УХВАЛА

м. Київ

28.04.2021Справа № 910/1580/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд-Вест"

про ухвалення додаткового рішення

у справі № 910/1580/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд-Вест"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення заборгованості за Договором підряду в розмірі 3 682 537,05 грн.

Представники учасників судового процесу: не викликались.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.04.2021 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд-Вест" задоволено повністю, стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд-Вест" заборгованість у розмірі 3 682 537 грн. 05 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 55 238 грн. 06 коп.

26.04.2021 представником позивача подано заяву про ухвалення додаткового рішення, в обґрунтування якої, позивач зазначає про наявність підстав для ухвалення додаткового рішення на підставі п. 3 ч. 1 ст. 244 ГПК України та стягнення з відповідача на користь позивача 75 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, оскільки судом не вирішено питання про судові витрати позивача на професійну правничу допомогу.

Розглянувши заяву позивача про ухвалення додаткового рішення, суд дійшов наступного висновку.

Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частина 1 ст. 124 ГПК України встановлює, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Частина 1 ст. 123 ГПК України встановлює, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України).

Таким чином, за приписами ГПК України попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат сторона має подати до суду разом з першою заявою по суті спору, якими відповідно до приписів ч. 2 ст. 161 ГПК України є позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

При цьому, за приписами ч. 2 ст. 124 ГПК України у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

З матеріалів справи вбачається, що першою заявою по суті спору, є позовна заява, у якій позивачем зазначено, що: «Орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс та які очікує понести у зв`язку із розглядом цього позову господарським судом міста Києва дорівнює 423 491 грн. 76 коп. та складається із судового збору - 55 238 грн. 06 коп., витрат на професійну правничу допомогу 368 253 грн. 70 коп.».

В свою чергу, у прохальній частині позовної заяви позивачем заявлено про покладення всіх судових витрат, у тому числі всіх витрат на правову допомогу на відповідача, без наведення сум таких витрат.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

При цьому, принцип рівності сторін є одним із елементів більш широкого поняття справедливого судового розгляду в розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції. Останній потребує "справедливої рівноваги сторін": кожна сторона повинна мати розумну можливість надати свою позицію в умовах, які не створюють для неї суттєвих незручностей порівняно з іншою стороною (рішення у справі "Івон проти Франції" від 24.07.2003 року, рішення у справі "Нідерест-Хубер проти Швейцарії" від 18.02.1997 року).

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Отже, звертаючись до суду з позовною заявою, позивачем наведено орієнтовний перелік судових витрат, без їх конкретизації по видах та сумах у прохальній частині позовної заяви, тобто, наводячи лише можливий, орієнтований їх перелік у тексті позовної заяви.

Водночас, до поданої 26.04.2021 заяви про ухвалення додаткового рішення, позивачем долучено докази в підтвердження понесених судових витрат.

Водночас, позивачем в процесі розгляду справи не заявлялось про те, що докази в підтвердження понесення судових витрат будуть надані в порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України після ухвалення рішення суду по суті позовних вимог, що вбачається як з матеріалів справи, так і з протоколів судових засідань, разом з тим, станом на момент розгляду справи по суті, позивачем так і не було визначено суму судових витрат по витратам на професійну правничу допомогу.

Частина 1 ст. 123 ГПК України встановлює, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (п. 1 та п. 4 ч. 3 ст. 123 ГПК України).

Так, частиною 8 статті 129 ГПК України встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Суд враховує, що вирішення питання про судові витрати, у разі подання заяв в порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України, має відбуватись виходячи із положень ч. 1 ст. 221 ГПК України, якою унормовано, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог, натомість подана 26.04.2021 заява позивача про ухвалення додаткового рішення, зводиться саме до необхідності ухвалення додаткового рішення щодо витрат на професійну правничу допомогу, конкретний розмір яких, в процесі розгляду справи, позивачем не визначався та не заявлявся до стягнення з відповідача, у зв`язку з не розподілом таких витрат судом.

Отже, розглядаючи заяву позивача подану у порядку п. 3 ч. 1 ст. 244 ГПК України, суд зазначає, що вимог про стягнення (розподіл) з відповідача витрат на професійну правничу допомогу із визначенням їх конкретного розміру, прохальна частина позовної заяви не містить.

Отже, з вищевикладеного вбачається, що у даному випадку у суду при прийнятті рішення були відсутні підстави для вирішення питання про судові витрати з огляду на незаявлення їх конкретного розміру, а отже посилання позивача на не вирішення судом питання про судові витрати є необґрунтованими, оскільки позовна заява не містить чітких вимог по судовим витратам.

При цьому, принцип рівності сторін є одним із елементів більш широкого поняття справедливого судового розгляду в розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції. Останній потребує "справедливої рівноваги сторін": кожна сторона повинна мати розумну можливість надати свою позицію в умовах, які не створюють для неї суттєвих незручностей порівняно з іншою стороною (рішення у справі "Івон проти Франції" від 24.07.2003 року, рішення у справі "Нідерест-Хубер проти Швейцарії" від 18.02.1997 року).

Керуючись статтями 234, 244 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд-Вест" про ухвалення додаткового рішення відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у порядку та строки, визначені статтями 256, 257 та підпунктом 17.5 пункту 17 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.А. Грєхова