ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2021 справа № 914/1661/13

Господарський суд Львівської області у складі судді Мазовіти А.Б. за участю секретаря судового засідання Андрусика В.Д., розглянув матеріали позовної заяви

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Західно-Український Центр «Медсервіс», м. Львів

до відповідача: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Львів

про стягнення 11 342,81 грн

за участю представників:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Милян А.О. - адвокат

Обставини розгляду справи.

26.04.2013 на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Західно-Український Центр «Медсервіс», м. Львів до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Львів про стягнення 11 342,81 грн.

Розглянувши матеріали справи, суд визнав представлені матеріали достатніми для прийняття позовної заяви до розгляду і ухвалою від 29.04.2013 призначив розгляд справи на 21.05.2013.

21.05.2013 через канцелярію суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Західно-Український Центр «Медсервіс» надійшло клопотання про долучення документів (вх. №17807/13 від 21.05.2013).

В судовому засіданні 21.05.2013 було оголошено перерву до 04.06.2013.

24.05.2013 через канцелярію суду від фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 надійшли заперечення на позовну заяву (вх. №18627/13 від 24.05.2013).

04.06.2013 через канцелярію суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Західно-Український Центр «Медсервіс» надійшло клопотання про долучення доказів (вх. №20279/13 від 04.06.2013).

В судовому засіданні 04.06.2013 було оголошено перерву до 18.06.2013.

17.06.2013 через канцелярію суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Західно-Український Центр «Медсервіс» надійшло клопотання про долучення доказів (вх. №22916/13 від 17.06.2013).

18.06.2013 через канцелярію суду від фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 надійшла заява про призначення почеркознавчої експертизи (вх. №23189/13 від 18.06.2013).

Ухвалою суду від 18.06.2013 провадження у справі №914/1661/13 було зупинено, призначено у справі судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

Для вирішення експерту поставлено наступні запитання:

- Чи виконано підпис на приймально-здавальних актах ОСОБА_1.?

- Якщо так. Чи перебувала ОСОБА_1, виконуючи підпис на приймально-здавальних актах, у незвичайному стані?

- Якщо так. Чи виконано підпис на приймально-здавальних актах ОСОБА_1, у незвичайних умовах під впливом збиваючих факторів?

- Якщо так. Чи виконано підпис на приймально-здавальних актах ОСОБА_1, навмисно зміненим почерком?

12.06.2013 від Львівського НДІ судових експертиз надійшло клопотання судового експерта про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення повторної товарознавчої експертизи.

Ухвалою від 11.07.2013 суд поновив провадження у справі, судове засідання призначив на 23.07.2013.

Ухвалою від 23.07.2013 суд відклав розгляд справи на 13.08.2013.

Ухвалою від 13.08.2013 суд клопотання експерта задовольнив, зупинив провадження у справі для подальшого проведення експертизи.

Листом за вих. №4071 від 23.08.2013 Львівський науково-дослідний інститут судових експертиз надіслав суду висновок №2183 судово-почеркознавчої експертизи за матеріалами господарської справи №914/1661/13.

28.10.2013 через канцелярію суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Західно-Український Центр «Медсервіс» надійшло клопотання про винесення окремої ухвали (вх. №44876/13 від 28.10.2013).

29.10.2013 через канцелярію суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Західно-Український Центр «Медсервіс» надійшли додаткові пояснення (вх. №45212/13 від 29.10.2013).

Ухвалою від 29.10.2013 суд повідомив Франківський районний відділ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області про необхідність проведення перевірки обставин на предмет встановлення або спростування факту кримінально-протиправних діянь стосовно здійснення службовими особами, працівниками ТзОВ «Західно-Українського Центру «Медсервіс» чи іншими особами на актах підписів замість ОСОБА_1 та скріплення печаткою, що належить ОСОБА_1 вказаних підписів, а також обставин подання вказаних актів приймання здачі у господарський суд Львівської області, зупинив провадження у справі №914/1661/13 до завершення перевірки і повідомлення суду про її результати.

20.11.2013 через канцелярію суду від Франківського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області надійшла довідка про прийняття і реєстрацію заяви (вх. №49086/13 від 20.11.2013).

За вих. №914/1661/13/5/14 від 03.02.2014 Господарським судом Львівської області надіслано Франківському РВ ЛМУ ГУМВС України лист-нагадування.

11.02.2014 через канцелярію суду від Франківського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області надійшов лист-повідомлення (вх. №6066/14 від 11.02.2014).

11.04.2014 через канцелярію суду від слідчого Франківського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області надійшло клопотання про вилучення документів (вх. №16165/14 від 11.04.2014).

У зв`язку із неможливістю здійснення правосуддя суддею Деркачем Ю.Б., розпорядженням керівника апарату Господарського суду Львівської області від 06.06.2014 №335 призначено повторний автоматизований розподіл справи №914/1661/13.

Відповідно до проведеного повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа №914/1661/13 була передана для розгляду судді Мазовіті А.Б.

15.12.2017 набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017, котрим ГПК України викладено в новій редакції.

У відповідності до пп. 9 п. 1 Розділу XI Перехідних Положень ГПК України в новій редакції, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Враховуючи те, що попередня редакція ГПК України передбачала розгляд справ після їх порушення лише в порядку позовного провадження, даний спір підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (з огляду на предмет спору та ціну позову) з обчисленням процесуальних строків з дня винесення ухвали про поновлення провадження у справі.

Ухвалою від 24.03.2021 суд провадження у справі поновив, ухвалив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначив на 12.04.2021.

Ухвалою від 12.04.2021 суд відклав розгляд справи на 26.04.2021.

Заяв про відвід суду не поступало.

Суть спору та правова позиція сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що позивач у 2011 році надав відповідачу послуги по обслуговуванню медичної техніки на загальну суму 11 342,81 грн, що підтверджується підписаними та скріпленими печатками приймально-здавальними актами. Однак, відповідач, незважаючи на надіслану позивачем вимогу про оплату заборгованості у розмірі 11 342,81 грн, свої зобов`язання щодо оплати не виконав. Таким чином, загальна сума заборгованості, яка підлягає до стягнення з відповідача, становить 11 342,81 грн.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив, просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Зокрема, зазначив, що відповідач жодних приймально-здавальних актів не підписував, що підтверджується висновком експертизи. Таким чином, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем в сумі 11 342,81 грн.

У процесі розгляду справи суд встановив наступне.

Як ствердив позивач, Товариством з обмеженою відповідальністю ««Західно-Український Центр «Медсервіс» (позивач) надано послуги по обслуговуванню медичної техніки фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (відповідачу) на загальну суму 11 342,81 грн.

Вказану обставину позивач підтверджував приймально-здавальними актами №МС-39/10 від 12.10.2011, №МС-04/12 від 05.12.2011, №МС-05/12 від 05.12.2011, №МС-06/12 від 05.12.2011, №МС-08/12 від 05.12.2011, №МС-09/12 від 05.12.2011, №МС-12/12 від 05.12.2011, №МС-14/12 від 05.12.2011, №МС-19/12 від 05.12.2011, №МС-24/12 від 05.12.2011, №МС-28/12 від 05.12.2011, №МС-37/12 від 05.12.2011, №МС-13/12 від 12.12.2011, на загальну суму 11 342,81 грн.

З метою належного погашення заборгованості, позивач 15.04.2013 звернувся до відповідача із вимогою про сплату заборгованості у розмірі 11 342,81 грн, проте вказана вимога залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Зважаючи на несплату заборгованості, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача 11 342,81 грн основного боргу.

Дослідивши представлені суду докази, заслухавши пояснення представника відповідача, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Частинами 1, 3 статті 181 ГК України визначено, що допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до частини 1 ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Сторони є вільними в укладенні договору, а також у визначенні форми договору (усна чи письмова), що підтверджується ст. 218 ЦК України, яка передбачає, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорюваних окремих його частин може доводитися, в тому числі, письмовими доказами.

Відповідно до ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Оферта може мати письмовий вигляд коли вона має форму єдиного документа, тобто проекту договору, листа, телеграми тощо, що надсилаються акцептанту поштою чи за допомогою іншого технічного засобу зв`язку.

Наслідком надання оферти є те, що коли адресат оферти відізветься й у будь-якій формі висловить згоду укласти договір на зазначених в оферті умовах, його слід визнати укладеним.

Як передбачено ст. 642 ЦК України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції.

Із змісту даної статті вбачається, що акцепт можливий й у вигляді конклюдентних дій, тобто здійснення особою, що отримала оферту, дій по виконанню вказаних в ній умов договору. Для конклюдентних дій характерно, що їх здійснення свідчить про волевиявлення особи укласти договір.

Як ствердив позивач, матеріалами, які підтверджують волю сторін на встановлення правовідносин, є направлена позивачем до відповідача пропозиція укласти договір та прийняття відповідачем пропозиції позивача, що свідчить про відсутність будь-яких застережень щодо умов оферти у відповіді на пропозицію (приймально-здавальних актах). Вказані приймально-здавальні акти підписані представником позивача та відповідачем, скріплені печатками сторін, тобто, розбіжностей щодо умов зазначених в оферті не було, відповідачем прийнято послуги без зауважень та застережень.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. ч. 2, 3, 5 ст. 180 ГК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї зі сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Згідно п.п. 1, 2 частини 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між юридичними особами, правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Позивачем на підтвердження факту існування договірних відносини між сторонами, факту надання ним послуг відповідачу та наявності заборгованості у відповідача перед позивачем долучено до матеріалів справи приймально-здавальні акти №МС-39/10 від 12.10.2011, №МС-04/12 від 05.12.2011, №МС-05/12 від 05.12.2011, №МС-06/12 від 05.12.2011, №МС-08/12 від 05.12.2011, №МС-09/12 від 05.12.2011, №МС-12/12 від 05.12.2011, №МС-14/12 від 05.12.2011, №МС-19/12 від 05.12.2011, №МС-24/12 від 05.12.2011, №МС-28/12 від 05.12.2011, №МС-37/12 від 05.12.2011, №МС-13/12 від 12.12.2011 на загальну суму 11 342,81 грн.

З наведеного вбачається, що для позивача звичайною господарською практикою для підтвердження обсягу та вартості наданих послуг було застосування первинних бухгалтерських документів у вигляді приймально-здавальних актів, які підписувалися уповноваженим представниками сторін.

Згідно ч. 8 ст. 19 ГК України усі суб`єкти господарювання, відокремлені підрозділи юридичних осіб, виділені на окремий баланс, зобов`язані вести первинний (оперативний) облік результатів своєї роботи, складати та подавати відповідно до вимог закону статистичну інформацію та інші дані, визначені законом, а також вести (крім громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які провадять господарську діяльність і зареєстровані відповідно до закону як підприємці) бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно із законодавством.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську діяльність та підтверджує її здійснення.

Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

Згідно п. 1.1. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. №88 (в редакції, яка діяла на момент складення приймально-здавальних актів), Положення встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (надалі - установи).

Відповідно до п. 2.1. Положення, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Пунктом 2.2. Положення встановлено, що первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення.

Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (п. 2.4. Положення).

Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою (п. 2.5. Положення).

Згідно п. 2.6. Положення фізичні та юридичні особи, які беруть участь у здійсненні операцій, пов`язаних з прийомом і видачею грошових коштів, цінних паперів, товарно-матеріальних цінностей та інших об`єктів майна, забезпечуються підприємством, установою, що виконує ці операції, копіями первинних документів про таку операцію.

Відповідно до п. 2.14. Положення, відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці первинні документи.

Пунктом 2.15. Положення передбачено, що первинні документи підлягають обов`язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству, логічна ув`язка окремих показників.

Відповідно до ч. 8 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.

Згідно п. 2.16. Положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать нормативно-правовим актам, встановленому порядку приймання, зберігання і витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну і фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, власникам, іншим юридичним і фізичним особам. Такі документи повинні бути передані керівнику підприємства, установи для прийняття рішення.

Отже, документ не може вважатися первинним документом якщо він не містить достатньої інформації про господарську операцію або взагалі не містить такої. Саме первинні документи, які фіксують факти здійснення господарської операції та містять усі необхідні реквізити, є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Тобто без наявності первинного документу бухгалтер не має права відображати господарську операцію в бухгалтерському обліку.

Відповідно до ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Висновком судового експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз №2183 від 20.09.2013 за результатами судово-почеркознавчої експертизи за матеріалами господарської справи №914/1661/13 встановлено, що підписи від імені ОСОБА_1 , розташовані в графах «Генпідрядник», перед словом «ОСОБА_1» на лицевій стороні приймально-здавальних актів: №МС-39/10 від 12.10.2011, №МС-04/12 від 05.12.2011, №МС-06/12 від 05.12.2011, №МС-08/12 від 05.12.2011, №МС-09/12 від 05.12.2011, №МС-12/12 від 05.12.2011, №МС-19/12 від 05.12.2011, №МС-24/12 від 05.12.2011, №МС-28/12 від 05.12.2011, №МС-37/12 від 05.12.2011, №МС-13/12 від 12.12.2011, та на зворотній стороні приймально-здавальних актів: №МС-05/12 від 05.12.2011, №МС-14/12 від 05.12.2011, виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою. Ознак, які б свідчили про виконання підписів у вказаних досліджуваних документах у незвичному стані, незвичних умовах, під впливом збиваючих факторів, навмисно зміненим почерком, експертом не встановлено.

Слід також зазначити, що Інструкція, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.1999 №17 та згідно п. 3.4.1 якої було передбачено, що відповідальність і контроль за дотриманням порядку зберігання печаток і штампів, а також законністю користування ними покладається на керівників підприємств, установ і організацій, господарських об`єднань, суб`єктів господарської діяльності, втратила чинність 21.02.2011.

Таким чином, на дату складення приймально-здавальних актів не передбачалося обов`язку щодо контролю за законністю зберігання та використання печаток. З огляду на наведене, факт наявності відтиску печатки на приймально-здавальних актах не може свідчити однозначно, що такі дії були вчинені відповідачем.

Враховуючи наведене, приймально-здавальні акти №МС-39/10 від 12.10.2011, №МС-04/12 від 05.12.2011, №МС-05/12 від 05.12.2011, №МС-06/12 від 05.12.2011, №МС-08/12 від 05.12.2011, №МС-09/12 від 05.12.2011, №МС-12/12 від 05.12.2011, №МС-14/12 від 05.12.2011, №МС-19/12 від 05.12.2011, №МС-24/12 від 05.12.2011, №МС-28/12 від 05.12.2011, №МС-37/12 від 05.12.2011, №МС-13/12 від 12.12.2011 не містять усіх необхідних вимог, встановлених ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а тому не можуть бути належним та допустимим доказом факту надання послуг позивачем відповідачу на суму 11 342,81 грн.

Частиною 1 ст. 218 ЦК України встановлено, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків.

Натомість, інших належних та допустимих доказів на підтвердження надання відповідачу послуг на суму 11 342,81 грн позивачем не долучено. Водночас, відповідачем заперечується факт надання послуг на вищевказану суму, як і факт оформлення первинних документів на таку суму.

Зважаючи на наведене, позивачем не підтверджено обов`язку відповідача сплатити йому 11 342,81 грн, а тому в задоволенні вимоги про стягнення 11 342,81 грн основного боргу слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 2 статті 86 ГПК України передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги необґрунтовані та безпідставні, а тому в позові слід відмовити.

Оскільки спір виник з вини позивача, судові витрати по розгляду справи відповідно до ст. 129 ГПК України необхідно покласти на позивача.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 4, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 233, 236, 237, 241, 326 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

2. Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

В судовому засіданні 26.04.2021 оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 29.04.2021.

Суддя А.Б. Мазовіта