ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" квітня 2021 р. Справа№ 910/15749/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ходаківської І.П.

суддів: Владимиренко С.В.

Демидової А.М.

за участю секретаря судового засідання: Зозулі Н.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Максюта Є.А.

від відповідача: Кочмарьова Т.С., Гребньов С.В.

від третьої особи: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Інноваційні технології монтажу"

на рішення господарського суду міста Києва від 20.01.2021

у справі № 910/15749/20 (суддя Мудрий С.М.)

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інноваційні технології монтажу"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Національний авіаційний університет

про стягнення неустойки в розмірі 59 009,98 грн. та виселення

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог.

В жовтні 2020 року Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інноваційні технології монтажу" про стягнення неустойки в розмірі 59 009, 98 грн. та виселення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 22.04.2014 № 6798 припинив свою дію із закінченням строку на який його укладено, а тому позивач просить стягнути неустойку у розмірі подвійної плати за користування річчю в сумі 59 009, 98 грн. за період з квітня 2016 року по липень 2020 року, у зв`язку з використанням державного нерухомого майна без достатніх правових підстав.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням господарського суду міста Києва від 20.01.2021 у справі №910/15749/20 позов задоволено, з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інноваційні технології монтажу" до Державного бюджету України стягнуто неустойку в розмірі 59 009 грн. 98 коп., виселено відповідача з державного нерухомого майна - частини адміністративного корпусу автотранспортного цеху Національного авіаційного університету (НАУ) №01132330.1.КАТГНП 539 за даними єдиного реєстру (далі - майно) площею 37,0 кв.м., розміщене за адресою: м. Київ, вул. Симиренка, 1 на першому поверсі будівлі, що перебуває на балансі Національного авіаційного університету (балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість станом на 31.10.2013 і становить 270 224,69 грн. без ПДВ. Цим же рішенням з ТОВ "Інноваційні технології монтажу" на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву стягнуто 4 204 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду мотивовано тим, що 29.04.2016 позивачем направлено відповідачу заяву про припинення договору оренди №6798 від 22.04.2014 вих. № 30-06/4765 від 27.04.2016, в якій зазначено, що у зв`язку із закінченням 22.04.2016 строку дії договору оренди державного нерухомого майна за № 6798 від 22.04.2014, керуючись ст. 764 ЦКУ, ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та п.10.4. договору оренди, регіональне відділення ФДМУ по м. Києву, як орендодавець по договору, відмовляє у продовженні строку його дії та вважає цей договір припиненим. Звернено увагу на те, що майно вважається поверненим орендодавцю чи балансоутримувачу з моменту підписання акта приймання-передачі. Підписаного сторонами акта повернення об`єкта оренди матеріали справи не містять.

Короткий зміст апеляційної скарги та її доводів.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду міста Києва від 20.01.2021, Товариство з обмеженою відповідальністю «Інноваційні техології монтажу» звернулося з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати згадане рішення суду як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована серед іншого тим, що лист про припинення договору оренди № 6798 від 22.04.2014 вих. №30-06/4765 від 27.04.2016 відповідач не отримував та продовжував користуватись орендованим майном з мовчазної згоди позивача та сплачував орендні платежі.

Позиції інших учасників справи.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції - без змін, як законне та обґрунтоване.

Третьою особою подані письмові пояснення, які залучені до матеріалів справи і враховані судом.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті та явка представників сторін.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.02.2021 справу № 910/15749/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Ходаківська І.П., судді: Владимиренко С.В., Демидова А.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.03.2021 за клопотанням Товариства з обмеженою відповідальністю "Інноваційні технології монтажу" поновлено пропущений строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду міста Києва від 20.01.2021, відкрито апеляційне провадження у справі № 910/15749/20, розгляд апеляційної скарги призначено на 07.04.2021 та залучено Національний авіаційний університет до участі у справі, як третю особу без самостійних вимог на предмет спору.

Судове засідання, призначене на 07.04.2021, не відбулося, у зв`язку з перебуванням судді Владимиренко С.В. з 22.03.2021 по 14.04.2021 та судді Демидової А.М. з 05.04.2021 по 14.04.2021 на лікарняному.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.04.2021, у зв`язку з виходом суддів Владимиренко С.В. та Демидової А.М. з лікарняного розгляд справи призначено на 28.04.2021.

У судове засідання 28.04.2021 з`явилися представники позивача та відповідача.

Представники відповідача у судовому засіданні підтримали доводи своєї апеляційної скарги, просили її задовольнити, оскаржене рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги відповідача, просив їх відхилити, а оскаржене рішення суду - залишити без змін.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився. Про дату, час і місце розгляду справи третю особу повідомлено належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч. 12 ст. 270 ГПК України).

У судовому засіданні судом відхилено клопотання відповідача від 22.04.2021 про долучення доказів до матеріалів справи, а саме копії акта приймання-передачі (повернення) нерухомого майна за адресою: м. Київ, вул. Симиренка, 1 (від 31.03.2021) та копії листа РВ ФДМУ по м. Києву від 31.03.2021 № 30-06/2563, оскільки такі докази датовані вже після прийняття рішення судом першої інстанції. Така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. У цьому висновку суд апеляційної звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постановах від 25.04.2018 у справі №911/3250/16, від 06.02.2019 у справі №916/3130/17, від 26.02.2019 у справі №913/632/17, від 06.03.2019 у справі №916/4692/15 та від 16.12.2020 у справі №908/1908/19.

Обставини справи, встановлені судом першої та перевірені судом апеляційної інстанції, визначення відповідно до них правовідносин.

Як встановлено судом першої та перевірено судом апеляційної інстанції, відповідно до умов договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 22.04.2014 № 6798, укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інноваційні технології монтажу", останньому надано у строкове платне користування державне нерухоме майно - частину адміністративного корпусу автотранспортного цеху НАУ №01132330.1.КАТГНП539 за даними єдиного реєстру площею 89,0 кв.м., розміщене за адресою: м. Київ, вул. Симиренка, 1 на першому поверсі будівлі, що перебуває на балансі Національного авіаційного університету (балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість станом на 31.10.2013 і становить 650000,00 грн. (без ПДВ).

Пунктом 1.2 договору передбачено, що майно передається в оренду з метою розміщення майстерні по ремонту побутової техніки - 74,0 кв.м та офісу фірми - 15,0 кв. м.

Згідно з п. 2.1 договору орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передавання майна.

Відповідно до п. 5.10 договору орендар зобов`язується: у разі припинення або розірвання договору повернути орендодавцеві/балансоутримувачу орендоване майно в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу.

Відповідно до п.10.11 договору за відмову орендаря на вимогу орендодавця повернути орендоване майно, у разі припинення/розірвання за рішенням суду договору, орендар відшкодовує орендарю неустойку у розмірі подвійної щомісячної орендної плати за весь час, що відраховується від дати припинення або розірвання договору до підписання акта приймання-передачі (повернення), який підтверджує фактичне повернення орендованого майна.

22.04.2014 сторонами підписано акт приймання-передавання орендованого майна за адресою: м. Київ, вул. Симиренка, 1.

Строк дії договору - на 1 рік, що діє з 25.04.2014 по 22.04.2015 включно (п. 10.1 договору).

28.02.2015 між сторонами підписано акт приймання-передачі (повернення) нерухомого майна за адресою: м. Київ, вул. Симиренка, 1, відповідно до якого, орендар, згідно з договором оренди нерухомого майна №6798 від 22.04.2014 повертає, а орендар приймає із користування нерухоме майно - загальною площею 52,0 кв.м, яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Симиренка, 1 та перебуває на балансі Національного авіаційного університету, .

31.03.2015 сторонами укладено договір №6798/01 про внесення змін до договору оренди нерухомого майна №6798 від 22.04.2014, яким, зокрема, п.1.1 договору оренди №6798 від 22.04.2014 викладено в наступній редакції: орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - частину адміністративного корпусу автотранспортного цеху НАУ №01132330.1.КАТГНП 539 за даними єдиного реєстру (далі - майно) площею 37,0 кв.м., розміщене за адресою: м. Київ, вул. Симиренка, 1 на першому поверсі будівлі, що перебуває на балансі Національного авіаційного університету (балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість станом на 31.10.2013 і становить 270 224,69 грн. без ПДВ.

Також, пункт 1.2 викладено в новій редакції: «майно передається в оренду з метою розміщення майстерні по ремонту побутової техніки - 37,00 кв.м».

Пункт 3.1 викладено в наступній редакції: «орендна плата визначається на підставі методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розділу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.95 №786 (зі змінами) і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку - лютий 2015 року 1 537,06 грн. Орендна плата за перший місяць оренди березень 2015 року встановлюється шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за березень 2015 року.

За положеннями пункту 4 договору № 6798/01 про внесення змін до договору оренди нерухомого майна №6798 від 22.04.2014, він вступає в силу з 01 березня 2015 року і діє протягом всього строку дії договору оренди.

Листом № 30-06/5225 від 21.05.2015 позивачем погоджено продовження терміну дії договору оренди на наступний термін (до 22.04.2016).

Відповідно до п.10.4 договору у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором, з урахуванням змін у законодавстві на дату продовження цього договору.

Згідно з п.10.6.1 договору чинність цього договору припиняється внаслідок: закінчення строку, на який його було укладено.

Звертаючись з позовом у даній справі, позивач посилався на те, що 29.04.2016 ним направлено відповідачу заяву про припинення договору оренди №6798 від 22.04.2014 вих. №30-06/4765 від 27.04.2016, в якій зазначено, що у зв`язку із закінченням 22.04.2016 строку дії договору оренди державного нерухомого майна за №6798 від 22.04.2014 з посиланням на ст. 764 ЦКУ, ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та п.104. договору оренди.

Також, у вищезазначеному листі повідомлено, що відповідно до акта обстеження від 05.04.2016 виявлено факт порушення істотних умов договору, що порушує п.5.1 договору №6798 від 22.04.2014.

Листом від 10.06.2020 №30-05/4696 позивач повідомив відповідача про те, що станом на 08.05.2020 нерухоме майно не повернуто з орендного користування за актом приймання-передачі (повернення) майна, заборгованість з неустойки становить 54 988,96 грн.

Також, листом-претензією № 30-10/7752 від 10.09.2020 позивач заявив відповідачу, що враховуючи ч.2 ст. 785 ЦК України та п.10.11 договору, у зв`язку з неповерненням товариством на підставі акта приймання-передачі орендованих приміщень після припинення договору оренди з відповідача підлягає стягненню неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю в сумі 59 009,98 грн. за період з квітня 2016 року по липень 2020 року.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

За приписами ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В силу частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За своєю правовою природою спірний договір є договором найму.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ст. 759 ЦК України).

За положеннями ч. 1 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частиною ч. 6 названої статті передбачено, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно зі ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Частиною 4 статі 284 ГК України встановлено, що строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Відповідно до ст. 764 ЦК України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Для застосування положень зазначених вище норм необхідної умовою є відсутність заперечень сторони договору.

Такі ж положення викладено і в ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» № 2270-ХІІ, який був чинний на момент укладення та припинення спірного договору, згідно із якою у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

До того ж, згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 13.06.2018 у справі № 909/442/17 виходячи із системного аналізу вищезазначених норм (ст. 284 ГК України та ст. 764 ЦК України), після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець. При цьому такі заперечення мають бути висловлені ним протягом одного місяця після закінчення строку договору. Відтак, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

Матеріалами справи підтверджено, що свої заперечення щодо продовження строку дії договору позивачем висловлено в листі від 27.04.2016 № 30-06/4765 із додатком - зразок акта приймання-передачі (повернення), у якому заявлялось про припинення договору оренди № 6798 від 22.04.2014, у зв`язку із закінченням 22.04.2016 строку його дії.

Також, у зазначеному листі повідомлено, що відповідно до акту обстеження від 05.04.2016 виявлено факт порушення істотних умов договору, що порушує п.5.1 договору № 6798 від 22.04.2014.

Зокрема, в акті обстеження від 05.04.2016 встановлено, що державне нерухоме майно за адресою: м. Київ, вул. Симиренка, 1 загальною площею 37,0 кв. м передавалось орендарю з метою розміщення майстерні по ремонту побутової техніки. Фактичним обстеженням державного нерухомого майна, встановлено, що орендована площа використовується під розміщення офісу.

Зазначений лист направлено позивачем відповідачу 29.04.2016, що підтверджується списком згрупованих відправлень від 29.04.2016 та фіскальним чеком Укрпошти, тобто в межах передбаченого чинним законодавством строку.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Наведеним спростовується посилання скаржника, що спірний договір є продовженим в силу приписів ст. 284 ГК та ст. 764 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди на

умовах, зазначених у договорі оренди.

За умовами договору оренди (п.п. 10.9., 10.10.) у разі припинення або розірвання цього договору майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем орендодавцю / балансоутримувачу; майно вважається поверненим орендодавцю / балансоутримувачу з моменту підписання сторонами акта приймання-передавання. Обов`язок щодо складання акта приймання-передавання про повернення майна покладається на орендаря.

Частиною 2 статті 795 ЦК України передбачено, що повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Відповідно до ст. 785 ЦК у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Пунктом 10.11 договору передбачено, що за відмову орендаря на вимогу орендодавця повернути орендоване майно, у разі припинення/розірвання за рішенням суду договору, орендар відшкодовує орендарю неустойку у розмірі подвійної щомісячної орендної плати за весь час, що відраховується від дати припинення або розірвання договору до підписання акта приймання-передачі (повернення), який підтверджує фактичне повернення орендованого майна.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи письмових доказів, позивач листом від 10.06.2020 № 30-05/4696 повідомляв відповідача про те, що станом на 08.05.2020 нерухоме майно не повернуто з орендного користування за актом приймання-передачі (повернення) майна, заборгованість з неустойки становить 54 988, 96 грн.

Також, листом-претензією від 10.09.2020 № 30-10/7752 позивач заявив відповідачу, що враховуючи ч. 2 ст. 785 ЦК України та п.10.11 договору, у зв`язку з неповерненням товариством на підставі акта приймання-передачі орендованих приміщень після припинення договору оренди з відповідача підлягає стягненню неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю в сумі 59 009,98 грн за період з квітня 2016 року по липень 2020 року.

З урахуванням сплаченої відповідачем орендної плати за вказаний період та відсутності належних доказів, а саме підписаного акта повернення об`єкта оренди позивачу, суд апеляційної інстанції вважає вмотивованим висновок місцевого господарського суду про наявність правових підстав для виселення відповідача з орендованих приміщень та стягнення неустойки в розмірі 59 009,98 грн за період з квітня 2016 року по липень 2020 року.

В своїх письмових поясненнях третя особа - Національний авіаційний університет посилається на те, що в оскаржуваному рішенні судом першої інстанції не обґрунтовано задоволення позовних вимог в частині виселення відповідача з нерухомого майна площею 37, 0 кв. м., в той час як, в позовній заяві зазначено про виселення з нерухомого майна площею 89, 0 кв. м., що на думку третьої особи, є підставою для скасування або зміни судового рішення у відповідності до ст.ст. 236, 277 ГПК України.

З цього приводу колегія зазначає, що, дійсно, в прохальній частині позовної заяви позивач вказав площу нерухомого майна 89, 0 кв. м. Однак зі змісту позовної заяви та поданих до матеріалів справи документів позивачем (зокрема заяви про усунення недоліків, відповіді на відзив, відзиву на апеляційну скаргу, а.с. 39, 94, 149), вбачається, що позовна вимога про виселення стосувалась саме 37 кв. м., а не 89, 0 кв. м, як зазначає третя особи у своїх поясненнях. У зв`язку з цим, вказане посилання третьої особи судом відхиляється.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні аргументи, які ним були викладені в апеляційній скарзі як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010), а також те, що суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у суді апеляційної інстанції, дійшла висновку про те, що рішення господарського суду міста Києва від 20.01.2021 у справі № 910/15749/20 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Інноваційні технології монтажу" - без задоволення.

Судові витрати.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за результатами розгляду апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інноваційні технології монтажу" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 20.01.2021 у справі № 910/15749/20 залишити без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

Поновити дію рішення господарського суду міста Києва від 20.01.2021 у справі № 910/15749/20.

Матеріали справи № 910/15749/20 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено - 30.04.2021.

Головуючий суддя І.П. Ходаківська

Судді С.В. Владимиренко

А.М. Демидова