ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" квітня 2021 р. Справа№ 910/24323/16 (910/13275/20)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Грека Б.М.

суддів: Сотнікова С.В.

Отрюха Б.В.

за участюсекретаря судового засідання Кочурової Т.О.
за участю представниківвідповідно до протоколу судового засідання від 27.04.2021
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1
на рішенняГосподарського суду міста Києва від 27.01.2021
у справі№910/24323/16 (910/13275/20)
за позовомОСОБА_1
доПублічного акціонерного товариства «Мостобуд»
простягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати в розмірі 193 921, 61 грн.
в межах справи№910/24323/16
за заявоюПублічного акціонерного товариства «Альфа-Банк»
доПублічного акціонерного товариства «Мостобуд»
пробанкрутство

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Господарського суду м. Києва перебуває справа № 910/24323/16 за заявою Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Мостобуд" на стадії процедури розпорядження майном, введеної ухвалою Господарського суду м. Києва від 08.02.2017.

03.09.2020 до Господарського суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Публічного акціонерного товариства "Мостобуд" про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати в розмірі 17 199, 45 грн., середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні, розраховану на дату ухвалення рішення, але не менше 145 589, 38 грн., компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати середнього заробітку, втрат від інфляції, розраховану на дату ухвалення рішення, але не менше 31 132,78 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.01.2021 позов задоволено частково. Постановлено стягнути з Публічного акціонерного товариства "Мостобуд" на користь ОСОБА_1 нараховану, але невиплачену заробітну плату в розмірі 15 839 (п`ятнадцять тисяч вісімсот тридцять дев`ять) грн.. 45 коп., середній заробіток за затримку розрахунків при звільненні в розмірі 18 751 (вісімнадцять тисяч сімсот п`ятдесят одну) грн.. 29 коп. Також постановлено стягнути з Публічного акціонерного товариства "Мостобуд" в дохід Державного бюджету України 518 (п`ятсот вісімнадцять) грн.. 93 коп. судового збору. Стягнути з ОСОБА_1 в дохід Державного бюджету України 1 842 (одна тисяча вісімсот сорок дві) грн.. 85 коп. судового збору. В іншій частині позовну заяву постановлено залишити без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погодився з висновками місцевого господарського суду, посилаючись, зокрема, на те, що розмір середнього заробітку має бути розрахований відповідно до Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 та статтею 117 КЗпПУ на дату ухвалення рішення.

Витрати на відрядження є складовою частиною заробітної плати, відносяться до державних мінімальних гарантій як норми і гарантії в оплаті праці, відповідно до статті 12 Закону України «Про оплату праці», і мають бути стягнені з роботодавця у повному обсязі з компенсацією втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.02.2021, зазначену апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Грек Б.М., судді: Сотніков С.В., Отрюх Б.В.

З урахуванням того, що апеляційна скарга ОСОБА_1 надійшла безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду без матеріалів справи, то суд був позбавлений можливості перевірити апеляційну скаргу і вирішити питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху та перевірити доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.02.2021 витребувано матеріали справи №910/24323/16 (910/13275/20) Господарського суду міста Києва за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Мостобуд» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати в розмірі 193 921, 61 грн. в межах справи №910/24323/16 за заявою Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до Публічного акціонерного товариства «Мостобуд» про банкрутство. Відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху, задоволення клопотання або відмову у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження у справі №910/24323/16 (910/13275/20) за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2021 до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

24.03.2021 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/24323/16 (910/13275/20).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2021 по справі №910/24323/16 (910/13275/20) залишено без руху. Запропоновано скаржнику протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали усунути недоліки, а саме подати до Північного апеляційного господарського суду обґрунтовану заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження.

09.04.2021 від ОСОБА_1 до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.04.2021 відкрите апеляційне провадження у справі №910/24323/16 (910/13275/20) за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.01.2021 у визначеному складі. Призначено справу до розгляду на 27.04.2021.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач не погодився з доводами позивача щодо стягнення витрат на відрядження через пропуск строку на звернення до суду (поза межами, передбаченими статтею 233 КЗпПУ) та компенсації втрати частини доходу на витрати на відрядження. При цьому, відповідач погодився із зменшенням судом середнього заробітку, посилаючись на те, що заявлений позивачем до стягнення середній заробіток був неспівмірним з його заборгованістю по заробітній платі - майже в 10 разів більший ніж заборгованість. Натомість, відповідачем власного розрахунку ані у відзиві, ані безпосередньо суду апеляційної інстанції, щодо проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, надано не було.

Учасники справи про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, направленням на адреси місцезнаходження учасників справи копій ухвали суду, натомість в судове засідання позивач або його представник не з`явився.

Разом з тим, від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд вважає за можливе здійснювати розгляд скарги, так як сторони належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, учасниками якої вони є.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши представника відповідача, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновків, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2017 - частковому скасуванню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У справі яка розглядається господарським судом першої інстанції встановлено, що позивач до 18.03.2014 працював у відокремленому підрозділі Публічного акціонерного товариства "Мостобуд" - Мостобудівельний загін № 12 Публічного акціонерного товариства "Мостобуд" на посаді провідного механіка, що підтверджується записом в трудовій книжці.

Заборгованість відповідача перед позивачем із виплати заробітної плати за період з листопада 2013 по березень 2014 року становить 17 199, 45 грн., а також відшкодування витрат на відрядження в розмірі 1 360 грн., що підтверджується довідкою Публічного акціонерного товариства "Мостобуд" про виплату заробітної плати за вих. №166 від 26.08.2014.

Враховуючи приписи статті 97 та частини 1 статті 116 КЗпПУ господарський суд першої інстанції визнав обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача, які складають заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі 15 839 грн. 45 коп.

Стосовно заявленої позивачем вимоги про стягнення витрат на відрядження в сумі 1 360 грн., місцевий господарський суд зазначив, що з врахуванням положень статті 233 Кодексу законів про працю України та п.п. 3.15 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 року №5, витрати на відрядження не включаються до фонду оплати праці, то позивач повинен був звернутися до суду за їх стягненням в тримісячний строк з моменту звільнення або з моменту коли дізнався чи повинен був дізнатися про порушення свого права.

Як убачається з встановлених місцевим господарським судом матеріалів справи, позивача було звільнено 18.03.2014, з позовом позивач звернувся у вересні 2020 року, тобто з пропуском трьохмісячного строку визначеного законом і відповідно строк встановлений ст. 233 Кодексу законів про працю України позивачем пропущений. Відтак, місцевий господарський суд дійшов до висновку щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог в цій частині з підстав пропуску строку позовної давності.

Щодо нездійснення відповідачем повного розрахунку з позивачем при звільненні, останнім заявлено вимоги, які складають середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, який станом на 03.09.2020 становить 145 589 грн. 38 коп. При цьому, позивач був звільнений відповідачем 18.03.2014 у зв`язку з виходом на пенсію. Згідно з довідкою про виплату заробітної плати за листопад 2013 по березень 2014 за вих. № 166 від 26.08.2014 відповідач має заборгованість перед позивачем по дату звільнення. Позивач стверджує, що працював весь період і в день звільнення також, однак відповідач з ним не розрахувався, чим порушив положення ст.ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України.

Втім, з огляду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц, враховуючи неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку із розміром заборгованості по заробітній платі, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимога про стягнення середнього заробітку підлягає частковому задоволенню, а саме в розмірі 18 751, 29 грн.

Щодо вимог про стягнення з відповідача компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 31 132,78 грн. місцевий господарський суд виходив з того, що поданий позивачем розрахунок суми компенсації заробітної плати не відповідає Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затверджених постановою КМУ №159 від 21.02.2001.

Таким чином, розрахунок суми компенсації заробітної плати визнаний судом першої інстанції таким, що не відповідає Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затверджених постановою КМУ №159 від 21.02.2001, місцевий господарський суд дійшов висновків, що позовні вимоги, які складають компенсацію втрати частини доходів в розмірі 31 132, 78 грн. задоволенню не підлягають.

Колегія суддів частково не погоджується з висновками місцевого господарського суду, виходячи з наступного.

Так, спірні правовідносини, які склались у цій справі виникли у сфері оплати праці і стосуються виплати компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 №2050-ІІІ (далі - Закон №2050-III) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

За змістом статті 2 Закону №2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Приписами статей 3, 4 Закону №2050-III обумовлено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Згідно з пунктом 1 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 (далі - Порядок №159) його дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до пунктів 2, 4 Порядку №159 компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Положеннями пункту 3 Порядку №159 передбачено, що компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру:

пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат);

соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо);

стипендії;

заробітна плата (грошове забезпечення).

Крім того, відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Зважаючи на ненадання відповідачем господарському суду апеляційної інстанції контррозрахунку, як підстави своїх доводів і заперечень, колегія суддів вважає розрахунок, наданий позивачем вірогідним, та таким, що є належним для прийняття до уваги при винесенні судового рішення.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновків про наявність правових підстав для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2021 в частині відмови в стягненні компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплат в розмірі 28 710, 60 грн. та прийняття в цій частині нового рішення про задоволення позову.

Висновки суду по стягненню компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати є вірними.

Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16).

Колегія суддів вважає, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке.

Розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.

Період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум.

Ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.

Інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №711/4010/13-ц).

Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати через порушення строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством (стаття 34 Закону України «Про оплату праці»).

Згідно з пунктом 2 Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427, компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток.

Відповідно до пункту 1.3 Інструкції для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці. До цього фонду, який складається з фонду основної заробітної плати, фонду додаткової заробітної плати й інших заохочувальних та компенсаційних виплат, включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновків, що в даному випадку підлягають застосуванню критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні.

Відтак, цілком обґрунтованим є висновок, що заявлена позивачем сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих її втрат, які розумно можна було би передбачити.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду стосовно вимог про стягнення витрат на відрядження в сумі 1 360 грн., а саме - стосовно того, що з врахуванням положень статті 233 Кодексу законів про працю України та п.п. 3.15 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 року №5, витрати на відрядження не включаються до фонду оплати праці, відтак позивач повинен був звернутися до суду за їх стягненням в тримісячний строк з моменту звільнення або з моменту коли дізнався чи повинен був дізнатися про порушення свого права.

Висновки суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення вимог позивача, які складають заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі 15 839 грн. 45 коп. є вірними.

Таким чином, оскільки обставини справи встановлені судом першої інстанції повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів приходить до висновків, що оскаржуване рішення підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового судового рішення в цій частині, а саме - стосовно стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплат в розмірі 28 710, 60 грн., а в іншій частині - підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 282 Господарського процесуального кодексу України, нормами Кодексу України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2021 в частині відмови в стягненні компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплат в розмірі 28 710, 60 грн. скасувати. В цій частині прийняти нове рішення про задоволення позову.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Мостобуд» (01033, м. Київ, вул. Паньківська, буд. 5, ідентифікаційний код 01386326) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) компенсацію втрат частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати в розмірі 28 710, 60 грн.

В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2021 по справі №910/24323/16 (910/13275/20) залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Мостобуд» (01033, м. Київ, вул. Паньківська, буд. 5, ідентифікаційний код 01386326) в доход Державного бюджету України 645, 98 грн.

Господарському суду міста Києва видати відповідні накази.

Копію постанови направити сторонам та розпоряднику майна.

Матеріали справи № 910/24323/16 (910/13275/20) повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, встановлені ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України та нормами Кодексу України з процедур банкрутства.

Головуючий суддя Б.М. Грек

Судді С.В. Сотніков

Б.В. Отрюх

Повний текст складено 29.04.2021