ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2021 року Справа № 906/994/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Маціщук А.В., суддя Мельник О.В. , суддя Петухов М.Г.

секретар судового засідання Шилан О.С.

за участю представників сторін:

позивача - не з`явився

відповідача - не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Житомирської області від 11.02.2021 р. ухваленого суддею Маріщенко Л.О. у м.Житомирі, повний текст складений 22.02.2021 р.

у справі № 906/994/20

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Комунального підприємства Новоград-Волинської міської ради "Новоград-Волинськтеплокомуненерго"

про стягнення 235362,27 грн.

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до рішення Господарського суду Житомирської області від 11.02.2021 р. у справі № 906/994/20 частково задоволено позов Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Згідно з рішенням суду підлягає стягненню з Комунального підприємства Новоград-Волинської міської ради «Новоград-Волинськтеплокомуненерго» на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 74456,63 грн. пені, 45017,96 грн. 3% річних, 4202,73 грн. втрат від інфляції. Відмовлено у задоволенні вимоги про стягнення 111684, 95 грн. пені.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" подав скаргу до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Житомирської області в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені в розмірі 111684, 95 грн. та в цій частині ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» не погоджується з рішенням Господарського суду Житомирської області від 11.02.2021 р. в частині відмови у стягненні 111684, 95 грн. пені і вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, зокрема, ст.ст. 549-552, 599, 625 Цивільного кодексу України, та процесуального права - ст.ст. 236, 238, 239 Господарського процесуального кодексу України, без дослідження усіх істотних обставин справи, тому підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог.

З огляду на встановлений ст. 204 ЦК України принцип правомірності правочину, суд першої інстанції не звернув увагу, що договір постачання природного газу є належною підставою відповідно до норм ст. 11 ЦК України для виникнення у сторін взаємних цивільних прав та обов`язків з купівлі-продажу природного газу, зокрема щодо розрахунків у належні строки за отриманий природний газ. Погоджується, що суд першої інстанцій правильно визначив, що за своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором купівлі-продажу, за яким, згідно ст.655 ЦК України, продавець передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність покупцеві, а той зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, особа, яка придбала товар за договором постачання, зобов`язана сплатити його вартість продавцеві в момент отримання товару або в обумовлений строк. Матеріали справи спростовують позицію суду, яка крім того не узгоджується з вимогами ст. 233 ГК України, що повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

На думку скаржника, місцевим судом не враховано, що відповідно до консолідованого звіту про фінансовий стан позивача, основним видом діяльності якого є продаж газу, торгова дебіторська заборгованість має тенденцію до зростання (дана інформація є публічно-доступною, повний текст звітності розміщено на офіційному сайті позивача - naftogaz.com). Дані цієї звітності свідчать про значний обсяг несплаченої заборгованості підприємств, нестачу коштів для здійснення поточної діяльності позивача, у тому числі - для забезпечення підприємств необхідним обсягом природного газу протягом опалювальних сезонів 2017/2018, 2018/2019 та 2019/2020 років.

Згідно з пп. 1 п.3 Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 19.10.2018 р. № 867 встановлено обов`язок НАК «Нафтогаз України» постачати природний газ виробникам теплової енергії, які здійснюють виробництво теплової енергії для всіх категорій споживачів, на умовах та у порядку, що визначені Положенням. Нафтогаз виконує покладені на нього урядом спеціальні обов`язки в повній мірі, незважаючи на збитки внаслідок виконання таких обов`язків та накопичення боргів за газ значною частиною цих контрагентів. Продаж та постачання природного газу на умовах ПСО принесли компанії збиток у розмірі майже 2,9 млрд грн.

Таким чином, несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на позивача державою обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу, закачування природного газу у підземні сховища для забезпечення наступних опалювальних періодів 2018-2020р. Зазначає, що держава, покладаючи на АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» спеціальні обов`язки з постачання природного газу, не виконує свої зобов`язання з компенсації економічно обґрунтованих витрат, здійснених таким суб`єктом, тим самим спричиняючи до збитків.

Посилається на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 04.05.2018 р. у справі № 908/1453/14 і звертає увагу, що господарський суд має об`єктивно оцінювати, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання). Проте збитковість підприємства не є винятковою обставиною для зменшення розміру неустойки.

Крім того, відповідач не обмежений у способах та шляхах виконання своїх зобов`язань, зокрема, шляхом перенесення оплати, взаємозаліку, залучення кредитних коштів, зменшення власних витрат тощо. Така позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 922/1010/16 від 12.06.2018 р.

Доводить таким чином, що виключні та достатні підстави для зменшення пені, яка підлягає стягненню з відповідача, відсутні, а рішення суду в цій частині - необґрунтоване та безпідставне.

Просить суд урахувати викладене і скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 11.02.2021 р. у справі № 906/994/20 в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення пені в сумі 111684,95 грн. Просить прийняти нове рішення в цій частині, і позовні вимоги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» щодо стягнення пені в розмірі 111684,95 грн. задовольнити повністю.

Комунальне підприємство Новоград-Волинської міської ради "Новоград-Волинськтеплокомуненерго подало суду відзив на апеляційну скаргу, в якому не погоджується з позицією НАК «Нафтогаз України», викладеною в апеляційній скарзі, та вважає рішення Господарського суду Житомирської області від 11.02.2021 р. у справі № 906/994/20 законним, обґрунтованим, таким, що відповідає дійсним обставинам справи та ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Вважає, що суд першої інстанції правильно врахував ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за спірним договором, зокрема, відсутність заборгованості за спірний період, а також зважаючи на правовий статус відповідача, який є комунальним підприємством, основним споживачем послуг якого є населення, заборгованість якого підтверджена довідкою від 07.12.2020 р. № 2200. Судом при цьому правомірно враховано суспільну необхідність господарської діяльності відповідача, її особливу соціальну роль.

Вважає, що зменшення пені, що підлягає до стягнення з відповідача, до 40% від заявленої позивачем суми є оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін.

Вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують зазначених вище висновків суду та не можуть бути підставою для скасування рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 111684,95 грн. і прийняття нового рішення в цій частині про задоволення позовних вимог НАК "Нафтогаз України" щодо стягнення пені повністю - в сумі 111684,95 грн.

В судове засідання представники сторін не з`явились, тоді як були повідомлені судом про дату, час та місце розгляду справи в установленому порядку, що підтверджується розписками у повідомленнях про вручення поштового відправлення наявним в матеріалах справи /а.с. 199/. Комунальне підприємство Новоград-Волинської міської ради «Новоград-Волинськтеплокомуненерго» подало суду заяву про розгляд справи без участі повноважного представника /а.с. 201/.

Зважаючи, що судом вжито необхідних заходів для завчасного повідомлення сторін про дату, час і місце розгляду справи, нові докази суду апеляційної інстанції не надавались, колегія суддів дійшла висновку, що наявні у справі матеріали є достатніми для постановлення обґрунтованого рішення, тому є можливим завершення розгляду апеляційної скарги без участі представників сторін за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного судового рішення норм матеріального процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено наступне.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 № 226 "Деякі питання акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", яка набрала чинності 20.03.2019 р., перейменовано Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

03.10.2018 р. ПАТ НАК "Нафтогаз України"/постачальник та Комунальне підприємство Новоград-Волинської міської ради "Новоград-Волинськтеплокомуненерго"/споживач уклали договір № 5251/18-ТЕ-10 постачання природного газу, за умовами якого природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню /а.с. 19-29 у т.1/.

В подальшому сторонами укладались додаткові угоди до договору, а саме № 1 від 22.10.2018 р., № 2 від 27.10.2018 р., № 3 від 31.10.2018 р., № 4 від 23.11.2018 р., № 5 від 12.03.2019 р., № 6 від 20.03.2019 р., № 7 від 29.03.2019 р., № 8 від 19.04.2019 р. /а.с. 30-46 у т.1/

Відповідно до п. 2.1 договору (в редакції додаткової угоди від 20.03.2019 р. № 6) позивач передає відповідачу в період з 01.10.2018 р. по 30.04.2019 р. замовлений відповідачем обсяг природного газу в кількості 6695,787 тис.куб.метрів, в тому числі по місяцях, перелік яких із зазначенням обсягу (об`єму) наведено в п. 2.1. договору.

Згідно з пунктом 11.1 договору в редакції додаткової угоди № 4 від 23.11.2018 р. договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін і діє в частині постачання природного газу до 30 квітня 2019 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

На виконання умов договору позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 47832838,77 грн, що підтверджується актами приймання - передачі природного газу а саме: акт від 31.10.2018 р. на суму 1849045,34 грн; акт від 30.11.2018 р. на суму 8195996,75 грн; акт від 31.12.2018 р. на суму 10278347,81 грн; акт від 31.01.2019 р. на суму 11581931,05 грн; акт від 28.02.2019 р. на суму 8022706,93 грн; акт від 31.03.2019 р. на суму 6810920,36 грн; акт від 30.04.2019 р. на суму 1093890,53 грн. /а.с. 47-53 у т.1/

Відповідно до пункту 6.1. договору (з 01.12.2018 р. - пункту 5.1. договору в редакції Додаткової угоди від 23.11.2018 р. № 4) оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом розрахункового періоду.

Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Договір та додаткові угоди підписані та скріплені печатками сторін.

Матеріалами справи підтверджено, що борг відповідач оплатив за поставлений природний газ у повному обсязі, але з порушенням визначеного договором строку, що підтверджується банківськими виписками /а.с. 56-251 у т., 1-251 у т.2, 1-75 у т.3/.

Оскільки несвоєчасне виконання грошового зобов`язання мало місце, позивач у позові просить стягнути з відповідача 235 362,27 грн., з яких - 186141,58 грн. пені, 45017,96 грн. 3% річних, 4202,73 грн. інфляційних втрат за період порушення строків виконання зобов`язання з листопада 2018 року по серпень 2019 року /а.с. 10-18 у т.1/.

Господарський суд Житомирської області відповідно до оскаржуваного рішення частково задоволив позовні вимоги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", відповідно до рішення суду стягненню з Комунального підприємства Новоград-Волинської міської ради «Новоград-Волинськтеплокомуненерго» на користь позивача підлягає 74456,63 грн. пені, 45017,96 грн. 3% річних, 4202,73 грн. інфляційних, і в цій частині рішення суду не оскаржується сторонами.

Разом з тим, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову в частині стягнення 111684, 95 грн. пені, зменшивши, належні до стягнення штрафні санкціі, в цій частині Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" не погоджується з висновками суду.

Отже, на умовах договору № 5251/18-ТЕ-10 між сторонами відбулись правовідносини з поставки природного газу, які врегульовані нормами пар.1, 3, 5 глави 54 ЦК України, пар.3 глави 30 ГК України.

Відповідно до норм ст.275 ГК України, ст.714 ЦК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство зобов`язане надавати енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, іншій стороні (споживачеві, абоненту), яка зобов`язана оплатити прийняту енергію та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно з ст. 11, 14 ЦК України, ч.1 ст.144 ГК України підставами виникнення прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, ст.193 ГК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу України, норми якої кореспондується зі ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідальність у вигляді пені визначена умовами п. 6.1, 8.2 договору і вимога про стягнення пені відповідає таким умовам і нормам ст..ст.230-232 ГК України.

Оскільки несвоєчасне виконання грошового зобов`язання має місце, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів, про підставність вимог про стягнення індексу інфляції, відсотків річних та пені за відповідними розрахунками позивача.

Відповідач, посилаючись на норми статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України, просив суд першої інстанції зменшити розмір пені на 90% /а.с. 129-130 у т.1/. Суд першої інстанції зменшив належну до стягнення суму пені на 40%, врахувавши ступінь виконання зобов`язання відповідачем та поведінку винної сторони - відповідач повністю оплатив борг за поставлений природний газ; відповідно до умов договору відповідач отримував природний газ від позивача виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню; крім того, до відповідача застосовано також відповідальність згідно зі ст..625 ЦК України - стягнення 3 % річних, які є платою за користування коштами, що не були своєчасно оплачені боржником, та інфляційних нарахувань, які за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, що не передбачено умовами договору, однак передбачено нормами чинного законодавства.

Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" оспорюються такі висновки суду першої інстанції.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для зменшення розміру пені на 40 %, оскільки такі висновки відповідають нормам ст.233 ГК України, ч. 3 статті 551 ЦК України та конкретним обставинам справи, які мають істотне значення.

Так, відповідно до ч.1 статті 233 ГК України суд має право зменшити розмір штрафних санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу; якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому зменшення розміру належної до стягнення неустойки є правом суду, і господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (пені) відповідно до наведених норм, суд першої інстанції об`єктивно оцінив конкретні обставини справі та врахував баланс інтересів сторін.

Так, судом враховується ступінь виконання зобов`язання, а саме те, що на час звернення позивачем з даним позовом до суду грошові зобов`язання за договором виконані відповідачем в повному обсязі, і відповідачем постійно вживались заходи до сплати боргу, який мав сплачуватись за умовами договору виключно грошовими коштами, а не в інший спосіб, як про це стверджує в апеляційній скарзі позивач.

Судом враховано як істотну обставину, яка характеризує майновий стан відповідача, що заборгованість споживачів за спожиті послуги станом на 01.12.2020 р. становить 17098,7 грн., у тому числі населення - 15588,1 грн., КП Новоград-Волинської міської ради "Новоград-Волинськтеплокомуненерго" знаходиться у скрутному фінансовому становищі, за 10 місяців 2020 року сума збитків підприємства становить 1869,7 грн., тоді як за умовами договору № 5251/18-ТЕ-10 природний газ, що постачається за цим договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що пеня - це фінансова санкція, спрямована на спонукання сторони, винної у порушенні зобов`язання, до його виконання та дотримання в подальшому, а не засіб безпідставного збагачення. Як зазначено вище, у даній справі також заявлені позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період листопада 2018 року по серпень 2019 року.

Оскільки судом першої інстанції в задоволені вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, таким чином задоволені вимоги позивача щодо відшкодування матеріальних втрат від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення платежів.

Отже, ступінь виконання зобов`язання боржником, вжиті ним заходи до врегулювання заборгованості та його майновий стан, обумовлений специфікою його діяльності, дозволяють суду в даному випадку дійти висновку, що такі обставини заслуговують на увагу і зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Господарський суд Житомирської області зменшив розмір належних до сплати штрафних санкцій, правомірно скориставшись своїм правом відповідно до норм ст.233 ГК України і ст.551 ЦК України та обґрунтовуючи свої висновки. Враховуючи наведені обставини в їх сукупності, колегія суддів погоджується, що зменшення розміру пені на 40% до суми 74456,63 грн. є оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків для обох сторін.

Колегія суддів також звертає увагу, що позивач ні в суді першої інстанції, ні звернувшись до суду апеляційної інстанції не заперечив вищенаведеного та не довів в порядку ст. 74 ГПК України наявність збитків, спричинених у даному випадку несвоєчасним виконанням грошового зобов`язання боржником.

Підсумовуючи викладене, за результатом перегляду рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення Господарського суду Житомирської області від 11.02.2021 р. у справі № 906/994/20 відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві, тому відсутні підстави для його зміни чи скасування. Доводи Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника згідно з ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 276, 281 - 282 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення. Рішення Господарського суду Житомирської області від 11.02.2021 р. у справі № 906/994/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

Матеріали справи № 906/994/20 повернути Господарському суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений 29 квітня 2021 року

Головуючий суддя Маціщук А.В.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Петухов М.Г.