ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2021 року м. Дніпро Справа № 904/2032/16

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Вечірко І.О. (доповідач), судді Верхогляд Т.А., Чередко А.Є.,

секретар судового засідання Манчік О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 17.11.2020р. (повний текст складено - 19.11.2020р.) у справі № 904/2032/16 (суддя - Владимиренко І.В., м. Дніпро)

за заявою ОСОБА_1 , с. Лугове Криничанського району Дніпропетровської області

до Державного підприємства "Дослідне господарство "Руно" Національної академії аграрних наук України", с. Затишне Криничанського району Дніпропетровської області

про визнання грошових вимог в сумі 283 848,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.11.2020р. відхилено грошові вимоги ОСОБА_1 до боржника - Державного підприємства "Дослідне господарство "Руно" Національної академії аграрних наук України" в розмірі 283 848,00 грн.

При прийнятті оскаржуваної ухвали суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до вимог процесуального законодавства кожна сторона повинна довести належними та допустимими доказами ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В підтвердження заборгованості ДП ДГ "Руно" НААН України перед ОСОБА_1 , останнім не було надано до суду належних доказів існування договірних підрядних взаємовідносин між сторонами, в тому числі договору підряду, актів виконаних робіт тощо. Також ОСОБА_1 не було надано підтвердження існування трудових відносин ОСОБА_1 з ДП ДГ "Руно" НААН України в надурочний час, відповідно до ст. ст. 62, 106 КЗпПУ. З наданих кредитором довідок ДП ДГ "Руно" НААН України № 07/03-1 від 07.03.2016р., довідок про виконану роботу та інших документів, неможливо встановити дійсність та наявність договірних підрядних взаємовідносин між сторонами у справі. Крім того, ОСОБА_1 не надано суду доказів, які підтверджують повноваження підписантів вищезазначених довідок з боку ДП ДГ "Руно" НААН України.

2. Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи учасників справи.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 17.11.2020р., визнати його грошові вимоги до боржника - Державного підприємства "Дослідне господарство "Руно" Національної академії аграрних наук України" в розмірі 283 848,00 грн., справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

2.1. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 посилається на те, що оскаржувана ухвала про відхилення грошових вимог є незаконною та такою, що ухвалена при неповному з`ясуванні обставин справи.

Залишивши без задоволення клопотання представника кредитора про відкладення судового засідання через неможливість участі у справі у зв`язку з хворобою судом допущено неповне з`ясування обставин справи. Апелянт зазначає, що при відхиленні даного клопотання суд посилається на п. 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", однак в даній постанові ВГС України за суб`єктивною ознакою мав на увазі лише юридичних осіб, які мають штат працівників та можуть замінити вибулого представника. ОСОБА_1 , як фізична особа, що проживає в селі, не мав ані фізичної, ані фінансової можливості негайно замінити свого представника в даній справі. Суд при прийнятті оскаржуваної ухвали посилається лише на пояснення керуючого санацією ДП ДГ "Руно" НААН України не вимагаючи жодного підтвердження цих фактів документальними доказами. Всі підписанти документів, що подані кредитором до суду разом із заявою про визнання грошових вимог, є посадовими особами ДП ДГ "Руно" НААН України і саме у боржника зберігаються відомості про повноваження та посадові обов`язки підписантів. Таким чином, всі письмові докази спростовуються лише усними твердженнями або поясненнями керуючого санацією.

2.2. Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі.

Учасники провадження у справі наданими їм процесуальними правами не скористалися та не направили суду відзив на апеляційну скаргу, що відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду судового рішення.

3. Апеляційне провадження.

3.1. Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 09.02.2021р. (головуючий суддя - Вечірко І.О., судді - Білецька Л.М., Чередко А.Є.) відкрито апеляційне провадження у справі. Розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засідання на 22.03.2021р.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.03.2021р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 26.04.2021р.

Зміна складу колегії суддів відбулась на підставі розпорядження керівника апарату суду від 26.04.2021р. у зв`язку із перебуванням у відпустці судді Білецької Л.М.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.04.2021р. колегією суддів у складі: головуючий суддя - Вечірко І.О., судді - Верхогляд Т.А., Чередко А.Є. дану справу прийнято до свого провадження.

В судовому засіданні 26.04.2021р. представник скаржника надав пояснення в обґрунтування доводів апеляційної скарги, а прокурор Дніпропетровської обласної прокуратури та представник боржника проти доводів апеляційної скарги заперечували.

14.04.2021р. на адресу апеляційного господарського суду від представника скаржника надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи заяв свідків та витягів з їх трудових книжок. Клопотання мотивовано тим, що ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 13.10.2020р. було задоволено клопотання представника кредитора про надання додаткових доказів відповідно до п. 5 ст. 80 ГПК України. Судом було зобов`язано кредитора надати всі документальні докази, в тому числі докази на підтвердження права підпису та повноважень в. о. директора Коляди В.Б. та посадових осіб, зазначених в документах, які додані до заяви про визнання грошових вимог. Проте, докази не були подані до суду першої інстанції через хворобу представника кредитора.

Розглянувши клопотання представника скаржника про долучення до матеріалів справи заяв свідків, колегія суддів дійшла висновку про його відхилення з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 80 ГПК України встановлено, що учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно п. 6 ч. 2 ст. 258 ГПК України в апеляційній скарзі мають бути зазначені нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).

Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними (ч. 9 ст. 80 ГПК України).

Клопотання кредитора про долучення до матеріалів справи заяв свідків інших доказів в порушення вимог ч. 9 ст. 80 ГПК України не містить доказів надсилання (надання) їх копій іншим учасникам провадження у справі.

Згідно ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

У кредитора - ОСОБА_1 був достатній, розумний строк аби скористатися своїм правом на надання доказів, на які він посилається як на підставу своїх доводів. Протягом розгляду його кредиторських вимог, під час проведення трьох судових засідань, кредитор не виконав вимоги ухвали суду першої інстанції та не скористався своїми процесуальними правами.

Незважаючи на те, що кредитор був належним чином повідомлений про час і місце проведення судових засідань в суді першої інстанції та обізнаний зі своїми процесуальними правами і обов`язками, він лише під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції після відкриття апеляційного провадження надав додаткові докази.

Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав і обов`язків. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Однак кредитор, надаючи до суду апеляційної інстанції клопотання про приєднання нових доказів, а саме заяв свідків не заявив клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на їх подання. Крім того, слід звернути увагу, що заяви свідків складені 06.04.2021р., тобто після прийняття оскаржуваної ухвали та відкриття провадження у справі апеляційним господарським судом. Таким чином, відповідні докази не існували на час розгляду справи судом першої інстанції.

Відтак, клопотання скаржника про долучення до матеріалів справи заяв свідків є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

26.04.2021р. в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

3.2. Фактичні обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 05.04.2019р. порушено провадження у справі про банкрутство Державного підприємства "Дослідне господарство "РУНО" Національної академії аграрних наук України" ().

09.06.2020р. до Господарського суду Дніпропетровської області надійшла заява фізичної особи ОСОБА_1 до Державного підприємства "Дослідне господарство "РУНО" Національної академії аграрних наук України" про визнання грошових вимог в розмірі 283 848,00 грн.

Як стверджує заявник, 16.05.2013р. представником ДП ДГ "Руно" НААН України було запропоновано ОСОБА_1 виконати роботи по внесенню гербіцидів на поля, які належали ДП ДГ "Руно" НААН України. Також було обумовлено, що ОСОБА_1 здійснюються роботи на своєму тракторі. Вартість робіт складає 80 грн. за 1 га.

Виконані роботи приймаються на підставі актів-прийому передачі робіт, оформлених у вигляді довідок про виконаний обсяг робіт. Самі гербіциди надавались ДП ДГ "РУНО" НААН України.

Оплату роботи обумовлено здійснити після збору врожаю наприкінці 2013 року.

Протягом 2013р. ОСОБА_1 виконав роботи по внесенню гербіцидів для ДП ДГ "Руно" НААН України на площі 1259,6 га загальною вартістю 100 768 грн.

У 2014р. ОСОБА_1 виконано роботи по внесенню гербіцидів для ДП ДГ "Руно" НААН України на площі 2211,3 га вартістю 176 904 грн., а в 2015р. виконано аналогічні роботи на площі 891,2 га на суму 106 944 грн. При цьому вартість робіт в 2015р. складала 120 грн./га.

Боржником було прийнято виконано роботу, про що свідчать довідки про внесення гербіцидів, що містяться в матеріалах справи (грошові вимоги, а. с. 5-10).

ОСОБА_1 вважає, що між ним та ДП ДГ "Руно" НААН України було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, боржник підтвердив факт виконання робіт шляхом оформлення довідок. Претензій з приводу якості робіт від боржника також не надходило. Окрім того, 07 березня 2016 року, ДП ДГ "Руно" НААН України надало ОСОБА_1 довідку № 07/03-1, у якій підтвердило існуючий перед ОСОБА_1 борг.

Заперечуючи проти задоволення кредиторських вимог ОСОБА_1 у даній справі арбітражний керуючий Савченко Вячеслав Анатолійович надав довідку ДП ДГ "Руно" НААН України №12/03-1 від 12.03.2020, яка підтверджує факт існування трудових відносин між сторонами в період з 1984 року по 2015 рік.

Відповідно до вищезгаданої довідки заробітна плата ОСОБА_1 за весь період роботи виплачена в повному обсязі, заборгованість відсутня. За даними бухгалтерського обліку станом на 01.03.2020р. відсутні дані щодо виконуваних робіт, послуг.

Згідно із наказом ДП ДГ "Руно" НААН України № 130к про припинення строкового трудового договору, ОСОБА_1 був звільнений з посади механіка механізованого загону № 2 05 листопада 2015 року у зв`язку із закінченням строку трудового договору (ч. 2 ст. 36 КЗпП України).

В матеріалах справи містяться нотаріально посвідчені пояснення головного бухгалтера ДП ДГ "Руно" НААН України ОСОБА_2 (грошові вимоги, а. с. 64), відповідно до яких остання повідомляє про наступне.

Згідно первинних документів бухгалтерського обліку на підприємстві відсутня заборгованість перед ОСОБА_1 за період з 01.01.2013р. по 31.12.2015р. в розмірі 232 848,00 грн. за виконані послуги за договором підряду.

Також відсутні первинні документи, а саме оригінал договору підряду, акти виконаних робіт, погоджений кошторис вартості робіт, документи підтверджуючі наявність у виконавця робіт спеціальної техніки для їх виконання на праві власності або в оренді, документи підтверджуючі право у виконавця на виконання робіт з небезпечними хімічними речовинами. Відповідно до того, що бухгалтерський облік не містить таких даних, то і в розрахунок річних балансів до розділу кредиторської заборгованості дані не внесені.

ОСОБА_2 стверджує, що ДП ДГ "Руно" НААН України як державне підприємство не могло закупати роботи та послуги без відповідних первинних документів.

У зв`язку з тим, що виконувані роботи були пов`язані з поводженням з отруйними хімічними речовинами, то в журналі обліку інструктажу та допуску до небезпечних робіт мали бути відповідні записи, проте такі відсутні.

Надані кредитором довідки про виконання ним робіт у позанормований час складені не за формою, не на фірмовому бланку, не затверджені керівником та не скріплені печаткою підприємства. Крім того, вони не містять будь-якої інформації про взяття цих робіт до обліку бухгалтерії, відсутні резолюції керівника.

Вищезгадані довідки не містять конкретної дати виконання робіт, обсягу виконаних робіт, назви гербіцидів які вносились, назви культури під яку вносились, що унеможливлює ідентифікацію наявності на балансі підприємства витратних матеріалів, які нібито вносились.

Перебуваючи в офіційних трудових відносинах з ДП ДГ "Руно" НААН України ОСОБА_1 не міг одночасно надавати послуги в позанормаваний час, оскільки КЗпП України для позанормованої роботи передбачає відповідні нарахування.

3.3. Оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про наступне.

13.12.2016р. ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/2032/16 припинено процедуру розпорядження майном боржника; введено процедуру санації боржника.

21.10.2019р. набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства.

Відповідно до ч. 2 "Прикінцевих та перехідних положень" Кодексу України з процедур банкрутства з дня введення в дію цього Кодексу визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Згідно з ч. 4 "Прикінцевих та перехідних положень" цього Кодексу з дня введення його в дію подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Оскільки справа № 904/2032/16 перебуває на стадії застосування процедури санації провадження у даній справі здійснюється відповідно до положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (надалі - Закон про банкрутство).

09.06.2020р. до господарського суду Дніпропетровської області надійшла заява фізичної особи ОСОБА_1 до Державного підприємства "Дослідне господарство "РУНО" Національної академії аграрних наук України" про визнання грошових вимог в розмірі 283 848,00 грн.

Звертаючись із заявою про визнання грошових вимог до боржника, ОСОБА_1 посилається на те, що між ним та ДП ДГ "Руно" НААН України виникли правовідносини щодо внесення гербіцидів для ДП ДГ "Руно" НААН України на підставі усного договору підряду.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, цивільно-правовим договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (ч. 1-2 ст. 837 ЦК України)

Згідно довідки № 12/03-1 від 12.03.2020р., наданої ДП ДГ "Руно" НААН України ОСОБА_1 дійсно працював у господарстві в періоди: 05.03.1984р.-24.06.1985р., 27.07.1987р.-17.04.1988р. електриком акумуляторником автогаража; 18.04.1988р.-23.01.1989р. слюсарем-вулканізатором автогаража; 01.03.1993р.-15.11.2004р., 31.03.2005р.-11.09.2005р., 12.04.2006р.-15.07.2006р. трактаристом-машиністом мехзагону № 2; 16.07.2006р.-28.11.2006р., 18.04.2007р.-08.11.2007р., 25.04.2008р.-22.12.2008р., 01.04.2009р.-14.10.2009р., 01.04.2010р.-25.12.2010р., 01.04.2011р.-08.11.2011р., 27.03.2012р.-27.11.2012р., 17.04.2013р.-15.10.2013р., 01.04.2014р.-14.10.2014р., 23.01.2015р.-05.11.2015р. механіком мехзагону № 2.

Відповідно до наказу № 130к про припинення строкового трудового договору від 05.11.2015р. ОСОБА_1 звільнено з посади механіка механізованого загону № 2 у зв`язку із закінченням строку трудового договору (ч. 2ст. 36 КЗпП України).

Апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про існування між ОСОБА_1 та ДП ДГ "Руно" НААН України саме трудових відносин, а не цивільно-правових, як про це зазначає кредитор, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Основною ознакою, що відрізняє підрядні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Підрядник, який працює згідно з цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

Трудовий договір це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання, трудова діяльність не припиняється.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові КЦС ВС від 08.05.2018р. у справі №127/21595-16-ц.

Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Статтею 22 КЗпП України встановлені гарантії при укладанні трудового договору, на відміну від договору підряду, який таких гарантій не передбачає.

Крім того, при укладанні трудового договору особа набуває статусу працівника та його трудові відносини врегульовуються чинним законодавством про працю, в той час як за договором підряду особа є учасником цивільних правовідносин, що регулюються цивільним законодавством України, внаслідок чого вона набуває статусу виконавця або підрядника.

Трудовий договір укладається в письмовій формі, про що робиться відповідний запис в трудовій книжці.

Договір підряду може бути укладено в будь-якій формі, при чому запис в трудовій книжці не робиться.

Припинення трудових відносин відбувається тільки в порядку, визначеному в КЗпП України з відповідним записом про це в трудовій книжці. Договір підряду припиняється виконанням обумовленої роботи, шляхом складення акту приймання-передачі, що підписується сторонами договору. Про припинення договору підряду запис в трудовій книжці не здійснюється.

Відповідно до норм трудового і цивільного законодавства договір підряду за своїм змістом та правовою природою не є трудовим.

Колегія суддів відхиляє твердження кредитора, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали керувався лише поясненнями арбітражного керуючого ДП ДГ "Руно" НААН України з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.08.2020р. зобов`язано ОСОБА_1 надати до суду документи, підтверджуючі заявлені кредиторські вимоги до боржника; керуючого санацією та боржника надати до суду повідомлення щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про визнання грошових вимог.

На виконання зазначеної ухвали арбітражним керуючим ДП ДГ "Руно" НААН України надано до суду повідомлення про результати розгляду заяви фізичної особи ОСОБА_1 про визнання грошових вимог від 01.09.2020р. № 02-04/126.

Ухвалами від 08.09.2020р., 13.10.2020р. у зв`язку з не наданням документальних доказів в підтвердження заявлених кредиторських вимог ОСОБА_1 повторно зобов`язано надати відповідні документи до суду, а також докази в підтвердження повноважень посадових осіб, якими підписано документи, що подані до заяви про визнання грошових вимог.

Статтею 74 ГПК встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події.

У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

В матеріалах справи відсутні витребувані судом першої інстанції докази на підтвердження заявлених кредиторських вимог, докази виконання ОСОБА_1 роботи в понадурочний час, а також будь-які пояснення щодо неможливості подання витребуваних доказів, що свідчить про не виконання кредитором приписів, визначених в ухвалах суду.

Апеляційним господарським судом не можуть бути взяті до уваги доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції прав кредитора при розгляді справи за відсутності його представника. Так, до клопотання представника кредитора, поданого до місцевого господарського суду, про відкладення судового засідання представником кредитора не було надано жодного документального доказу в підтвердження наявності поважних причин неможливості участі в судовому засіданні. Крім того, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, про порушення і неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення не отримали підтвердження, не спростовують обставин, на які послався місцевий господарський суд.

3.4. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Звертаючись із апеляційною скаргою, скаржник не спростував наведених висновків суду першої інстанції та не довів неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права, як необхідної передумови для зміни чи скасування прийнятого ним судового рішення.

З урахуванням викладеного, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала місцевого господарського суду у даній справі має бути залишена без змін.

3.5. Розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 275-282 ГПК України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 17.11.2020р. у справі № 904/2032/16 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови складено - 30.04.2021р.

Головуючий суддя І.О. Вечірко

Суддя Т.А. Верхогляд

Суддя А.Є. Чередко