ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
__________________________________________________________ПОСТАНОВА
"30" квітня 2021 р. Справа №907/604/20
Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:
головуючого судді Галушко Н.А.
суддів Кордюк Г.Т.
Мирутенко О.Л.
без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження
розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Магировського Тараса Антоновича б/н від 24.02.2021 (Вх.№ ЗАГС 01-05/767/21 від 01.03.2021)
на рішення Господарського суду Закарпатської області від 20.01.2021 (повний текст складено 11.02.2021, суддя Пригара Л.І.))
у справі №907/604/20
за позовом Фізичної особи- підприємця Магировського Тараса Антоновича, м. Львів;
до відповідача Приватного акціонерного товариства «Мукачівський завод залізобетонних виробів і конструкцій», м. Мукачево
про стягнення суми заборгованості в розмірі 113 390,18грн
Короткий зміст позовних вимог.
Фізична особа - підприємець Магировський Тарас Антонович звернувся до суду з позовом до ПАТ «Мукачівський завод залізобетонних виробів і конструкцій» про стягнення суми заборгованості в розмірі 113 390,18грн.
Позивач позовні вимоги обгрунтовує неналежним виконанням відповідачем зобов`язання з передачі оплаченого ТОВ «Євробуд Груп» товару, який в подальшому відступив право вимоги на поставку такого товару позивачеві ФОП Магировському Т.А., за укладеним договором у спрощений спосіб, у зв`язку з чим позивач вказує на наявність правових підстав для стягнення з відповідача суми попередньої оплати вартості товару.
Короткий зміст рішення суду
Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 20.01.2021 у справі №907/604/20 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідно до умов договору (виставлених відповідачем рахунків-фактур) сторони жодним чином не погоджували умови та строк передання товару, в матеріалах справи відсутні належні докази того, що позивач (або особа, яка відступила йому таке право) вимагав у відповідача поставити передплачений товар, або звертався до відповідача про отримання такого товару шляхом самовивозу з території відповідача, але останнім відмовлено у передачі товару. За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати зобов`язання ПАТ "Мукачівський завод залізобетонних виробів і конструкцій" з передання будівельних матеріалів простроченим чи невиконаним, оскільки строк виконання такого не настав.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Фізичною особою-підприємцем Магировським Т.А. подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 20.01.2021 у справі №907/604/20 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити повністю.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Зокрема скаржник посилається на те, що рішення суду прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Скаржник зазначає, що оскільки ПАТ «Мукачівський завод залізобетонних виробів і конструкцій» було виставлено ТОВ «Євробуд Груп» рахунки, які в свою чергу були оплачені, отже між сторонами було укладено договори купівлі-продажу будівельних матеріалів. ПАТ «Мукачівський завод залізобетонних виробів і конструкцій» частково поставлено будівельні матеріали на суму 10 401,00грн 17.10.2017. Отже, незважаючи на взяті на себе зобов`язання, товариством не передано ТОВ «Євробуд Груп» придбаний товар у повному обсязі.

Також, скаржник зазначив, що він неодноразово звертався до відповідача з вимогами виконання своїх зобов`язань по договору поставки будівельних матеріалів, проте, такі не були виконані, та відповідачем не було здійснено поставку будівельних матеріалів, а також не узгоджено терміни, строки та обсяги поставки. Зокрема, відповідні вимоги були скеровані на адресу відповідача 05.12.2019, 27.03.2020, 14.08.2020, а покликання відповідача та суду на те, що вказані вимоги не можуть вважатись належними доказами пред`явлення вимоги про необхідність здійснення поставки, не заслуговують на увагу з огляду на положення ст. ст. 265, 267 Господарського кодексу України.

Скаржник зазначає також, що оскільки між сторонами спору при укладенні договорів поставки не було узгоджено строків поставки, порядку тощо, а тому, у скерованих вимогах, з метою виконання ПрАТ «Мукачівський завод залізобетонних виробів і конструкцій» своїх зобов`язань по договору поставки будівельних матеріалів, позивач просив повідомити коли може бути поставлений товар, порядок поставки та терміни.

На думку скаржника, в даному випадку, останній пропонував відповідачу узгодити всі необхідні умови, а саме, коли може бути поставлений товар, порядок поставки та терміни, тощо, проте, вказані вимоги залишились без відповіді та задоволення.

Узагальнені доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу.

ПАТ «Мукачівський завод залізобетонних виробів і конструкцій» у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що скаржником не враховано, що між ТОВ «Євробуд Груп» та ПАТ «Мукачівський завод залізобетонних виробів і конструкцій» не укладався єддиний договір, за яким була передбачена поставка товарів окремими партіями, а було укладено декілька самостійних договорів поставки у спрощений спосіб, що випливає із змісту рахунків, які були виставлені відповідачем та обставин, встановлених у рішенні Господарського суду Закарпатської області від 19.05.2019 у справі №914/2110/18. Жодних вимог стосовно необхідності здійснення поставки від ТОВ «Євробуд Груп`та скаржника постачальнику не надходило, а відтак ПАТ «Мукачівський завод залізобетонних виробів і конструкцій» не порушувало своїх зобов`язань щодо поставки товару.

Відповідач зазначає, що справа за аналогічними обставинами, вимогами та сторонами вже розглядалась у господарських судах і з приводу цього встановлено ряд обставин у рішенні Господарського суду Закарпатської області від 19.06.2019 у справі № 914/2110/18, яке було залишено без змін Постановою Західного апеляційного господарського суду від 25.11.2019 та відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України не підлягає доказуванню.

Відповідач вважає, що на даний час останній не порушив своїх зобов`язань із поставки товару позивачу, оскільки між сторонами не узгоджувалось, що товар має бути доставлений покупцю, а також строк, місце та інші умови такої поставки, а відтак, постачальник очікує відповідної вимоги покупця стосовно надання йому товару за місцем його знаходження у постачальника.

Процесуальні дії суду у справі.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.03.2021 справу №914/812/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Галушко Н.А., судді Желік М.Б., Орищин Г.В.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 05.03.2021 поновлено пропущений процесуальний строку на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження у справі №907/604/20 та вирішено розглядати апеляційну скаргу без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

Між ТОВ «Євробуд Груп» та ПАТ «Мукачівський завод залізобетонних виробів і конструкцій» досягнуто домовленостей про купівлю-продаж будівельних матеріалів.

ПАТ «Мукачівський завод залізобетонних виробів і конструкцій на виконання досягнутих домовленостей виставлено позивачу рахунки на оплату вартості товару, які ТОВ «Євробуд Груп» сплачені в повному обсязі на загальну суму 247 582,36грн (а.с.10-11):

-рахунок-фактуру №-000000398 від 12.10.2017 на загальну суму 102 989,18грн ТОВ «Євробуд Груп» сплачено на підставі платіжного доручення № 55 від 12.10.2017;

-рахунок-фактуру №-000000400 від 13.10.2017 на загальну суму 10 401,00 грн ТОВ «Євробуд Груп» сплачено на підставі платіжного доручення № 58 від 13.10.2017 року.

-рахунок-фактуру №-000000406 від 18.10.2017 на загальну суму 10 401,00 грн ТОВ «Євробуд Груп» сплачено на підставі платіжного доручення № 70 від 19.10.2017.

Отже, з огляду на викладені обставини судом першої інстанції в ході розгляду справи встановлено, що між ТОВ «Євробуд Груп» та ПАТ «Мукачівський завод залізобетонних виробів і конструкцій» укладено договір купівлі-продажу у спрощений спосіб.

Надалі, 04.09.2018 між ТОВ «Євробуд Груп» (цедентом) та Фізичною особою-підприємцем Магировським Тарасом Антоновичем (цесіонарієм) укладено договір відступлення права вимоги (цесії), за умовами якого первісний кредитор здійснює відступлення права вимоги, а новий кредитор приймає право вимоги боргу кредитором від ПАТ «Мукачівський завод залізобетонних виробів і конструкцій» ,,названий в подальшому «боржник». До нового кредитора переходять права Первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Пунктом 2 договору встановлено, що Новий кредитор набуває право (замість Первісного кредитора) вимагати від боржника належного виконання зобов`язань, а саме, право вимоги поставки будівельних товарів, чи повернення коштів, що підтверджується наступними документами:

рахунком - фактурою №-000000398 від 12.10.2017, рахунком - фактурою №-000000400 від 13.10.2017, рахунком - фактурою №-000000406 від 18.10.2017 виставленими ПАТ «Мукачівський завод залізобетонних виробів і конструкцій» та платіжними дорученнями № 55 від 12.10.2017 на суму 102 989, 18грн; № 58 від 13.10.2017 на суму 10 401,00 грн та платіжним дорученням № 70 від 19.10.2017 на суму 10 401,00 грн.

Згідно п. 3 договору відступленя права вимоги сторони узгодили, що до Нового кредитора переходять права вимоги виконання зобов`язання від Боржника в повному обсязі, а саме, щодо передання будівельних матеріалів чи вимоги повернення сплачених коштів в загальній сумі 123 79118грн.

Ціна відступлення права вимоги становить 1 000 грн., які підлягають сплаті до 31.12.2019 року (п. 4 договору).

Право вимоги, яке є предметом даного договору, переходить до Нового кредитора з моменту підписання договору; договір є укладеним з моменту його підписання сторонами (п.п. 7, 10. Договору).

Додатковою угодою б/н від 11.09.2018 сторони внесли зміни до договору цесії від 04.09.2018, виклавши пункти 3 та 4 Договору цесії від 04.09.2018 року у наступній редакції: п. 3. До нового кредитора переходять права вимоги виконання зобов`язання від Боржника в повному обсязі, а саме, щодо передання будівельних матеріалів чи вимоги повернення сплачених коштів в загальній сумі 113 390,18грн., п. 4. Ціна відступлення права вимоги становить 113 390,18грн, які підлягають сплаті до 31.12.2019.

З врахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції прийшов до висновку, що між ТОВ «Євробуд Груп» та ПАТ «Мукачівський завод залізобетонних виробів і конструкцій» укладено договір купівлі-продажу у спрощений спосіб, право вимоги зобов`язань за яким ТОВ «Євробуд Груп» відступлено Фізичній особі-підприємцю Магировському Тарасу Антоновичу (позивачу у справі) на підставі договору відступлення права вимоги (цесії) від 04.09.2018.

Позивач стверджує, що не зважаючи на отримання попередньої оплати за товар, визначений у рахунках-фактурах товар у повному обсязі відповідачем не поставлено, та здійснено часткову поставку товару 17.10.2017 на суму 10 401,00 грн згідно видаткової накладної №-001461 від 17.10.2017.

Тобто, невиконаним залишилося зобов`язання щодо поставки товару на загальну суму 113 390,18грн.

Вищенаведені обставини, а саме нездійснення відповідачем поставки обумовленого товару та неповерненням суми попередньої оплати вартості товару за договором, укладеним у спрощений спосіб, призвели до звернення позивачем, який набув право вимоги виконання зобов`язань за таким договором, в тому числі і щодо повернення коштів попередньої оплати, з позовом, в якому просить суд стягнути на його користь суму 113 390,18грн попередньої оплати.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Відповідно до ч.2 ст.4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Частинами 1, 2 та 3 статті 13 ЦК України передбачено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Згідно з положеннями частини 1 статті 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (стаття 638 ЦК України).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 ЦК України).

Відповідно до ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь - якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (ч. 1 ст. 640 ЦК України).

Згідно зі ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною, що передбачено в ч. 1 ст. 642 ЦК України.

У відповідності до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з положеннями частини 1 статті 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до умов договору (виставлених відповідачем рахунків-фактур) сторони жодним чином не погоджували умови та строк передання товару.

Як вбачається із видаткової накладної №-001461 від 17.10.2017, за якою відповідач здійснив часткове передання товару, місцем складання видаткової накладної та відповідно місцем отримання товару є м. Мукачево, вул. Духновича, 105, тобто, отримання товару відбулося за місцезнаходженням відповідача - ПАТ «Мукачівський завод залізобетонних виробів і конструкцій».

Проте, в матеріалах справи відсутні належні докази (вимоги поставити товар з доказами її направлення або вручення відповідачу), що позивач (або особа, яка відступила йому таке право) вимагав у відповідача поставити передплачений товар, або звертався до відповідача про отримання такого товару шляхом самовивозу з території відповідача, але відповідачем було відмовлено у передачі товару.

Твердження скаржника, що листи позивача від 05.12.2019, 27.03.2020, 14.08.2020 є належними доказами пред`явлення постачальнику вимоги про поставку товару, судовою колегією до уваги не приймається, оскільки у їхньому змісті відсутні умови щодо способу поставки, обсягу, строку поставки, а також не міститься самої вимоги про поставку товару.

За таких обставин, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, що відсутні підстави вважати зобов`язання ПАТ «Мукачівський завод залізобетонних виробів і конструкцій» з передачі будівельних матеріалів позивачу простроченим чи невиконаним, оскільки строк виконання такого не настав.

Окрім того, ч.2 ст. 693 ЦК України встановлено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Однак, оскільки в матеріалах справи відсутні належні докази узгодження строків поставки товару між сторонами, позивач (як і особа, яка відступила йому право вимоги) у відповідача поставити товар не вимагав, договір поставки не є припиненим у зв`язку з визнанням його недійсним, розірванням або закінченням строку його дії (матеріали справи не містять доказів протилежного), у відповідача обґрунтовано відсутні підстави виконувати вимогу позивача про повернення коштів передоплати товару, оскільки за приписами ст. 693 ЦК України вимогу про повернення коштів позивач має пред`являти тільки у разі невиконання вимоги поставити товар.

З огляду на викладене, правомірним є висновок суду першої інстанції, що оскільки відсутня вимога позивача поставити товар та відмова відповідача у здійсненні поставки, у відповідача не виникло обов`язку повернути суму попередньої оплати за товар, отже у останнього відсутнє порушення грошового зобов`язання з повернення суми попередньої оплати за товар.

У матеріалах справи відсутні та позивачем суду не надано докази звернення ФОП Магировського Т.А. до ПАТ «Мукачівський завод залізобетонних виробів і конструкцій» з вимогами передати оплачений товар згідно з рахунками-фактурами №-000000398 від 12.10.2017 року на суму 102 989,18 грн, №-000000406 від 18.10.2017 на суму 10 401,00грн, у зв`язку з чим, колегія суддів дійшла висновку про неможливість застосування у цьому випадку положень ч.2 ст.693 ЦК України, оскільки позивачем не доведено факту «не передачі товару продавцем у встановлений строк» (в цьому випадку згідно з ст.530 ЦК України), як обов`язкової умови для застосування наслідків, визначених ч.2 ст.693 ЦК України.

Щодо права на звернення позивача - ФОП Магировського Т.А. до суду з цим позовом, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок:

1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги);

2) правонаступництва;

3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем);

4) виконання обов`язку боржника третьою особою.

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України).

Статтею 516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Як встановлено судом, позивач у справі - ФОП Магировський Т.А. за договором відступлення права вимоги (цесії) від 04.09.2018, укладеного між ТзОВ "Євробуд Груп" та ФОП Магировським Тарасом Антоновичем (з урахуванням додаткової угоди від 11 вересня 2018 року), набув право вимоги боргу від ПАТ "Мукачівський завод залізобетонних виробів і конструкцій", а саме: право вимоги передання будівельних матеріалів чи повернення сплачених коштів в загальній сумі 113 390,18 грн.

Такі ж обставини були встановлені рішенням Господарського суду Закарпатської області від 19.06.2019 року у справі № 914/2110/18, яке було залишено без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 25.11.2019.

Пунктами 1, 3 частини 1 статті 129 Конституції України одними з основних засад судочинства визначені рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із п.1 ст.76 ГПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Посилання апелянта на те, що зобов`язання втратило для нього інтерес, у зв`язку з чим, останній відмовляється від прийняття виконання в частині постачання матеріалів та має намір вимагати відшкодування збитків, не спростовує обставин, встановлених судом вище .

Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи все наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

За змістом частини 1 статті 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Судова колегія, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого суду, дійшла висновків, що суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно розглянув в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає рішення місцевого господарського суду таким, що прийняте з дотриманням норм процесуального та правильним застосуванням норм матеріального права, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення не вбачає.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Закарпатської області від 20.01.2021 у справі №907/604/20 відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства і підстав для його скасування немає.

Відповідно до ст.129 ГПК України судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 236, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ :

1.Рішення Господарського суду Закарпатської області від 20.01.2021 у справі №907/604/20 залишити без змін, апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Магировського Тараса Антоновича б/н від 24.02.2021 (Вх.№ ЗАГС 01-05/767/21 від 01.03.2021) без задоволення.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника

2. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 30.04.2021.

Головуючий суддя Галушко Н.А.

суддя Кордюк Г.Т.

суддя Мирутенко О.Л.