ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" квітня 2021 р. Справа№ 910/16793/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Станіка С.Р.

секретар судового засідання Макуха О.А.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» Акціонерного товариства «Українська залізниця»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 18.01.2021

у справі № 910/16793/20 (суддя Балац С.В.)

за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії

«Центр забезпечення виробництва» Акціонерного товариства

«Українська залізниця»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича

компанія «Енергія»

про стягнення 39 360, 00 грн.

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «Енергія» (далі - ТОВ «Виробнича компанія «Енергія», відповідач) про стягнення 39 360, 00 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначило про порушення відповідачем своїх зобов`язань за Договором поставки від 28.11.2019 № ЦЗВ-07-05219-01 у вигляді поставки продукції, яка не відповідає умовам Договору, з огляду на що просило стягнути з відповідача штраф в розмірі 39 360,00 грн.

Заперечуючи проти позову, відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому стверджував про відповідність поставленої продукції умовам Договору поставки від 28.11.2019 № ЦЗВ-07-05219-01 та порушення позивачем положень керівництва по експлуатації продукції.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.01.2021 у справі № 910/16793/20 у позові відмовлено.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» Акціонерного товариства «Українська залізниця» оскаржило його в апеляційному порядку, просило його скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного застосування вимог матеріального права та, як наслідок, неправильного вирішення спору. Доводи апелянта зводяться до того, що на адресу відповідача не було направлено відзиву на позовну заяву, а до нього не було долучено доказів такого направлення, що свідчить, що місцевий суд ухвалив рішення, взявши до уваги лише позицію відповідача та порушивши при цьому право позивача на захист своїх інтересів шляхом ненадання йому можливості надати відповідь на відзив відповідача.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому стверджував про безпідставність та необґрунтованість апеляційних вимог, просив не брати їх до уваги, оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін. Зокрема, зазначив, що у зв`язку із запровадженням карантину відзив на позову заяву відповідач направив на офіційну електронну адресу суду в електронному вигляді із застосуванням електронного цифрового підпису з одночасним направленням його копії на електронну адресу позивача, зазначену в позовній заяві.

В наданій апеляційному суду відповіді на відзив позивач (апелянт) вказував на порушення відповідачем приписів ст. 165 ГПК України щодо надіслання відзиву позивачу, а також щодо долучення до такого відзиву доказів його надіслання іншій стороні. При цьому, позивач заявляв про сумніви щодо відповідності поданої копії (паперової копії) оригіналу електронного доказу (доказу направлення відзиву) та вказував про неможливість прийняття судом апеляційної інстанції поданого відповідачем аркушу, на якому нібито відображено електронний лист, який, на думку відповідача, підтверджує відправлення відзиву на адресу позивача. Також позивач наполягав на тому, що не отримував електронного листа з відзивом на позовну заяву.

В судове засідання апеляційної інстанції 20.04.2021 з`явились представники сторін, представник позивача (апелянта) в даному судовому засіданні надав пояснення, в яких підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити за наведених в ній підстав, оскаржуване рішення скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Представник відповідача в даному судовому засіданні надав пояснення, в яких заперечив доводи апеляційної скарги, просив не брати їх до уваги, оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено матеріалами справи, між Акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (позивачем, замовником за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «Енергія» (відповідачем, виконавцем за договором) укладено Договір поставки від 28.11.2019 № ЦЗВ-07-05219-01 (далі - Договір), за умовами п. 1.1., 1.2 якого виконавець зобов`язався поставити та передати у власність, а замовник прийняти та оплатити продукцію, найменування, марка й кількість якої вказується в специфікації, що є невід`ємною частиною Договору, на умовах Договору. Найменування продукції: електричні акумулятори.

Розділом 2 Договору сторони погодили умови якості продукції та гарантійні строки, а саме, зокрема:

- якість продукції, яка поставляється виконавцем, повинна відповідати вимогам державних стандартів, що діють в Україні та нормативно-технічній документації, зазначеним в специфікації до Договору (п. 2.1 Договору);

- підтвердженням якості продукції з боку виконавця є наступні документи: декларація відповідача про відповідність; паспорт якості; керівництво з експлуатації (п. 2.2 Договору);

- гарантійні строки на продукцію, що поставляється складають: експлуатації - 5 років від дати введення в експлуатування; зберігання - 36 місяців з дня отримання продукції кінцевим одержувачем до моменту її введення в експлуатацію, при дотриманні умов зберігання, вказаних в керівництві з експлуатації. Гарантійні строки експлуатації та зберігання на продукцію встановлюються в будь-якому випадку не гіршими, ніж визначено нормативно-технічною документацією та виробником (п. 2.3 Договору);

- виконавець гарантує, що продукція, яка поставляється за Договором, не перебувала в експлуатації, строки та умови зберігання не порушено (п. 2.5 Договору);

- при виявленні невідповідності якості та/або кількості продукції, замовник може викликати представника виконавця для участі в прийманні по кількості, якості (п. 2.7 Договору);

- якщо протягом гарантійного строку будуть виявлено дефекти (недоліки) та/або неякісність продукції, виконавець за свій рахунок зобов`язується усунути недоліки або замінити невідповідну продукцію на якісну в 20 - денний строк з дати направлення відповідної вимоги на адресу відповідача (п. 2.8 Договору).

Відповідно до п. 7.4 Договору у разі виявлення невідповідності асортименту, та/або кількості, та/або якості продукції при прийманні, виконавець в погоджений строк, але не пізніше 20 днів робить за свій рахунок постачання недопоставленої або заміну невідповідної асортименту, неякісної продукції, або усуває за свій рахунок виявлені дефекти.

Положеннями п. 10.4 Договору визначено, що у разі поставки продукції, яка не відповідає по якості вимогам Договору, виконавець зобов`язаний за свій рахунок замінити її на продукцію належної якості, а також сплатити замовнику штраф у розмірі 20 % від вартості продукції неналежної якості, крім цього компенсацію всіх витрат по ввезенню та поверненню (включаючи всі податки та збори) зазначеної продукції. Збитки може бути стягнуто у повній сумі понад штрафні санкції.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України ( п. 2 ч. 1 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Договором на підставі ст. 626 ЦК України є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннями ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства на підставі ст. 628 ЦК України.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами згідно ст. 629 ЦК України.

За договором поставки в силу приписів ст. 712 ЦК України продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товари у власність покупця для виконання його підприємницької діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу (ч. 1 ст. 655 ЦК України) одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин згідно ст. ст. 193 ГК України, 525, 526 ЦК України повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Положеннями ч. 1 ст. 662 ЦК встановлено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Як встановлено матеріалами справи, актом про приховані недоліки продукції від 31.07.2020 № 6, складеним комісією у складі представників позивача та представників Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРСІС» (виробник продукції), зокрема, визначено: «Причиною виникнення зауважень, щодо заниженої щільності електроліту акумуляторної батареї 8х12 DS ZeMa Perfect Rail 180, послужило неврахування представниками ТОВ «ЕНЕРСІС» специфіки роботи електричної схеми тепловозів серії ЧМЕЗт, як при підключеному регуляторі напруги та струму ІРНТ 96/40-50/6 в схему тепловозу, так і при його відключенні від схеми (відключення регулятора ІРНТ 96/40-50/6 було виконано з дозволу представників ТОВ «ЕНЕРСІС»). Також ТОВ «ЕНЕРСІС» не було враховано, що 4-ри із 8-ми елементів акумуляторної батареї навантажено більше, а саме, від них йде живлення на радіостанцію, АЛСН та контрольно- вимірювальні прилади».

При цьому, вказаний акт підписано представниками виробника з особовою думкою, а саме: «згідно результатів зовнішнього огляду виявлено відключення від половини батареї джерел навантаження без балансуючого опору на другій половині батареї. Згідно керівництва по експлуатації, п. 3.7 гарантія поширюється при виявленні паразитних навантажень. До того ж, пристрій WI-IQ записало інформацію про глибокий розряд даної частини батареї в період з 24.06 по 26.06, що також суперечить інструкції з експлуатації. На підставі вищевикладеного, гарантія на дану батарею знімається».

Разом з цим, в матеріалах справи наявне спростування особистої думки представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРСІС» на акт про приховані недоліки № 6 від 31.07.2020, складений по випадку виходу з ладу 4-х елементів акумуляторної батареї на тепловозі ЧМЕЗт № 6362 від 07.08.2020 № ТЧ-5-10/496.

У вказаному спростуванні, зокрема, зазначено: «…при розробці нормативно-технічної документації на імпульсний регулятор напруги та струму ІРНТ96/40-50/6 не враховано особливості конструкції тепловозів серії ЧМЕЗ, ЧМЕЗт, а саме, підключення живлення двох радіостанцій (маневрової та поїзної)…», «…зважаючи на вище викладене можна зробити висновок, що причиною зниження щільності електроліту 4-х елементів акумуляторної батареї є недоліки в розробці схеми та імпульсного регулятора напруги та струму ІРНТ96/40-50/6 та його підключення в електричну схему тепловоза. Для забезпечення належного рівня безпеки руху та відповідності вимог Правил технічного обслуговування та поточних ремонтів тепловозів серії ЧМЕЗ, ЧМЕЗт, ЧМЕЗ3Е № ЦТ-0187 затв. Наказом Укрзалізниці № 367-Ц від 24.06.2009 необхідне доопрацювання вищевказаної схеми…».

Положеннями п. 3.7 Керівництва з експлуатації акумуляторної батареї 8х12 DS ZeMa Perfect Rail 180 (Гарантійні зобов`язання), зокрема, визначено, що АКБ 12 DS ZeMa Perfect Rail 180 підлягають гарантійній заміні у всіх випадках, крім нижченаведених, зокрема: перезаряд, недозаряд, заряд або установка із зворотною полярністю, неправильний догляд, глибокий розряд АКБ внаслідок паразитного навантаження або неправильне поводження (в тому числі підйом або перенесення АКБ за клеми).

Відтак, позивачем при здійсненні перевірки акумуляторної батареї 8х12 DS ZeMa Perfect Rail 180 здійснено порушення умов п. 3.7 гарантійних зобов`язань , в зв`язку з чим акт про приховані недоліки продукції від 31.07.2020 № 6 підписано представниками виробника продукції за Договором із застереженнями (з особовою думкою).

За приписами ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода у наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства також визначено (ч. 3 ст. 2 ГПК України) принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита в ст. 13 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Кожна сторона на підставі ч. 1 ст. 74 ГПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженими певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За змістом ч. 4 ст. 673 ЦК України продавець і покупець можуть домовитися про передання товару підвищеної якості порівняно з вимогами, встановленими законом.

Проте, як особливості конструкції тепловозів серії ЧМЕЗ, ЧМЕЗт, так і врахування недоліків в розробці схеми регулятора напруги та струму та його подальше підключення в електричну схему тепловоза, не передбачено умовами укладеного між сторонами спору Договору.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що акт про приховані недоліки продукції від 31.07.2020 № 6, а також спростування позивача особистої думки представників виробника продукції від 07.08.2020 № ТЧ-5-10/496, не можуть слугувати належними та допустимими доказами невідповідності спірної продукції (акумуляторної батареї 8х12 DS ZeMa Perfect Rail 180) умовам укладеного між сторонами Договору.

Більш того, як зазначав позивач, попередні зауваження останнього з приводу якості спірної продукції були враховані та виправлені відповідачем. При цьому, попередні акти про недоліки продукції підписані представниками виробника без зауважень та застережень в зв`язку із відсутністю порушення позивачем умов Керівництва з експлуатації акумуляторної батареї 8х12 DS ZeMa Perfect Rail 180 (Гарантійних зобов`язань), що, в свою чергу, має місце у даному випадку.

З огляду на наведене, апеляційний суд погоджується з висновками місцевого господарського суду про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог належними та допустимими доказами, приймаючи до уваги порушення позивачем умов п. 3.7 Керівництва з експлуатації (гарантійних зобов`язань) спірної продукції (акумуляторної батареї 8х12 DS ZeMa Perfect Rail 180) та відсутність в укладеному між сторонами Договорі умов врахування особливостей конструкції тепловозів серії ЧМЕЗ, ЧМЕЗт і недоліків в розробці схеми регулятора напруги та струму, що в свою чергу виключає можливість застосування до відповідача майнової відповідальності, передбаченої п. 10.4 Договору у вигляді стягнення штрафу в розмірі 20 % від вартості продукції неналежної якості.

Крім цього, як вбачається з акту від 27.12.2019 № О19-377, поставлена відповідачем продукція відповідає вимогам ГОСТ 26692-93. Водночас, позивачем не подано до суду належних і допустимих доказів невідповідності поставленої відповідачем продукції вимогам укладеного між сторонами спору Договору та специфікації до нього.

З приводу доводів апелянта про ухвалення рішення за відсутності доказів направлення йому відзиву на позовну заяву, що свідчить про порушення його права на захист своїх інтересів шляхом ненадання йому можливості подати відповідь на відзив відповідача, слід зазначити, що відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 165 ГПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. Копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду. До відзиву додаються, зокрема, документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

При цьому, слід зазначити, процесуальним законодавством передбачено обмін документами між сторонами і судом не тільки у паперовому вигляді, а й в електронному. Особливості використання електронного цифрового підпису в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі визначаються Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

Як встановлено матеріалами справи, відзив на позовну заяву відповідачем направлено на офіційну електронну адресу суду в електронному вигляді із застосуванням електронного цифрового підпису.

Разом з цим, про безпідставність посилань апелянта на необхідність витребування оригіналів електронних доказів (в даному випадку доказів направлення копії відзиву на електронну адресу позивача) у випадку наявності сумнівів щодо них, адже відповідно до ч. 8 ст. 42 ГПК України, якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника).

За змістом ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».

Положеннями ст. 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» визначено, що електронний підпис це електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Оскільки відзив на позовну заяву, який надійшов на адресу суду першої інстанції, відповідав вказаним вимогам закону, оскільки був скріплений електронним цифровим підписом, у суду не виникало сумнівів щодо нього, відповідно не було правових підстав для витребування його оригіналу та доказів його направлення позивачу у паперовій формі.

При цьому, до відзиву на позовну заяву відповідачем не було долучено жодних нових доказів, в цьому відзиві відповідач лише наводив спростування позиції позивача, наведеної в позовній заяві, що в свою чергу також свідчить про безпідставність тверджень позивача (апелянта), що судом враховано лише позицію відповідача, адже правова позиція позивача вже була наведена ним при зверненні з даним позовом до суду, та відповідно врахована судом при ухваленні оскаржуваного рішення, оскільки судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Долучена відповідачем до відзиву на апеляційну скаргу копія електронного листа, яким позивачу направлявся відзив на позовну заяву, яка не була надана відповідачем суду першої інстанції і суд першої інстанції не давав їй оцінки, не приймається апеляційним судом в якості додаткового доказу.

Доводи апелянта з приводу порушення вимог процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

При цьому, слід зазначити, що відповідно до чинного процесуального законодавства апеляційний суд не наділений повноваження скасовувати рішення суду першої інстанції, ухвалення за результати розгляду спору по суті, з направленням справи на новий розгляд до місцевого господарського суду.

За приписами ч.ч. 1, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім цього, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

За рішенням від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим та апеляційним судами, інші доводи апелянта за текстом його апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 269-270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 18.01.2021 у справі № 910/16793/20 - без змін.

Матеріали справи №910/16793/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 22.04.2021

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді Є.Ю. Шаптала

С.Р. Станік