РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.04.2021Справа № 910/2144/21
Господарський суд міста Києва у складі: судді Васильченко Т.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи №910/2144/21

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "Енергомонтажвентиляція"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Технології будівництва"

про стягнення 174739,68 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "Енергомонтажвентиляція" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Технології будівництва" про стягнення вартості безпідставно збереженого майна в сумі 174739,68 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач завищив розмір штрафних санкцій, які зазначені в довідці про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за серпень 2019 року, у зв`язку з чим безпідставно утримує належні до сплати позивачу грошові кошти за виконані підрядні роботи, а відтак просить стягнути 156050,66 грн безпідставно збережених коштів, 12083,59 грн інфляційних втрат та 6605,43 грн 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.02.2021 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 22.02.2021 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 03189, м. Київ, вул. Вільямса Академіка, буд. 6-Д, офіс 43.

З наявного в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що ухвала Господарського суду міста Києва від 24.02.2021 була отримана відповідачем - 01.03.2021.

У відповідності до вимог статей 165, 251 Господарського процесуального кодексу України, відповідачу був встановлений строк для подання відзиву на позовну заяву протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Втім відповідач, у визначений судом строк, не подав ні відзиву на позовну заяву, ні клопотання про продовження строку на його подання.

Приписами ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у встановлений строк не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

24.01.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "Енергомонтажвентиляція" (субпідрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Фенікс груп" (нова назва Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Технології будівництва") (підрядник) укладено договір підряду №108/01-04 (далі - договір), відповідно до пункту 1.1 якого субпідрядник зобов`язується виконати роботи на об`єкті в межах визначених у кошторисі (додаток №1 до договору), та в інших додатках до договору, та здати підряднику у встановлений строк роботи на об`єкті, а підрядник - прийняти належним чином виконані роботи на об`єкті та оплатити їх.

Пунктом 1.8 договору визначено, що фактично виконаний субпідрядником комплекс робіт за договором приймається на підставі актів приймання виконаних робіт.

Договірна ціна визначається відповідно до кошторису (додаток №1) та складається із сукупної вартості всіх підписаних в межах договору актів виконаних робіт (пункт 2.1 договору).

Згідно з пунктом 3.2 договору тривалість виконання робіт визначається згідно з графіком виконання робіт (додаток №2). Роботи проводяться відповідно до графіку виконання робіт та повинні бути виконані субпідрядником до останнього терміну (дати) виконання робіт, який визначений в графіку виконання робіт, та передані підряднику за актами приймання виконаних робіт (пункт 3.3 договору).

У пункті 3.4 договору визначено, що виконання робіт може бути припинено або зупинено більш ніж на три календарні дні виключно за письмовим погодженням сторін, через обставини: порушення підрядником умов фінансування або відсутності електропостачання на об`єкті, якщо без цього є неможливим виконання робіт (п. 3.4.3 договору). У разі настання зазначених обставин, строки виконання таких робіт переглядаються сторонами. Про необхідність припинення (призупинення) робіт субпідрядник негайно письмово повідомляє підрядника, з наданням документів про підтвердження обґрунтованості припинення (призупинення) робіт.

Рішення про зміну строків виконання робіт оформлюється сторонами шляхом укладання додаткового договору до договору (пункт 3.5 договору).

Оплата фактично виконаних робіт, за вирахуванням сплаченого авансу, здійснюється підрядником протягом десяти банківських днів з моменту підписання сторонами акту приймання виконаних будівельних робіт і довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати по формі КБ-3 (п. 4.3 договору).

При зміні договірної ціни або строків виконання робіт сторони укладають додатковий договір до договору (пункт 5.2 договору).

Відповідно до пункту 14.1 договору субпідрядник несе відповідальність перед підрядником за збитки, пов`язані з неякісним і невчасним виконанням своїх зобов`язань по даному договору.

Пунктом 14.2 договору передбачено, що при порушенні з вини субпідрядника термінів виконання робіт він сплачує підряднику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості несвоєчасно виконаних робіт за договором за кожний день перевищення терміну виконання робіт.

У разі порушення строків виконання робіт субпідрядник додатково сплачує штраф у розмірі п`яти відсотків від вартості прострочених робіт за кожен випадок прострочення (пункт 14.4 договору).

24.05.2019 сторони уклали додатковий договір №3 до договору підряду №108/01-04 від 24.01.2019, відповідно до пункту 1 якого узгодили, що при виконанні договору підряду №108/01-04 від 24.01.2019 виникла необхідність у виконанні підрядником додаткових робіт, не включених у вартість робіт виконуваних підрядником згідно умов договору.

Згідно з пунктом 2 додаткового договору № 3 від 24.05.2019, керуючись п. 2.4 договору, сторони цим додатковим договором доповнили договірну ціну до договору та погодили виконання підрядником наступних додаткових робіт: a) перелік додаткових робіт вказаний в додатку № 1 до додаткового договору; b) додаткові роботи повинні виконуватися згідно з додатком №2 - "календарний графік виконання робіт", який є невід`ємною частиною цього додаткового договору; c) вартість додаткових робіт відповідно до додатка №1 до додаткового договору становить 3 877 261,54 грн. Вказані додаткові роботи виконуються на умовах, визначених договором.

У пункті 3 додаткової угоди № 3 від 24.05.2019 передбачено, що оплата згідно даної додаткової угоди здійснюється наступним чином: попередня оплата у розмірі 100% вартості матеріалів та обладнання, що складає 2837002,92 грн. оплачується з 03.06.2019 по 05.06.2019; подальші розрахунки здійснюються протягом п`яти робочих днів з дати підписання актів виконаних робіт.

У Додатку № 1 до додаткового договору № 3 від 24.05.2019 сторони встановили договірну ціну по вартості матеріалів і монтажу станції холодопостачання на загальну суму 3877261,54 грн, в т.ч. матеріали і обладнання на суму 2364189,10 грн, монтажні роботи на суму 454941,79 грн, транспортні витрати на суму 118208,46 грн, прибуток 10% на суму 293731,93 грн, ПДВ на суму 646210,26 грн.

Згідно календарного графіку виконання робіт, що є додатком № 2 до додаткового договору № 3 від 24.05.2019, будівельні роботи мали бути виконані у липні 2019 року.

30.08.2019 сторони підписали акт № 06/08 приймання виконаних будівельних робіт за серпень 2019 року на загальну суму 3877261,54 грн, в т.ч. 646210,26 грн ПДВ.

Також сторони підписали довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за серпень 2019, у якій визначили вартість робіт, що підлягає сплаті, в сумі 358679,75 грн. При цьому, у довідку включені штрафні санкції згідно п. 14.2 та 14.4 договору підряду №108/01-04 від 24.01.2019 на загальну суму 222756,64 грн.

Позивач посилаючись на безпідставність застосування до нього штрафних санкцій за договором підряду в зв`язку з простроченням виконання будівельних робіт із розрахунку від загальної вартості, встановленої у акті № 06/08, вважає, що відповідач в порушення умов договору безпідставно утримав та не виплачує позивачу 156050,66 грн вартості виконаних робіт, що є безпідставно збереженим майном згідно ст. 1212 Цивільного кодексу України та підлягає поверненню позивачу згідно з ч. 1 ст. 1213 Цивільного кодексу України.

Так, за розрахунком позивача, у зв`язку з порушенням термінів здачі виконаних будівельних робіт на підставі п. 14.4 договору підряду штраф у розмірі 5% від вартості прострочених робіт має складати 52012,93 грн із розрахунку 1040258,62 грн (вартість робіт без урахування обладнання та устаткування)*5%, а пеня - 7752,06 грн із розрахунку 1040258,62 грн * 8 днів прострочки * 0,093 (подвійна облікова ставка)/100.

Таким чином, на думку позивача, відповідач як підрядник мав право застосувати до позивача як до субпідрядника штрафні санкції на загальну суму 59764,99 грн (52012,93 грн - штраф та 7752,06 грн - пеня), а не 222756,64 грн.

Відтак, оскільки, на думку позивача, відповідач безпідставно зберігає грошові кошти у розмірі 156050,66 грн у зв`язку з безпідставним застосуванням штрафних санкцій та без наявності правових та договірних підстав, останній зобов`язаний їх повернути з урахуванням інфляційних втрат в сумі 12083,59 грн та трьох відсотків річних в сумі 6605,43 грн, що нараховані згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Оцінюючи подані учасниками справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов таких висновків.

Стаття 509 Цивільного кодексу України визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, що передбачені цим Кодексом.

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Окремим видом договору підряду є договір будівельного підряду.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором будівельного підряду, а частинами 1, 2 статті 875 Цивільного кодексу України визначено, що за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта.

У відповідності до ч.1 ст. 877 ЦК України підрядник зобов`язаний здійснювати будівництво та пов`язані з ним будівельні роботи відповідно до проектної документації, що визначає обсяг і зміст робіт та інші вимоги, які ставляться до робіт та до кошторису, що визначає ціну робіт. Підрядник зобов`язаний виконати усі роботи, визначені у проектній документації та в кошторисі (проектно-кошторисній документації), якщо інше не встановлено договором будівельного підряду.

Частинами 4, 6 статті 882 Цивільного кодексу України передбачено, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформлюється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта, про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Замовник має право відмовитися від прийняття робіт у разі виявлення недоліків, які виключають можливість використання об`єкта для вказаної в договорі мети та не можуть бути усунені підрядником, замовником або третьою особою.

У статті 846 Цивільного кодексу України закріплено, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

За правилами ст. 883 Цивільного кодексу України підрядник відповідає за недоліки збудованого об`єкта, за прострочення передання його замовникові та за інші порушення договору (за недосягнення проектної потужності, інших запроектованих показників тощо), якщо не доведе, що ці порушення сталися не з його вини.

За невиконання або неналежне виконання обов`язків за договором будівельного підряду підрядник сплачує неустойку, встановлену договором або законом, та відшкодовує збитки в повному обсязі.

Суми неустойки (пені), сплачені підрядником за порушення строків виконання окремих робіт, повертаються підрядникові у разі закінчення всіх робіт до встановленого договором граничного терміну.

Як підтверджується матеріалами справи, виконані відповідачем підрядні роботи були прийняті позивачем 30.08.2019 за актом № 06/08 приймання виконаних будівельних робіт за серпень 2019 року на загальну суму 3877261,54 грн; при цьому роботи прийняті за вартістю обумовленою сторонами у додатковому договорі та невід`ємному додатку до договору №1 (договірна ціна).

Одночасно сторони підписали Довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за серпень 2019 р., у якій визначили вартість робіт, що підлягає сплаті, в сумі 358679,75 грн, до якої включені штрафні санкції до підрядника на загальну суму 222756,64 грн згідно п. 14.2 та п. 14.4 договору підряду № 108/01-04 від 24.01.2019.

Згідно з ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов: набуття або збереження майна, це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути з її володіння; мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи, тобто збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; обов`язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи, тобто, мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Як було встановлено вище, правовідносини між сторонами виникли на підставі укладеного між ними договору підряду, а спірні штрафні санкції (штраф та пеня) були нараховані замовником (підрядником за договором) у зв`язку з порушенням підрядником (субпідрядником за договором) строків виконання обумовлених договором робіт, тобто за порушення договірного зобов`язання, що виключає можливість застосування до спірних правовідносин положень статей 1212, 1213, 1214 ЦК України.

При цьому, позивач не подав суду будь-які докази на підтвердження набуття відповідачем будь-якого майна, зокрема, грошових коштів, які б обов`язково мали б вибути з його володіння.

Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зазначена норма застосовується за наявності сукупності таких умов: набуття (збереження) майна (майном також є грошові кошти) однією особою за рахунок іншої; відсутність для цього підстав; або коли така підстава згодом відпала.

Випадки, коли зобов`язання було припинено на вимогу однієї із сторін відповідно до закону чи умов договору, укладення між сторонами договору, визнаного в судовому порядку недійсним тощо, належить до таких підстав.

Про можливість виникнення позадоговірного грошового зобов`язання на підставі статті 1212 ЦК України зазначала також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі №910/10156/17.

Тоді як, укладений між сторонами договір був чинний станом на час приймання виконаних будівельних робіт за серпень 2019 року, недійсним в судовому порядку визнаний не був, а відтак його умови створили для його сторін відповідні зобов`язання. При цьому, зобов`язання за договором підряду (додатковим договором №3) припинились його виконанням, що також унеможливлює застосувати положення законодавства про безпідставність набуття та збереження майна до спірних правовідносин, а відповідно і пред`явлення до відповідача кондикційного позову.

Разом з цим, як вбачається зі змісту відповіді на претензію позивача, відповідач послався на судову справу №910/1325/20, зазначаючи про правомірність застосування договірних штрафних санкцій.

Судом встановлено, що на розгляді Господарського суду міста Києва перебувала справа № 910/1325/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "Енергомонтажвентиляція" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Технології будівництва" про стягнення 241349,77 грн. Предметом спору у вказаній справі була заборгованість за виконані позивачем роботи згідно акту № 06/08 приймання виконаних будівельних робіт за серпень 2019 року з урахуванням застосованих до позивача штрафних санкції на підставі п.п. 14.2 та 14.4 договору підряду № 108/01-04 від 24.01.2019.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.04.2020 позовні вимоги були задоволені повністю; присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Технології будівництва" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "Енергомонтажвентиляція" основний борг в сумі 215815,34 грн, пеню в сумі 24241,48 грн, інфляційні втрати в сумі 1292,95 грн, судовий збір в сумі 3620,25 грн та витрати на правову допомогу в сумі 20000,00 грн.

В той же час, постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.08.2020, яка у відповідності до приписів статті 284 Господарського процесуального кодексу України набрала законної сили, скасовано рішення Господарського суду міста Києва від 17.04.2020 у справі № 910/1325/20 та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено повністю.

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції було встановлено, що роботи були здані субпідрядником з пропуском строку, у зв`язку з чим підрядником правомірно накладені штрафні санкції у розмірі 222756,64 грн на Товариство з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "Енергомонтажвентиляція" відповідно до п. 14.2 та п. 14.4 договору підряду №108/01-04 від 24.01.2019, які були утримані шляхом зменшення сум до виплат за згодою сторін, що підтверджується довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за серпень 2019 від 30.08.2019.

Норми статті 129-1 Конституції України визначають обов`язковість виконання усіма суб`єктами прав судового рішення у вказаній справі.

Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 року у справі за заявою №48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України", а також рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 року у справі за заявою №28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права частиною спільної спадщини Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності (рішення у справі «Брумареску проти Румунії»). Юридична визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішень. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного розгляду справи та її нового вирішення.

Відтак, з огляду на встановлені Північним апеляційним господарським судом обставини у справі № 910/1325/20, суд відхиляє доводи позивача про безпідставність нарахування відповідачем штрафних санкцій у визначеному договорі розмірі. При цьому, на переконання суду, підписавши довідку про вартість виконаних будівельних робіт без зауважень, позивач висловив свою згоду із нарахованими штрафними санкціями.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позаяк позивач жодних належних, допустимих та достовірних доказів у відповідності до вищезазначених вимог чинного законодавства, на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог щодо стягнення безпідставно утриманого майна, суду не надав.

Приймаючи до уваги все вищевикладене в сукупності суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи висновки суду про відмову в задоволенні позовних вимог витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76-80, 129, 232, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "Енергомонтажвентиляція" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Технології будівництва" про стягнення 174739,68 грн відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України та п.п. 17.5 п. 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 26.04.2021.

Суддя Т.В. Васильченко