ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" квітня 2021 р. Справа №921/148/20

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Бонк Т.Б.,

Суддів Бойко С.М.,

Матущак О.І.,

секретар судового засідання Борщ І.О.,

за участю представників сторін:

від позивача - адвоката Качора С.Б.,

від відповідача 1 - адвоката Осіва П.В.,

від відповідача 2 адвоката Грицика А.П.,

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Агро-Продукт, б/н від 26.10.2020 (вх. № місцевого суду 109 від 29.10.2020, вх. № апеляційного суду 01-05/3136/20 від 04.11.2020)

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 08 вересня 2020 року (суддя Сидорук А.М., повний текст рішення складено 05.10.2020, м. Тернопіль)

у справі №921/148/20

за позовом Приватного акціонерного товариства Агро-Продукт, с. Росохач, Чортківського району, Тернопільської області

до відповідача 1 Приватного підприємства Продекспорт, м. Тернопіль

до відповідача 2 Публічного акціонерного товариства Державний-експортно-імпортний банк України, м. Київ

про визнання припиненою поруки за договором поруки №18105Р1 від 13.07.2005; про визнання недійсним договору №18105З1-1 від 13.01.2011

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст вимог позовної заяви і рішення суду першої інстанції:

У лютому 2020року ПрАТ Агро-Продуктзвернулось до Господарського суду Тернопільської області з позовом до ПП "Продекспорт" та ПАТ "Державний-експортно-імпортний банк України" (далі АТ «Укрексімбанк») про визнання припиненою поруки за договором поруки №18105Р1 від 13.07.2005 та визнання недійсним договору №18105З1-1 від 13.01.2011 про внесення змін до договору поруки від 13.07.2005 № 18105Р1.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що з метою забезпечення виконання зобов`язань за укладеною ВАТ "Державний експортно-імпортний банк України" та ПП "Продекспорт" кредитною угодою від 13.07.2005 №18105К15/2102 ВАТ "Укрексімбанк" (кредитор), ПП "Продекспорт" (позичальник) та ЗАТ "Агропродукт" (поручитель, правонаступником якого з 25.02.2015 є ПрАТ "АГРО-ПРОДУКТ") 13.07.2005 уклали договір поруки №18105Р1, за умовами якого позивач взяв на себе зобов`язання солідарно відповідати перед кредитором за своєчасне та повне виконання позичальником кредитної угоди, а також відшкодовувати витрати, що будуть визначатися на момент фактичного задоволення в т.ч. суму кредитів, відсотків, пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання основного зобов`язання, інші понесені витрати внаслідок невиконання або несвоєчасного виконання основного зобов`язання. Позивач вказує, що протягом 2006-2012 років до умов кредитної угоди були внесені зміни, зокрема внаслідок укладення додаткової угоди від 27.07.2006 збільшено ліміт кредитування з 5 300 000 доларів США до еквіваленту 9 600 000 доларів США та змінено кінцевий строк кредитування з 13.07.2010 на 13.07.2012, що призвело до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами, що в свою чергу, призвело до збільшення обсягу відповідальності ПрАТ "АГРО-ПРОДУКТ" як поручителя. Оскільки зазначені зміни до кредитної угоди внесені без його згоди, позивач, посилаючись на ч.1ст.559 ЦК України, просить визнати поруку за вищезазначеним договором поруки припиненою.

Разом з тим, зазначає, що 13.01.2011 сторони уклали договір №18105З1-1 про внесення змін до договору поруки від 13.07.20005 № 18105Р1, у зв`язку з чим позивач вважає, що наявні підстави для визнання цього договору недійсним, оскільки на час його укладення порука була припиненою і відповідно підписання такого договору не свідчить про її поновлення.

Приватне підприємство "Продекспорт" (відповідач 1) у заяві від 07.08.2020 визнало позов, вказуючи, що порука припинилась 27.07.2006 в силу положень ч.1 ст.559, ст.598 ЦК України, а тому на момент укладення договору № 18105Р1-1 від 13.01.2011 про внесення змін до договору поруки № 18105Р1 зобов`язання за ним припинено, а отже не могло бути ні зміненим, ні припиненим повторно.

ПАТ «Державний-експортно-імпортний банк України»(відповідач2) вказало, що позивачу стало відомо про внесення змін до договору поруки ще в серпні 2013року під час розгляду справи №921/730/13-г/3, у зв`язку з чим просило застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити у позові.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 08.09.2020 у справі №921/148/20 у задоволенні позову відмовлено.

При прийнятті рішення суд першої інстанції послався на встановлені рішенням Господарського суду Тернопільської області від 31.10.2013 у справі № 921/730/13-г/3, яке набрало законної сили, обставини щодо невиконання ПП "Продекспорт" своїх зобов`язань за кредитною угодою № 18105К15/2012 від 13.07.2015 щодо повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом та сплати комісії за управління кредитом, та факту наявності зобов`язань ПрАТ "Агро продукт" як поручителя за договором поруки від 13.07.2005 № 18105Р1. Суд встановив, що під час розгляду вказаної справи - № 921/730/13-г/3 ПрАТ "Агро продукт" подало до суду заяву про визнання позову в повному обсязі і такий позов суд задоволив повністю, присудивши до стягнення з ПП «Продекспорт» та ЗАТ «Агро продукт» заборгованість, яка виникла, в тому числі за кредитним договором № 18105К15/2012 від 13.07.2005. Відтак суд вказав, що оскільки у розгляді даної справи приймають участь ті самі сторони, що і у справі № 921/730/13-г/3, встановлені судовим рішенням від 31.10.2013 у справі №921/730/13-г/3 факти в силу вимог ст. 75 ГПК України не потребують доказування у даній справі, а відтак, зазначене рішення господарського суду є преюдиційним актом, яким встановлено та підтверджено дійсність грошових зобов`язань позичальника за кредитним договором №18105К15/2102 від 13.07.2005 та зобов`язань забезпечення поручителя за договором поруки №18105Р1 від 13.07.2005, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про безпідставність тверджень позивача про припинення поруки за договором поруки №18105Р1 від 13.07.2005. Пославшись також на факт визнання ПрАТ "Агро продукт" позову у справі № 921/730/13-г/3, суд також вказав про безпідставність позовних вимог в частині визнання недійсним договору №18105Р1 від 13.01.2011 про внесення змін до оспорюваного договору поруки. Відтак, оскільки суд дійшов висновку про відсутність порушеного права позивача, за захистом якого він звернувся з вказаним позовом, суд зазначив про незастосування позовної давності у даному спорі.

Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи:

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення скасувати та прийняти нове, яким позов задоволити.

Скаржник вказує, зокрема, що при розгляді справи № 921/730/13-г/3 суд не досліджував наявність обставин щодо збільшення обсягу його відповідальності як поручителя та чинність спірного договору поруки. Вказує, що рішення Господарського суду Тернопільської області від 31.10.2013 у справі № 921/730/13-г/3 не набрало законної сили, оскільки ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 06.12.2019 відкрито апеляційне провадження з перегляду цього рішення. Посилаючись на постанову Верховного Суду від 21.03.2018 у справі №591/3348/17, стверджує, що наявність судового рішення про стягнення з поручителя заборгованості не позбавляє поручителя права звернутись до суду за захистом свого права з вимогами про визнання поруки припиненою.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Укрексімбанк» (відповідач2) заперечує вимоги апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Вказує, зокрема, що під час розгляду справи № 921/730/13-г/3 суд досліджував обставини щодо внесення змін до кредитного договору №18105К15/2102 від 13.07.2005 та надавав оцінку умовам договору поруки та змінам, що вносилась до нього, і за результатом розгляду поданого банком позову суд дійшов висновку про правомірність позовних вимог щодо солідарного стягнення кредитної заборгованості з позичальника та поручителя. Зазначає, що факт визнання поручителем позовних вимог в межах справи № 921/730/13-г/3

підтверджує дійсність зобов`язань за спірною порукою, оскільки суд, надаючи оцінку такій заяві, у випадку наявності ознак для визнання поруки припиненою чи ознак для визнання недійсним договору від 13.01.2011 про внесення змін - не прийняв би такої заяви. Зазначає, що ПрАТ "Агро продукт" не одноразово зверталось до суду з вимогами про визнання поруки припиненою, зокрема, у справі №921/695/15-г/5 (позов обгрунтовано посиланнями на укладення інших додаткових угод до кредитного договору, ніж у цій справі) у задоволенні позову відмовлено у зв`язку з відсутністю підстав для визнання припиненою поруки згідно з ч.1 ст. 559 ЦК України, у справах №921/480/15-г/7 та №921/62/18 такі позови залишено без розгляду.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 30.11.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача.

Подальший рух справи викладено в ухвалах апеляційного суду.

Так, ухвалою від 23.03.2021 з урахуванням розумних строків розгляд справи відкладено на 20.04.2021.

19.04.2021 від відповідача2 надійшли письмові пояснення, в яких вказує на викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц правову позицію, згідно з якою у разі ухвалення рішення у справі про стягнення, в тому числі, з поручителя, кредитної заборгованості, суд не може розглядати питання про визнання поруки припиненою повторно в іншій справі з тих самих підстав, правовідносин та зобов`язань, що виникли до ухвалення такого рішення, виходячи з принципу правової визначеності.

20.04.2021 від відповідача1 (ПП «Продекспорт») надійшли письмові пояснення, в яких він зазначає про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення та залишення позову ПрАТ «Агропродукт» без розгляду. Відповідач1 вказує, що позовна заява підписана генеральним директором ПрАТ «Агропродукт» Плішком М.Б., однак статутом вказаного підприємства не передбачено такої посади як генеральний директор, в той час як відповідно до п.13.1 статуту виконавчим органом акціонерного товариства є директор. Зазначає, що докази на підтвердження зазначених обставин він отримав лише 08.04.2021, що унеможливило їх подання в межах встановлених процесуальних строків, у зв`язку з чим просить поновити строк для подання доказів та приєднати до матеріалів даної справи копію статуту ПрАТ «Агропродукт» та супровідний лист від 08.04.2021.

Розглянувши подане відповідачем1 клопотання про поновлення строку та подання доказів та приєднання до матеріалів даної справи сторінок статуту ПрАТ «Агро-Продукт», колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про відсутність підстав для поновлення відповідачу1 строку на подання доказів, оскільки заявник не навів жодних доводів та не подав доказів на підтвердження неможливості отримання вказаних доказів від скаржника раніше (до 08.04.2021) з огляду на довготривалість договірних стосунків між позивачем та відповідачем1. У зв`язку з чим на піставі ст. 118 ГПК України апеляційний суд залишає вказане клопотання без розгляду як таке, що подане з пропуском процесуального строку, в поновленні якого відмовлено.

Разом з тим, апеляційним судом встановлено, що відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань керівником ПрАТ «Агро-Продукт» з 24.01.2011 є Плішко М.Б., який підписав позовну заяву у даній справі.

Згідно з ч. 3 ст. 56 ГПК України юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Отже, позовна заява від імені ПрАТ «Агро-Продукт» подана уповноваженою особою.

У судовому засіданні 20.04.2021 представник скаржника підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Представник відповідача1 підтримав апеляційну скаргу з урахуванням письмових пояснень.

Представник відповідача2 підтримав доводи відзиву на апеляційну скаргу.

Згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну правову оцінку доводам, які містяться в апеляційній скарзі та відзиві на неї, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, з огляду на наступне.

Згідно з встановленими судами першої та апеляційної інстанцій обставин, і визначених відповідно до них правовідносин, вбачається, що :

13.07.2005 ВАТ "Державний експертно-імпортний банк України" в особі Філії АТ "Укрексімбанк" в м. Тернополі (правонаступником якого є ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України"), (кредитор) та ПП "Продекспорт" (позичальник) уклали кредитну угоду №18105К15/2102.

Відповідно до п.3.1 кредитної угоди банк надає позичальнику кредит у розмірі 5 300 000,00 доларів США з кінцевим строком погашення основного боргу 13.07.2010.

На дату платежів по погашенню основного боргу по кредиту позичальник зобов`язаний погасити основний борг по кредиту згідно з Графіком погашення кредиту за угодою (додаток І до угоди). Строки, передбачені цим Графіком є обов`язковими для Позичальника. ( п.3.1., пп.3.3.1. Кредитної угоди).

Згідно з підпунктом 4.1.1 на дату платежів по процентах Позичальник щомісячно сплачуватиме Банку проценти за користування кредитом у розмірі річної процентної ставки, яка визначається наступним чином:

- а) LIBOR (12міс.) + 6,98% річних - починаючи з дати підписання угоди до 31.12.2005;

- б) (12міс.) + 6,72% річних - починаючи з 01.01.2006 для кожного наступного календарного кварталу за умови:

- Переведення 100% грошових потоків групи компанії ( ПП "Продекспорт", ЗАТ "Агропродукт), ТОВ "Чортківська племптахофабрика", ТОВ Сівіон", ТзОВ"Заготзбут") на рахунки, відкриті в Банку. При цьому розмір середньомісячних оборотів групи компаній буде складати не менше 12,0млн. гривень (без врахування внутрішніх оборотів між компаніями)

- в) (12міс.) + 8,22% річних - починаючи з 01.01.2006р. у випадку не виконання Позичальником умов підпункту 4.1.1. б) Угоди;

Проценти нараховуються на вибрану та непогашену частину Кредиту, в тому числі на несвоєчасно непогашену частину Кредиту, виходячи з фактичної кількості днів Періоду нарахування процентів на основі Банківського року.

Згідно з підпункту 4.2.1. позичальник щомісячно сплачує банку плату за управління кредитом в розмірі 450,0доларів США.

Плата за управління кредитом нараховується в українських гривнях за офіційним курсом Національного банку України на останній банківський день місяця та сплачується Позичальником в українських гривнях на дату платежів по процентах.

В подальшому, сторони уклали додаткові угоди до кредитної угоди №18105К15/2102 від 13.07.2005:

- Додаткова угода №18105К15-1/2102 від 12.12.2005р.;

- Додаткова угода №18105К15-2/2102 від 17.04.2006р.;

- Додаткова угода №18105К15-3/2102 від 19.05.2006р.;

- Додаткова угода №18105К15-4/2102 від 27.07.2006р.;

- Додаткова угода №18105К15-5/2102 від 03.08.2006р.;

- Додаткова угода №18105К15-6/2102 від 14.01.2007р.;

- Додаткова угода №18105К15-7/2102 від 20.06.2007р.;

- Додаткова угода №18105К15-8/2102 від 10.07.2007р.;

- Додаткова угода №18105К15-9/2102 від 10.08.2007р.;

- Додаткова угода №18105К15-10/2102 від 23.01.2008р.;

- Додаткова угода №18105К15-11/2102 від 23.06.2008р.;

- Додаткова угода №18105К15-12/2102 від 29.08.2008р.;

- Додаткова угода №18105К15-13/2102 від 16.12.2008р.;

- Додаткова угода №18105К15-14/2102 від 06.01.2009р.;

- Додаткова угода №18105К15-15/2102 від 28.01.2009р.;

- Додаткова угода №18105К15-16/2102 від 30.01.2009р.;

- Додаткова угода №18105К15-17/2102 від 06.02.2009р.;

- Додаткова угода №18105К15-18/2102 від 27.02.2009р.;

- Додаткова угода №18105К15-19/2102 від 06.03.2009р.;

- Додаткова угода №18105К15-20/2102 від 07.04.2009р.;

- Додаткова угода №18105К15-21/2102 від 30.07.2009р.;

- Додаткова угода №18105К15-22/2102 від 29.10.2009р.;

- Додаткова угода №18105К15-23/2102 від 30.11.2009р.;

- Додаткова угода №18105К15-24/2102 від 19.01.2010р.;

- Додаткова угода №18105К15-25/2102 від 11.02.2010р.;

- Додаткова угода №18105К15-26/2102 від 22.07.2010р.;

- Додаткова угода №18105К15-27/2102 від 30.07.2010р.;

- Додаткова угода №18105К15-28/2102 від 25.10.2010р.;

- Додаткова угода №18105К15-29/2102 від 13.01.2011р.;

- Додаткова угода №18105К15-30/2102 від 27.12.2011р.;

- Додаткова угода №18105К15-31/2102 від 12.01.2012р.;

- Додаткова угода №18105К15-32/2102 від 29.02.2012р.;

- Додаткова угода №18105К15-33/2102 від 27.06.2012р.;

- Додаткова угода №18105К15-34/2102 від 28.09.2012р.;

- Додаткова угода №18105К15-35/2102 від 26.10.2012р.;

- Додаткова угода №18105К15-36/2102 від 29.05.2013р.;

- Додаткова угода №18105К15-37/2102 від 17.10.2013р.;

- Додаткова угода №18105К15-38/2102 від 09.12.2013р.;

- Додаткова угода №18105К15-39/2102 від 31.01.2014р.;

- Додаткова угода №18105К15-40/2102 від 20.02.2014р.;

- Додаткова угода №18105К15-41/2102 від 20.01.2015р.

Зокрема, додатковою угодою №18105К15-4/2102 від 27.07.2006, внесено зміни в статтю 3 " Кредит" кредитної угоди, а саме: пункт 3.1 " Розмір та терміни надання кредиту" викладено в новій редакції:

"Відповідно до положень та умов Угоди Банк відкриває Позичальнику: - на період з 27.07.2006 мультивалютну невідновлювальну кредитну лінію, з можливістю використання в доларах США та швейцарських франках в розмірі, екв. 9 600 000 доларів США; на період з 28.07.2006 невідновлювальну кредитну лінію, з можливістю використання в швейцарських франках, в розмірі 4 800 000 доларів США з кінцевим строком погашення основного боргу 13 липня 2012 року…" .

Згідно з п.7 угоди вона набуває чинності з дати її підписання повноважними представниками сторін.

З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитною угодою від 13.07.2005 №18105К15/2102, 13.07.2005 ВАТ "Державний експертно-імпортний банк України" в особі Філії АТ "Укрексімбанк" в м. Тернополі (кредитор), ПрАТ "АГРО-ПРОДУКТ" (поручитель), та ПП "Продекспорт" (позичальник) уклали договір поруки №18105Р1.

Відповідно до статті 1 договору поруки, визначено, що у договорі приведені нижче терміни використовуються у такому значенні:

Кредитна угода - кредитна угода від 13.07.2005 № 18105К15/2102 (з усіма чинними додатками), яка укладена між кредитором та позичальником, відповідно до якої кредитор, при виконанні позичальником певних її умов, надає позичальнику кредит в сумі 5 300 000 00 доларів США на умовах визначених Кредитною угодою, терміном погашення 13 липня 2010 року.

Основне зобов`язання - зобов`язання позичальника, передбачені кредитною угодою, щодо відшкодування суми кредитів, процентів, штрафних санкцій, а також всіх та будь-яких витрат, пов`язаних з наданням та обслуговуванням кредитів.

Згідно з п. 3.1. договору поруки поручитель зобов`язується перед кредитором солідарно відповідати за несвоєчасне та повне виконання позичальником основного зобов`язання, а також відшкодовувати витрати, що будуть визначатися на момент фактичного задоволення, в т.ч. суму кредитів, відсотки, пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання основного зобов`язання, інші понесені витрати внаслідок невиконання або несвоєчасного виконання (неповного) виконання основного зобов`язання.

У випадку невиконання позичальником основного зобов`язання, передбаченого відповідним положенням кредитної угоди, кредитор має право вимагати виконання цього зобов`язання у поручителя та/або позичальника як у солідарних боржників (п.3.2 договору поруки).

Відповідно до п. 7.3 договору поруки всі змін і доповнення до цього договору мають юридичну силу лише за мови виконання їх у письмовій формі та підписання повноважними на то представниками сторін.

13.01.2011 ПАТ "Державний експертно-імпортний банк України" (кредитор), ПрАТ "АГРО-ПРОДУКТ" (поручитель), та ПП "Продекспорт" (позичальник) уклали договір №18105Р1 -1 про внесення змін до договору поруки №18105Р1 від 13.07.2005, і якій сторони домовились викласти статтю 1 договору в наступній редакції:

Кредитна угода - кредитна угода від 13.07.2005 № 18105К15/2102, далі кредитна угода, яка укладена між кредитором та позичальником, відповідно до якої кредитор, при виконанні позичальником певних її умов відкриває позичальнику невідновлювальну кредитну лінію з лімітом заборгованості 4 626 914,29 дол. США терміном погашення 13.07.2013 на визначених кредитною угодою умовах.

Основне зобов`язання - зобов`язання поручителя, передбачені кредитною угодою, щодо відшкодування суми кредитів, процентів, штрафних санкцій, а також всіх та будь-яких витрат, пов`язаних з наданням та обслуговуванням кредитів.

У липні 2013 року ПАТ Державний експортно-імпортний банк України в особі Філії АТ Укрексімбанк звернулось до Господарського суду Тернопільської області з позовом до ПП Продекспорт та ЗАТ Агропродукт:

-про солідарне стягнення заборгованості за кредитними угодами №18105К15/2102 від 13.07.2005 та №6605К48 від 13.07.200, договорами поруки №18105Р1 від 13.07.2005 та №6605Р8 від 13.07.2005 41 003 252,65 грн заборгованості за кредитом; 5 426 712,21 грн заборгованості за несплаченими відсотками; 574 509,51 грн заборгованості за несплаченими комісіями; 1 353 420,28 грн пені за несвоєчасне виконання зобов`язань;

- про стягнення з ПП «Продекспорт» заборгованості за кредитними договорами №6606К35 від 19.07.2006 року, №6606К38 від 27.07.2006 року, №6606К44 від 06.09.2006 року, №6607К23 від 05.11.2007 року, №6609К5 від 01.06.2009 року, №6609К9 від 01.07.2009 124807829,86 грн. заборгованості за кредитом; 16288803,93 грн. заборгованості за несплаченими відсотками; 1476358,37 грн. заборгованості за несплаченими комісіями; 6573707,10 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов`язань (з урахуванням заяви про уточнення (збільшення) позовних вимог вх. № 17940 від 30.10.2013).

За результатом розгляду вказаного позову рішенням Господарського суду Тернопільської області від 31.10.2013 у справі №921/730/13-г/3 такий задоволений в повному обсязі. Присуджено до стягнення з ПП «Продекспорт» та ЗАТ «Агропродукт» солідарно на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в особі Філії АТ «Укрексімбанк» заборгованість за кредитними угодами №18105К15/2102 від 13.07.2005 та №6605К48 від 13.07.2005, договорами поруки №18105Р1 від 13.07.2005 та №6605Р8 від 13.07.2005 41 003 252,65 грн заборгованості за кредитом; 5 426 712,21 грн заборгованості за несплаченими відсотками; 574 509,51 грн заборгованості за несплаченими комісіями; 1 353 420,28 грн пені за несвоєчасне виконання зобов`язань. Присуджено до стягнення з ПП «Продекспорт» на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в особі Філії АТ «Укрексімбанк» заборгованість за кредитними договорами №6606К35 від 19.07.2006, №6606К38 від 27.07.2006, №6606К44 від 06.09.2006, №6607К23 від 05.11.2007, №6609К5 від 01.06.2009, №6609К9 від 01.07.2009 124 807 829,86 грн заборгованості за кредитом; 16 288 803,93 грн заборгованості за несплаченими відсотками; 1 476 358,37 грн заборгованості за несплаченими комісіями; 6 573 707,10 грн пені за несвоєчасне виконання зобов`язань. Присуджено до стягнення солідарно з ПП «Продекспорт» та ЗАТ «Агропродукт» на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в особі Філії АТ «Укрексімбанк» 68 820,00 грн витрат по сплаті судового збору.

З вказаного рішення вбачається, що суд досліджував укладені додаткові угоди до кредитної угоди №18105К15/2102 від 13.07.2005, відповідно до яких виникають зобов`язання ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" щодо надання кредитів та зобов`язання ПП "Продекспорт" щодо повернення кредиту, сплати процентів, комісій, а також інші права та зобов`язання сторін, передбачені кредитною угодою, з моменту укладення сторонами додаткових угод, які є невід`ємними частинами кредитної угоди, в сумах, зазначених в таких додаткових угодах (знаходяться в матеріалах справи).

Також суд досліджував укладені 13.07.2005 ВАТ "Державний експертно-імпортний банк України", ЗАТ "Агропродукт" та ПП "Продекспорт" договори поруки № 18105Р1 та №6605Р8 та в подальшому укладені до них додаткові угоди від 03.08.2006, від 08.02.2010, від 13.01.2011, від 17.10.2013.

При цьому, як вбачається з вказаного рішення, 31.10.2013 відповідачі - ПП «Продекспорт» та ЗАТ «Агропродукт» подали заяви про визнання позову, які прийняті судом.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень 27.07.2019 особа, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Тернопільської області від 31.10.2013 у справі №921/730/13-г/3. Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 28.10.2019 закрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою ОСОБА_1 на підставі п.3 ч.1 ст. 264 ГПК України, у зв`язку з тим, що судовим рішенням від 31.10.2013 не вирішувалось питання про права, інтереси та (або) обов`язки апелянта.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 вказана ухвала апеляційного суду від 28.10.2019 залишена без змін.

20.11.2019 до Західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_2 , яка не була учасником справи №921/730/13-г/3, на рішення Господарського суду Тернопільської області від 31.10.2013 у справі №921/730/13-г/3. Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 25.11.2019 поновлено ОСОБА_2 строк для подання апеляційної скарги.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 11.12.2019 зупинено апеляційне провадження за скаргою ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Тернопільської області від 31.10.2013 у справі №921/730/13-г/3 у зв`язку з знаходженням на розгляді матеріалів справи у Верховному Суді.

Ухвалою від 19.04.2021 поновлено апеляційне провадження за скаргою ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Тернопільської області від 31.10.2013 у справі №921/730/13-г/3 та призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 14.06.2021.

При перегляді рішення місцевого господарського суду судова колегія Західного апеляційного господарського суду керувалась наступним:

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою (частина перша статті 546 ЦК України).

Відповідно до частин 1,2 статі 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Згідно з ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання. Підставою поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника.

Статтею 598 ЦК України встановлені підстави припинення зобов`язання. Вказаною статтею передбачено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Правовідносини між сторонами у даній справі виникли на підставі договору поруки №18105Р1 від 13.07.2005, укладеного ВАТ "Державний експертно-імпортний банк України" в особі Філії АТ "Укрексімбанк" в м. Тернополі (кредитором), ПрАТ "АГРО-ПРОДУКТ" (поручителем), та ПП "Продекспорт" (позичальником) з метою забезпечення виконання позичальником зобов`язання за кредитною угодою від 13.07.2005 №18105К15/2102.

Предметом розгляду даного спору є вимоги позивача - поручителя про визнання припиненою поруку за договором поруки №18105Р1 від 13.07.2005 та визнання недійсним договору №18105З1-1 від 13.01.2011 про внесення змін до договору поруки від 13.07.2005 № 18105Р1, які обгрунтовані тим, що відповідач 1 (позичальник) та відповідач2 (кредитор) уклали без його згоди додаткову угоду до кредитної угоди від 27.07.2006, якою збільшили ліміт кредитування та змінили кінцевий строк кредитування.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів даної справи, у зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитними договорами, в тому числі за кредитною угодою від 13.07.2005 №18105К15/2102, у липні 2013 року ПАТ Державний експортно-імпортний банк України звернулось до Господарського суду Тернопільської області з позовом до ПП Продекспорт та ЗАТ Агропродукт про солідарне стягнення заборгованості, за результатом розгляду якого рішенням Господарського суду Тернопільської області від 31.10.2013 у справі №921/730/13-г/3 такий позов задоволений в повному обсязі. Присуджено до стягнення з ПП «Продекспорт» та ЗАТ «Агропродукт» солідарно на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в особі Філії АТ «Укрексімбанк» заборгованість за кредитними угодами №18105К15/2102 від 13.07.2005 та №6605К48 від 13.07.2005, договорами поруки №18105Р1 від 13.07.2005 та №6605Р8 від 13.07.2005 41 003 252,65 грн заборгованості за кредитом; 5 426 712,21 грн заборгованості за несплаченими відсотками; 574 509,51 грн заборгованості за несплаченими комісіями; 1 353 420,28 грн пені за несвоєчасне виконання зобов`язань.

З вказаного рішення вбачається, що суд досліджував укладені додаткові угоди до кредитної угоди №18105К15/2102 від 13.07.2005, відповідно до яких виникають зобов`язання ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" щодо надання кредитів та зобов`язання ПП "Продекспорт" щодо повернення кредиту, сплати процентів, комісій, а також інші права та зобов`язання сторін, передбачені кредитною угодою, з моменту укладення сторонами додаткових угод, які є невід`ємними частинами Кредитної угоди, в сумах, зазначених в таких додаткових угодах (знаходяться в матеріалах справи).

Також суд досліджував укладені 13.07.2005 ВАТ "Державний експертно-імпортний банк України", ЗАТ "Агропродукт" та ПП "Продекспорт" договори поруки № 18105Р1 та №6605Р8 та в подальшому укладені до них додаткові угоди від 03.08.2006, від 08.02.2010, від 13.01.2011, від 17.10.2013.

При цьому, як вбачається з вказаного рішення, 31.10.2013 відповідачі - ПП «Продекспорт» та ЗАТ «Агропродукт» подали заяви про визнання позову, які прийняті судом.

Отже, у вказаному рішенні встановлені обставини невиконання позичальником своїх зобов`язань, в тому числі за кредитною угодою від 13.07.2005 №18105К15/2102, та факт наявності зобов`язань поручителя ПрАТ Агропродукт за договором поруки №18105Р1 від 13.07.2005 за виконання позичальником своїх зобов`язань за вказаною кредитною угодою. Під час розгляду даної справи як позичальник, так і поручитель визнали заявлені до них позовні вимоги.

Щодо посилань апелянта на те, що рішення Господарського суду Тернопільської області від 31.10.2013 у справі № 921/730/13-г/3 не набрало законної сили, оскільки ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 06.12.2019 відкрито апеляційне провадження з перегляду цього рішення апеляційний суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, після спливу 6 років від дня прийняття вказаного рішення та звернення його до виконання, 20.11.2019 до Західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_2 , яка не була учасником справи №921/730/13-г/3, на рішення Господарського суду Тернопільської області від 31.10.2013 у справі №921/730/13-г/3.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 25.11.2019 поновлено ОСОБА_2 строк для подання апеляційної скарги. Разом з тим, як вбачається з вказаної ухвали, апеляційний суд не зупиняв відповідно до ч. 5 ст. 262 ГПК України дії оскаржуваного рішення. В подальшому ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 11.12.2019 зупинено апеляційне провадження за скаргою ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Тернопільської області від 31.10.2013 у справі №921/730/13-г/3 у зв`язку з знаходженням на розгляді у Верховному Суді матеріалів справи №921/730/13-г/3 разом з касаційною скаргою ОСОБА_1 .

Крім того, за приписами чинного процесуального законодавства у разі подання апеляційної скарги особою, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції перш за все має з`ясувати, чи вирішував суд першої інстанції питання про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника і які конкретно. Встановлення факту вирішення судом першої інстанції зазначених питань є необхідною передумовою для здійснення апеляційного перегляду судового рішення та оцінки доводів особи, яка подала скаргу, оскільки в іншому випадку (якщо буде встановлено, що питання про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника у справі судом першої інстанції не вирішувалися) апеляційний господарський суд закриває апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 264 Господарського процесуального кодексу України (така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.06.2020 у справі N 914/2259/17).

Отже, при здійсненні перегляду рішення від 31.10.2013 у справі №921/730/13-г/3 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 апеляційний суд першочергово буде з`ясувати, чи вирішував суд першої інстанції питання про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника і які конкретно, а не досліджувати зміст спірних правовідносин, пов`язаних з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань та дійсності договору поруки.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що у випадку скасування рішення від 31.10.2013 у справі №921/730/13-г/3 зазначена обставина може бути підставою для перегляду рішення у даній справі за нововиявленими обставинами.

Велика Пала Верховного Суду у постанові від 26.01.2021 у справі 22/1528/15-ц вказала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Тому спосіб захисту інтересу, передбачений пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України, може застосовуватися лише в разі недоступності позивачу можливості захисту його права.

Задоволення позову про визнання відсутності права вимоги в особи, що вважає себе кредитором, і відсутності кореспондуючого обов`язку особи-боржника у відповідних правовідносинах є спрямованим на усунення правової невизначеності. Тобто, відповідне судове рішення має забезпечити, щоби обидві сторони правовідносин могли у майбутньому знати про права одна одної та діяти, не порушуючи їх. А тому такий спосіб захисту є виключно превентивним.

Якщо кредитор, який діяв в умовах правової невизначеності, у минулому порушив права особи, яку він вважає боржником, то для останнього ефективним способом захисту буде той, який спрямований на захист порушеного права, а не на превентивний захист інтересу. Тобто звернення з позовом для усунення правової невизначеності, яка існувала у минулому, в означеній ситуації не є ефективним способом захисту.

Зокрема, якщо суд розглядає справу про стягнення з боржника коштів, то останній має захищати свої права саме в цьому провадженні, заперечуючи проти позову та доводячи відсутність боргу, зокрема відсутність підстав для його нарахування, бо вирішення цього спору призведе до правової визначеності у правовідносинах сторін зобов`язання.

Наявність відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення з відповідача коштів незалежно від того, чи подав останній зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора, зокрема про визнання поруки припиненою. Тому для захисту права відповідача у ситуації, коли кредитор вже звернувся з вказаним позовом про стягнення коштів, не потрібно заявляти зустрічний позов, а останній не може бути задоволений.

Аналогічно після звернення кредитора з позовом про стягнення коштів боржник не може заявляти окремий позов про визнання відсутності права вимоги в кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника. Такий окремий позов теж не може бути задоволений, оскільки боржник має себе захищати у судовому процесі про стягнення з нього коштів, заперечуючи проти відповідного позову кредитора, наприклад, і з тих підстав, що порука припинилася.

Застосування боржником способу захисту інтересу, спрямованого на усунення правової невизначеності у відносинах із кредитором, є належним лише в разі, якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив і відповідне провадження не було відкрите.

У разі, якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту.

Отже, ухвалення судом рішення в справі про стягнення з поручителя кредитної заборгованості унеможливлює задоволення в іншій судовій справі позову про визнання поруки припиненою, якщо такий позов стосується тих самих правовідносин, тих самих прав вимоги, які вже були предметом дослідження у справі про стягнення з поручителя кредитної заборгованості.

Також Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що правова визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого й обов`язкового рішення тільки з метою проведення нового слухання та вирішення справи (рішення ЄСПЛ від 09 листопада 2004 року у справі «Світлана Науменко проти України» (Svetlana Naumenko v. Ukraine), заява № 41984/98, §53).

Водночас, як вбачається з обставин даної справи, під час розгляду судом спору про стягнення кредитної заборгованості у справі №921/730/13-г/3 ні позичальник, ні поручитель не оспорювали суми кредитної заборгованості та чинності договору поруки №18105Р1 від 13.07.2005 та укладених до нього додаткових договорів.

Навпаки, під час розгляду цієї справи вони визнали заявлені банком вимоги про солідарне стягнення з них заборгованості.

На підставі викладеного апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про безпідставність доводів позивача про наявність підстав для визнання поруки припиненою, оскільки дійсність грошових зобов`язань позичальника та зобов`язань поручителя встановлені судовим рішенням у справі, в якій беруть участь ті самі особи.

Також, як встановлено апеляційним судом, ПрАТ «Агро-Продукт» неодноразово зверталося до суду з позовами про визнання припиненою поруки за договором поруки №18105Р1 від 13.07.2015, обгрунтовуючи свої позовні вимоги посиланнями на те, що позичальник та банк укладали додаткові угоди до кредитної угоди, якими змінювали умови основного зобов`язання без згоди поручителя.

Так, у справі №921/695/15/г ПрАТ "Агро-Продукт" посилалось на укладення додаткових угод №18105К15-2/2102 від 17.04.2006, №18105К15-13/2102 від 16.12.2008, №18105К15-21/2102 від 30.09.2009 та№18105К15-35/2102 від 26.10.2012 і за результатом розгляду вказаного позову рішенням від 30.11.2015, залишеним без змін постановою Вищого господарського суду України від 29.06.2016, відмовлено у його задоволенні у зв`язку з тим, що рішенням Господарського суду Тернопільської області від 31.10.2013 у справі №921/730/13-г/3 встановлено наявність грошових зобов`язань позичальника за кредитною угодою №18105К15/2102 від 13.07.2005 та зобов`язань забезпечення поручителя за договором поруки №18105Р 1 від 13.07.2005.

Заявлений у 2015році позов про визнання припиненою поруки за договором поруки від 13.07.2005 №6605Р8, укладеного ВАТ "Укрексімпбанк", ПрАТ "АГРО-ПРОДУКТ" та ПП "Продекспорт", та договором поруки від 13.07.2005 №18105Р1, укладеного ВАТ "Укрексімпбанк", ПрАТ "АГРО-ПРОДУКТ" та ПП "Продекспорт", ухвалою від Господарського суду Тернопільської області у справі № 921/480/15-г/7 залишено без розгляду у зв`язку з не поданням позивачем витребуваних судом документів.

Заявлений у 2018році позов про визнання припиненою поруки за договором поруки №18105Р1 від 13 липня 2005 року та визнання недійсним договору №18105Р1 від 13 січня 2011 року про внесення змін до договору поруки від 13 липня 2005 року № 18105Р1, ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 11.04.2018 у справі № 921/62/18 залишено без розгляду на підставі заявленого ПрАТ "Агро-Продукт" клопотання про залишення позову без розгляду.

На підставі викладеного колегія суддів вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ПрАТ Агро-Продукт про визнання припиненою поруку за договором поруки №18105Р1 від 13.07.2005 та визнання недійсним договору №18105З1-1 від 13.01.2011 про внесення змін до договору поруки від 13.07.2005 № 18105Р1.

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п.1 ст.74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частинами 1, 2 ст.86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Тернопільської області від від 08.09.2020 у справі №921/148/20 ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не обґрунтовані і не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення

Судові витрати в суді апеляційної інстанції.

Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК України). Відтак, згідно ст.129 ГПК України сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржником.

Керуючись ст.ст. 129, 236, 269,271, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Агро-Продукт, б/н від 26.10.2020 (вх. № місцевого суду 109 від 29.10.2020, вх. № апеляційного суду 01-05/3136/20 від 04.11.2020)- залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 08 вересня 2020 року у справі №921/148/20 - залишити без змін.

3. Судовий збір за перегляд справи у суді апеляційної інстанції - покласти на скаржника.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строки та в порядку, визначені статтями 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено 29.04.2021

Головуючий (суддя -доповідач) Т.Б. Бонк

Суддя С.М. Бойко

Суддя О.І. Матущак