ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
"27" квітня 2021 р. Справа №914/649/20
Західний апеляційний господарський суд у складі:
головуючого - судді Матущака О.І.
суддів: Бонк Т.Б.
Бойко С.М.
розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЗФВ», м. Львів
про вжиття заходів забезпечення позову
за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЗФВ», м. Львів
на рішення Господарського суду Львівської області від 30.11.2020 (повний текст рішення складено 09.12.2020, суддя Бортник О.Ю.)
у справі №914/649/20
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЗФВ», м. Львів
до відповідачів 1. Львівської міської ради, м. Львів
2.Товариства з обмеженою відповідальністю Будімпекс-2000, м. Львів
про визнання незаконною та скасування ухвали ЛМР від 21.11.2019 №5969, визнання незаконною бездіяльності Львівської міської ради та зобов`язання до вчинення дій; про скасування реєстраційних дій з реєстрації земельних ділянок

У провадженні Західного апеляційного господарського суду у складі колегії суддів: головуючого судді Матущака О.І., суддів Гриців В.М., Зварич О.В. перебуває справа №914/649/20.
У судовому засіданні 07.04.2021 судом оголошено перерву до 11.05.2021.
Враховуючи те, що відповідно до ст. 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи, на підставі службової записки головуючого судді Матущака О.І. та перебування у відпустці суддів Гриців В.М. та Зварич О.В., розпорядженням керівника апарату №315 зобов`язано провести автоматизовану складу суду.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу справи від 26.04.2021 у склад колегії для розгляду справи введено замість суддів Гриців В.М. та Зварич О.В. суддів Бонк Т.Б. та Бойко С.М.
Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Подана позивачем заява мотивована тим, що позивач ТОВ «ЛЗФВ» є власником нерухомого майна у м. Львові по вул. Зеленій, 149. При цьому, 21.08.2018 ТОВ «ЛЗФВ» подало до Львівської міської ради заяву №25 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у м. Львові по вул. Зеленій, 149, площею 0,7807 га. До заяви було додано, зокрема, план земельної ділянки площею 0,7807 га у відповідній конфігурації та докази наявності права власності на нерухоме майно, що знаходиться на цій земельній ділянці. Проте, всупереч вимогам ст. 123 ЗК України Львівська міська рада до теперішнього часу не прийняла рішення за наслідками поданої позивачем вищезгаданої заяви.
Водночас у той самий час до Львівської міської ради подано заяву відповідачем-2 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у м. Львові по вул. Зеленій, 149, площею 0,3832 га. При цьому, Львівською міською радою 21.11.2019 було прийнято ухвалу №5969, якою було надано ТОВ «Будімпекс-2000» дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтованою площею 0,3832 га.
Згідно пояснювальної записки до проекту ухвали №5969 пропонована до відведення на користь ТОВ «Будімпекс-2000» ділянка входить в межі земельної ділянки, яка обліковується за заводом фрезерних верстатів (позивачем). Дані обставини підтверджуються також довідкою відділу Держгеокадастру у Львівській області від 24.04.2018.
Згідно висновку експерта №41/19 від 05.03.2020 в межах пропонованої до відведення відповідачу-2 ділянки, розташовані об`єкти нерухомого майна, які перебувають у власності позивача.
А отже, земельна ділянка площею 0,3832 га, про затвердження проекту землеустрою щодо відведення якої просить відповідач-2 у заяві від 15.06.2020, охоплює розташування об`єктів нерухомості позивача.
Тому, на переконання заявника, у разі подальшого прийняття Львівською міською радою ухвали про затвердження розробленого проекту землеустрою та надання цієї ділянки в оренду відповідачу-2, позивач не зможе реалізувати своє право власності на нерухоме майно, що знаходиться на такій ділянці, а також не зможе отримати від Львівської міської ради дозвіл на розробку проекту землеустрою для ділянки під власною нерухомістю.
Статтею 136 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.
Водночас заходи забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи і має на меті гарантувати реальне виконання рішення суду.
Тобто забезпечення позову має тимчасовий характер, спрямований саме на гарантування виконання майбутнього рішення господарського суду, та має бути скасований господарським судом у разі, якщо потреба у такому забезпеченні відпала з певних причин.
Заходи до забезпечення позову можуть вживатися лише за умов, визначених статтею 136 Господарського процесуального кодексу України, а саме якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду; якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між заявленим заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.
Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Таким чином, до кола обставин, які необхідно дослідити, є дотримання норм ЗК України при прийнятті ухвали Львівської міської ради, якою надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо земельної ділянки площею 0,3832 га, яка, на думку позивача, включається в земельну ділянку, де знаходиться нерухомість позивача. А також наявність правових підстав для бездіяльності Львівської міської ради щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо земельної ділянки, де знаходиться нерухомість позивача, та в яку включена земельна ділянка, щодо якої надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою відповідачу-2.
Суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Отже, відповідно до зазначених правових норм власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна. Одночасно користування будинком, спорудою неможливе без використання земельної ділянки, достатньої для розміщення й обслуговування цього майна. Розмір цієї частини земельної ділянки має визначатися на основі державних будівельних норм та санітарних норм та правил.
У зв`язку з чим позивач беззаперечно має майновий інтерес в одержанні в користування земельної ділянки, на якій розташоване нерухоме майно та частиною ділянки, яка необхідна обслуговування цього майна, однак розглянути це питання та прийняти відповідне рішення повинен відповідний орган місцевого самоврядування (статті 116, 122 ЗК України).
Порядок надання земельних ділянок державної та комунальної власності в користування регулюється статтями 123, 124 ЗК України та полягає в такому:
- особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки, звертається до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; у клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення, додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки;
- відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні;
- за замовленням заінтересованої особи спеціалізованою організацією розробляється проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, який погоджується в порядку статті 186-1 ЗК України;
- орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування приймає рішення про надання земельної ділянки в користування, яким затверджує проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки;
- передача в оренду земельної ділянки здійснюється на підставі такого рішення шляхом укладення договору оренди.
Таким чином, земельне законодавство вимагає оформлення права користування земельною ділянкою комунальної власності за певною процедурою, початковим етапом якої є надання органом місцевого самоврядування дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Отже, до виникнення даного спору призвело надання міською радою відповідачу-2 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка на думку, позивача, входить у земельну ділянку, де знаходиться його нерухоме майно.
Як вже зазначено вище, надання уповноваженим органом дозволу на розробку проекту землеустрою є початковим етапом процедури оформлення права користування земельною ділянкою. У зв`язку з чим у разі відведення ТОВ «Будімпекс-2000» або будь-якій іншій особі земельної ділянки, яка входить до меж землі, необхідної для обслуговування майна позивача, останній автоматично втратить можливість оформити належне йому в силу закону право користування земельною ділянкою для обслуговування об`єктів нерухомого майна та, відповідно, буде позбавлений можливості повноцінно користуватися власним нерухомим майном (вказаної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 23.12.2020 у справі № № 914/2057/18).
Враховуючи те, що відповідач-2 вищезгаданий проект землеустрою уже виготовив та звернувся до Львівської міської ради про його затвердження, то подальше схвалення його та відповідно надання такої земельної ділянки у користування відповідачу-2, унеможливить отримати дозвіл позивачу на виготовлення проекту землеустрою та відповідно отримати земельну ділянку для користування під своїм нерухомим майном.
Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що наведені обставини унеможливлять виконання рішення суду у разі задоволення позову та, зрештою, ймовірне позитивне рішення суду не захистить порушене право позивача без подальших судових процесів щодо скасування ухвали міської ради про надання в користування земельної ділянки та реєстрації права користування земельною ділянкою за ТОВ «Будімпекс-2000» чи іншою особою.
Вказані заходи є адекватними, забезпечать збалансованість інтересів сторін та можливість фактичного виконання рішення суду у випадку задоволення позову.
Відповідно до ст. 141 ГПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).
Суд може вимагати (право, а не обов`язок) від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).
Такої ж позиції притримується і Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 19.02.2019 у спарві № 911/1695/18, у якій зазначено, що законом так само не встановлено обов`язку суду вимагати від особи, яка звертається із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (ч.1 ст. 141 ГПК України) відповідна вимога лише може висуватися судом з урахуванням обставин справи, але не визначається як неодмінна умова забезпечення позову.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції зазначає, що відсутні підстави та обставини застосовувати зустрічне забезпечення, оскільки обраний спосіб забезпечення позовних вимог не призведе до можливих збитків відповідачів, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.
Керуючись статтями ст.ст.136, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд
1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЗФВ», м. Львів про вжиття заходів забезпечення позову задовольнити.
Згідно ч. 2 ст. 235 ГПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, а саме з 27.04.2021 та може бути пред`явлена до виконання в передбаченому чинним законодавством порядку до 27.04.2024.
Ухвалу про забезпечення позову може бути оскаржена. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.
Головуючий суддя О.І. Матущак
Судді Т.Б. Бонк

С.М. Бойко