту 6.1. цього Договору - в разі коли на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Споживача надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу;

3) з поточного рахунка Споживача кошти перераховуються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Постачальника та зараховуються як оплата за природний газ, поставлений Постачальником Споживачеві у визначеному законодавством порядку, - у разі коли на Споживача не поширювалася дія статті 19 1 Закону України "Про теплопостачання" в частині відкриття поточного рахунка із спеціальним режимом використання;

4) шляхом зарахування постачальником коштів, що надійшли від Споживача як погашення заборгованості за природний газ, поставлений в минулі періоди згідно з цим Договором, у порядку календарної черговості виникнення заборгованості - за наявності заборгованості у Споживача за цим Договором.

Кошти, які надійшли від Споживача, зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим Договором;

5) оплата інших платежів (пені, штрафів, судових зборів, інфляційних нарахувань тощо), крім суми основної заборгованості, здійснюється Споживачем на поточний рахунок Постачальника.

Відповідно до п.8.2. Договору у разі прострочення Споживачем оплати згідно пункту 6.1. цього Договору він зобов`язується сплатити Постачальнику пеню в розмірі 16,4 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Нарахування пені не здійснюється Постачальником на суми оплат, проведених Споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №250 (п.8.2. Договору, в редакції Додаткової угоди №3 від 31.03.2017).

Сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3. цього Договору укладення договорів про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання не звільняє Споживача від обов`язку сплати на користь Постачальника платежі відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, нараховані на всю суму заборгованості за цим Договором (п.8.3. Договору).

Строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років (п.10.3. Договору).

На виконання умов Договору, в період з листопада 2018 по квітень 2019, Позивач поставив Відповідачеві природний газ на загальну суму 336 708 031,67 грн., що підтверджується актами приймання - передачі природного газу: за жовтень 2016 - 27 063 030,50 грн., за листопад 2016 - 97 816 628,44 грн., за грудень 2016 - 140 806 186,99 грн., за березень 2017 - 71 022 185,74 грн.

За даними Позивача, Відповідач за поставлений природний газ розраховувався несвоєчасно і не в повному обсязі, чим порушив умови, передбачені п. 6.1 Договору, у зв`язку з чим за ним обліковується борг у розмірі 109 552 809,57 грн.

З посиланням на п. 8.2 Договору, на прострочений борг Відповідача, Позивач нарахував пеню у розмірі 9 514 441,97 грн. за період з 26.11.2016 по 25.10.2017.

Посилаючись на ч. 2 ст. 625 ЦК України, на прострочений борг Відповідача Позивач нарахував 3% річних - 4 389 002,78 грн. за період з 26.11.2016 по 19.08.2020 та індекс інфляції - 5 892 892,07 грн. за період з грудня 2016 по липень 2020.

Всі нарахування проводилися окремо за кожним актом з урахуванням мораторію у справі про банкрутство №904/128/17 та п.43 ч.1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Господарський суд Дніпропетровської області ухвалою від 23.03.2017 порушив провадження у справі №904/128/17 про банкрутство ДП "Криворізька теплоцентраль" та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Оголошення про порушення справи про банкрутство опубліковано на офіційному сайті Вищого господарського суду України від 24.03.2017 №41468.

08.06.2018 Фонд державного майна України прийняв наказ №760 про приватизацію державного пакета акцій розміром 99,9864% статутного капіталу ПАТ "Криворізька ТЦ".

Наведені обставини стали причиною звернення Позивачем з позовом та є предметом спору у даній справі.

Предметом доказування у даній справі є: факт поставки газу, порушення Споживачем умов Договору в частині своєчасної оплати спожитого газу, наявність підстав та правильність нарахування штрафних санкцій, річних та індексу інфляції.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі Договору, є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 ГК України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічні положення містить ст. 712 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Статтею 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов`язання.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 216-217, 230-231 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У ст. 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 78, 79 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідач позов заперечує з викладених у відзиві підстав.

Відповідач наполягає, що підставою неповного розрахунку є обставини, які не залежали від його волі.

Перевіривши докази сторін, суд погоджується з Позивачем і не приймає заперечення Відповідача.

З урахуванням наведених вище доказів (Договір з додатковими угодами, акти приймання-передачі природного газу, довідки щодо операцій за Договором) наданих сторонами, відзиву Відповідача, доводи Позивача про наявність у Відповідача боргу за поставлений природний газ, суд визнає обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи.

Суд не приймає заперечення Відповідача, щодо нарахування пені, індексу інфляції та 3 % річних. Так, до позовної заяви додано розрахунок позовних вимог, який містить детальну інформацію щодо поставки газу, вартості поставленого товару, оплат Відповідача, періодів нарахувань. Перший період 26.11.2016 - 22.03.2017. В даний період Позивач провів нарахування на суму боргу, що не була погашена до 31.11.2016 та відповідно не підпадає під дію ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії". Другий період 23.03.2017 - 30.10.2018. В даний період відкрито справу №904/128/17 про банкрутство Відповідача та, відповідно до ст. 19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", встановлено мораторій на стягнення штрафних санкцій. Позивач нарахування не проводив. Третій період 31.10.2018 - 20.10.2019. У цей період Позивач врахував п. 43 ч.1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", якими заборонено стягнення штрафних санкцій та інших нарахувань щодо Відповідача, як підприємства щодо якого прийнято рішення про приватизацію. Четвертий період 21.10.2019 - 19.08.2020. Відповідно до ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства - з дня введення в дію Кодексу України з процедур банкрутства визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Згідно з ч. 1 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства - цей Кодекс набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування та вводиться в дію через шість місяців з дня набрання чинності цим Кодексом. З урахуванням того, що Кодекс опубліковано 20.04.2019 в газеті "Голос України" №77 - цей Кодекс набрав чинності 21.04.2019. З урахуванням викладеного, з 21.10.2019 втратила чинність норма, що забороняла нарахування індексу інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, пені, трьох відсотків річних з простроченої суми. Позивач дотримався вимог законодавства та не заявляє до стягнення нарахування в період 08.06.2018 - 21.10.2019. Також, Відповідач погодився з нарахованими з 21.10.2019 сумами, про що зазначив у відзиві.

Перевіривши інші нарахування, суд встановив, що нарахування пені, 3 % річних Позивачем проведено правильно, відповідно до вимог чинного законодавства.

За перерахунком суду, індекс інфляції з простроченої суми становить 5 793 703,12 грн.

Відповідач подав заяву про застосування позовної давності, посилаючись на те, що заборгованість Відповідача підтверджується наданими Позивачем до позовної заяви актами приймання-передачі природного газу: акт приймання-передачі природного газу від 31.10.2016, строк оплати за яким настав 15.11.2016; актом приймання-передачі природного газу від 30.11.2016, строк оплати за яким настав 14.12.2016; актом приймання-передачі природного газу від 31.12.2016, строк оплати за яким настав 15.01.2017; актом приймання-передачі природного газу від 31.03.2017, строк оплати за яким настав 15.04.2017. Отже, 15.04.2017, є датою до якої мав бути здійснений Відповідачем розрахунок за поставлений Позивачем газ у 2016-2017роках. На думку Відповідача, Позивач мав право звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу до 14.04.2020. Жодного Договору про збільшення позовної давності у письмовій формі між Позивачем та Відповідачем не укладено, а тому строк позовної давності встановлений Цивільним кодексом у три роки сплив 14.04.2020, а позов здано на пошту 20.10.2020.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін (ст. 259 ЦК України).

У п.10.3. Договору сторони погодили, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних становить п`ять років.

Даний пункт Договору не оскаржувався Відповідачем та є дійсним.

Враховуючи звернення з позовною заявою 20.10.2020 (дата направлення позовної заяви до суду), Позивач не пропустив строк позовної давності.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, до стягнення належить: 109 552 809,57 грн. - основного боргу, 9 514 441,97 грн. - пені, 4 389 002,78 грн. - 3 % річних, 5 793 703,12 грн. - індексу інфляції, решта позовних вимог не підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 129 ГПК України господарські витрати у справі слід покласти на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ" (50014, м. Кривий Ріг, вул. Електрична, 1, код 00130850) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, код 20077720) 109 552 809,57 грн. - основного боргу, 9 514 441,97 грн. - пені, 4 389 002,78 грн. - 3 % річних, 5 793 703,12 грн. - індексу інфляції, 735 135,84 грн. - судового збору.

У решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається у строк, передбачений ст.256 ГПК України, з урахуванням ч. 4 розділу Х "Прикінцеві положення" цього Кодексу.

Повне судове рішення складене 26.04.2021

Суддя С.Г. Юзіков