ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.04.2021 р. Справа № 917/996/20

Суддя господарського суду Полтавської області Білоусов С.М. при секретарі судового засідання Мацко О.В., розглянувши матеріали

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "КАІС АГРО", вул. Іванівська, 1, к. 403, м. Харків, 61058,

до Державного підприємства "Полтавський комбінат хлібопродуктів", вул. Небесної Сотні, буд. 69, м. Полтава, 36022,

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Фонд державного майна України, вул. Генерала Алмазова, 18/9, м. Київ, 01133,

про відшкодування збитків

за зустрічною позовною заявою Державного підприємства "Полтавський комбінат хлібопродуктів", вул. Небесної Сотні, буд. 69, м. Полтава, 36022,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КАІС АГРО", вул. Іванівська, 1, к. 403, м. Харків, 61058,

про визнання угоди недійною

ВСТАНОВИВ:

22.06.2020 року до господарського суду Полтавської області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Каіс Агро" з позовною заявою до Державного підприємства "Полтавський комбінат хлібопродуктів" про стягнення 183 750 доларів США в рахунок відшкодування збитків.

Позивач в обгрунтування позову зазначає, що відповідач не виконав умови договору складського зберігання зерна № 78/18-хб від 23.10.2018 року в частині повернення зерна зі зберігання на першу вимогу поклажодавця, внаслідок чого позивач поніс витрати у вигляді штрафу за порушення строків поставки товару контрагенту - OPTIMONT INVESTMENTS LTD.

За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.06.2020 року даний позов був переданий на розгляд судді Білоусову С.М.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 26.06.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 917/996/20 за правилами загального позовного провадження.

Відповідач відреагував на позов відзивом від 19.10.2020 року (вх. № 11565 від 20.10.2020 року), у якому заперечує проти позову.

Позивач 29.10.2020 року надав відповідь на відзив № 570 від 27.10.2020 року (вх. № 12069), у якій наполягає на задоволенні позовних вимог.

20.10.2020 року до господарського суду Полтавської області звернулося Державне підприємство "Полтавський комбінат хлібопродуктів" з зустрічною позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Каіс Агро" про визнання угоди про визнання боргу від 26.12.2019 року недійною.

Зустрічну позовну заяву обгрунтовано тим, що ДП "Полтавський комбінат хлібопродуктів" і Філія "Хлібна база № 88" ДП "Полтавський комбінат хлібопродуктів" не мали права без згоди уповноваженого органу (Фонду державного майна України) укладати з ТОВ "Каіс Агро" угоду про визнання боргу від 26.12.2019 року, оскільки останню укладено на суму, що перевищує 10% вартості активів за даними річної фінансової звітності.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 20.10.2020 року зустрічну позовну заяву залишено без руху та надано 5-денний строк, з дня вручення даної ухвали, для усунення недоліків, шляхом надання суду доказів сплати судового збору в розмірі 2 102,00 грн.

Після усунення обставин, які слугували підставою для залишення зустрічного позову без руху, ухвалою суду від 19.11.2020 року зустрічний позов Державного підприємства "Полтавський комбінат хлібопродуктів" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Каіс Агро" про визнання угоди від 26.12.2019 року недійною прийнято до спільного розгляду з первісним позовом у справі № 917/996/20.

16.12.2020 року від відповідача за зустрічним позовом надійшов відзив № 582 від 15.12.2020 року (вх. № 13941), у якому він заперечує проти зустрічного позову у повному обсязі.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 22.12.2020 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні первісного відповідача Фонд державного майна України.

08.02.2021 року від залученої третьої особи Фонду державного майна України надійшли пояснення № 10-25-1748 від 29.01.2021 року (вх. № 1449) у яких він заперечує проти основного позову, при цьому підтримує зустрічний позов у повному обсязі.

Позивач ТОВ "Каіс Агро" проти доводів третьої особи заперечує, 22.02.2021 року надав відповідь на пояснення Фонду державного майна України № 598 від 17.02.2021 року (вх. № 1965).

13.04.2021 року від первісного позивача - ТОВ "Касі Агро" надійшло клопотання № 622 від 12.04.2021 року (вх. № 4009), у якому він просить суд розглядати справу без участі представника позивача.

Клопотання позивача не суперечать чинному законодавству та підлягає задоволенню.

Рішення приймається з врахуванням вимог ст. 240 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані докази, суд встановив:

23.10.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Каіс Агро" та Державним підприємством "Полтавський комбінат хлібопродуктів" укладено договір складського зберігання зерна № 78/18-хб.

За умовами договору поклажодавець - ТОВ "Каіс Агро" (позивач за первісним позовом), за власний рахунок, поставляє на Зерновий склад - Філії "Хлібна база № 88" ДП "Полтавський комбінат хлібопродуктів" (відповідач за первісним позовом) зерно культур, що вказані у даному договорі, а зерновий склад зобов`язується надати послугу, пов`язану з його діяльністю, а саме: прийняти, розташувати по сховищам у відповідності з якістю, при необхідності доводити до потрібних кондицій, зберігати і відвантажувати сільськогосподарську продукцію (надалі зерно) на протязі терміну дії цього договору.

Відповідно до п. 2.1.1 договору зерновий склад зобов`язався здійснити на підставі накладних приймання зерна фактичної якості з видачею поклажодавцю реєстру за кожну добу надходження із зазначенням фізичної ваги та фактичної якості, але не вище обмежувальних кондицій.

На виконання умов договору складського зберігання зерна сторони в період з 25.10.2018 року по 14.03.2019 року було передано права власності від постачальника до ТОВ "Каіс Агро" та проведено приймання-передачу вказаної продукції на зберігання ДП "Полтавський комбінат хлібопродуктів" в особі Філії "Хлібна база № 88" ДП "Полтавський комбінат хлібопродуктів".

ТОВ "Каіс Агро" листом № 88 від 18.03.2019 року звернулося до Філії "Хлібна база № 88" ДП "Полтавський комбінат хлібопродуктів" з вимогою відвантажити з 01.04.2019 року у залізничні вагони кукурудзу 3 класу врожаю 2018 року в кількості 2 100,00 тонн.

Відповідач зерно вчасно не відвантажив, у зв`язку з чим 05.04.2019 року позивач повторно звернутися до Філії з вимогою відвантажити з 05.04.2019 року в залізничні вагони кукурудзу 3 класу врожаю 2018 року в кількості 3 512,960 тонн.

Дана вимога відповідачем також залишена без реагування, натомість останній оспорив права власності ТОВ "Каіс Агро" на зерно, яке було передано на зберігання, відповідно до договору складського зберігання № 78/18-хб від 23.10.2018 p.

Внаслідок невиконання ДП "Полтавський комбінат хлібопродуктів" в особі Філії "Хлібна база № 88" ДП "Полтавський комбінат хлібопродуктів" договірних зобов`язань в частині повернення зерна зі зберігання на першу вимогу поклажодавця ТОВ "Каіс Агро" порушило умови контракту № KS-OP-02C від 24.04.2018 року укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Каіс Агро" і OPTIMONT INVESTMENTS LTD.

Як зазначає позивач, ТОВ "Каіс Агро" за порушення строків поставки зерна сплатило OPTIMONT INVESTMENTS LTD штрафні санкції в розмірі 183 750,00 доларів США.

26.12.2019 року сторони - ТОВ "Каіс Агро" та Філія "Хлібна база № 88" ДП "Полтавський комбінат хлібопродуктів" та ДП "Полтавський комбінат хлібопродуктів" уклали угоду про визнання боргу, за якою відповідач визнав розмір понесених втрат кредитора (позивача), які виразилися в сплаті штрафу за порушення строків поставки товару, що складає 183 750,00 доларів США.

Не зважаючи на визнання боргу, відповідач зазначені кошти не сплатив, що і стало причиною звернення позивача до суду з позовом про стягнення 183 750,00 доларів США в рахунок відшкодування понесених збитків.

Відповідач проти позову заперечує, посилається на те, що позивач вводить суд в оману, оскільки зерно OPTIMONT INVESTMENTS LTD було поставлене несвоєчасно, так як згідно ухвали господарського суду Харківської області від 03.06.2019 року по справі № 922/1595/19 з метою забезпечення позову кукурудза 3 класу врожаю 2018 року в кількості 3 512,96 тонн була передана на зберігання третій особі - Фермерському господарству "Агрофермер-Плюс".

Крім цього, як зазначає відповідач, через протиправні дії колишнього керівника Карпенко С.B., на підприємстві було виявлено нестачу зернових, які перебували на складському обліку державного підприємства. За даним фактом було порушено кримінальне провадження № 0000088 від 05.04.2019 року за ч. З ст. 191 Кримінального кодексу України учасником даного провадження є також позивач по даній справі. На теперішній час досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні триває. Предмет провадження у справі № 917/996/20 є предметом і досудового розслідування зазначеного кримінального провадження.

Дані обставини він вважає форс-мажорними, відтак, не вбачає вини відповідача в понесених ТОВ "Каіс Агро" додаткових витрат у зв`язку з невиконанням умов контракту № KS-OP-02C від 24.04.2018 року.

Натомість, відповідач - Державне підприємство "Полтавський комбінат хлібопродуктів" звернулося до суду з зустрічним позовом за яким просить визнати угоду про визнання боргу від 26.12.2019 року укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю "Каіс Агро" та Державним підприємством "Полтавський комбінат хлібопродуктів" і Філією "Хлібна база № 88" Державного підприємства "Полтавський комбінат хлібопродуктів", за якою визнано заборгованість перед ТОВ "Каіс Агро" в розмірі 183 750,00 доларів США недійсною.

Як зазначає позивач за зустрічним позовом, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 20.11.2019 року № 1101-р про передачу цілісних майнових комплексів державних підприємств, установ та організацій, цілісний майновий комплекс Державного підприємства "Полтавський комбінат хлібопродуктів" було передано зі сфери управління Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України до сфери управління Фонду державного майна України.

Пунктом 11.2.19 статуту Державного підприємства "Полтавський комбінат хлібопродуктів" від 23.06.2017 № 321, закріплено, що Уповноважений орган управління приймає рішення у випадках визначених законами України, про надання згоди на вчинення Підприємством господарського зобов`язання, щодо якого є заінтересованість, та значного господарського зобов`язання або про відмову в наданні такої згоди.

При укладенні даної угоди ДП "Полтавський комбінат хлібопродуктів" не отримало згоду уповноваженого органу управління (Фонду державного майна України) на вчинення даного правочину, що є грубим порушенням, оскільки за ним визнано заборгованість в розмірі 183 750,00 доларів США, що перевищує 10% вартості активів за даними річної фінансової звітності.

Саме з цих підстав ДП "Полтавський комбінат хлібопродуктів" звернулося з зустрічним позовом до ТОВ "Каіс Агро" про визнання угоди від 26.12.2019 року недійною.

При прийнятті рішення судом враховано наступне.

Частинами 1, 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Статтею 22 Цивільного кодексу України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з ч. 1 ст. 224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема, додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною (ч. 1 ст. 225 ГК України).

Для застосування такої міри відповідальності як стягнення майнової шкоди (збитків) потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та збитками, вини.

Дана позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.06.2019 року у справі № 910/13258/17.

Таким чином, наявність всіх вищезазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

Відповідно до умов договору складського зберігання зерна № 78/18-хб від 23.10.2018 року поклажодавець (ТОВ "Каіс Агро"), за власний рахунок, поставляє на зерновий склад (Філія "Хлібна база № 88" ДП "Полтавський комбінат хлібопродуктів") зерно культур, що вказані у даному договорі, а зерновий склад зобов`язується надати послугу, пов`язану з його діяльністю, а саме: прийняти, розташувати по сховищам у відповідності з якістю, при необхідності доводити до потрібних кондицій, зберігати і відвантажувати сільськогосподарську продукцію (зерно) на протязі терміну дії цього договору. Термін зберігання зерна становить до 30.05.2019 року (п. 6.1 договору).

На виконання умов договору в період з 25.10.2018 року по 14.03.2019 року постачальником передано право власності до ТОВ "Каіс Агро" зерно, яке прийняте на зберігання ДП "Полтавський комбінат хлібопродуктів" в особі Філії "Хлібна база № 88" ДП "Полтавський комбінат хлібопродуктів".

Право власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Каіс Агро" на кукурудзу 3 класу в кількості 3 512,96 тон, яке знаходиться на зберіганні у Державному підприємстві "Полтавський комбінат хлібопродуктів" на підставі договору складського зберігання № 78/18-хб від 23.10.2018 року, було визнане рішенням господарського суду Харківської області від 14.08.2019 року у справі № 922/1595/19, що набрало законної сили (т. 1, а.с. 50-63).

Не одноразово, 18.03.2019 року та 05.04.2019 року позивач звертався до відповідача з вимогою відвантажити вказану продукцію у залізничні вагони експедитора.

За приписами ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Отже, обов`язок відвантажувати сільськогосподарську продукцію згідно з договором складського зберігання №78/18-хб від 23.10.2018 року був покладений на ДП "Полтавський комбінат хлібопродуктів". Невчинення таких дій (бездіяльність) в даному випадку є протиправною поведінкою відповідача.

Відповідно до п. 3.2 договору складського зберігання зерна № 78/18-хб від 23.10.2018 року відпуск зерна Зерновим складом та приймання його Поклажодавцем за кількості та якості здійснюється на складі Зернового складу та за участю уповноваженого представника Поклажодавця з обов`язковим складанням відповідних актів.

Докази виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором складського зберігання зерна в частині відвантаження зерна Товариства з обмеженою відповідальністю "Каіс Агро", зокрема передбачені п. 3.2 договору, в матеріалах справи відсутні.

З матеріалів справи вбачається, що направлення Товариством з обмеженою відповідальністю "Каіс Агро" відповідачу заявки на відвантаження зерна сільськогосподарської культури було обумовлене укладеним між позивачем та OPTIMONT INVESTMENTS LTD контракту № KS-OP-02C від 24.07.2018 року, предметом якого є поставка - зерна кукурудзи 3 класу врожаю 2018 року.

Відповідно до додаткової угоди від 15.03.2019 року до контракту та доповненням до додаткової угоди від 15.03.2019 pоку, строк поставки товару - кукурудзи врожаю 2018 року насипом, країна походження - Україна, у загальній кількості 5000 метричних тон вартістю 875 000,00 доларів США, базис поставки - СРТ - ДП "Одеський морський торгівельний порт" та/або ДП "Морський торгівельний порт "Южний" згідно ІНКОТЕРМС 2010, який відвантажується з наступних складів зберігання та у відповідній кількості: склад ТОВ "Дергачі-Агро", за адресою: 62302 Харківська область, Дергачівський район, м. Дергачі, вул. Соснова, 2, у кількості - 500,00 метричних тон; склад ДП "Охтирський комбінат хлібопродуктів" Державного агентству резерву України, за адресою: 42703 Сумська область, м. Охтирка, вул. Армійська, 11, у кількості - 1000,00 метричних тон; склад філія "Хлібна база № 88" ДП "Полтавський КХП", за адресою: 38813 Полтавська область, Чутівський район, смт. Скороходове, вул. Першотравнева, 9А, у кількості 3500,00 метричних тон. Поставка здійснюється в період з 15.03.2019 року по 10.05.2019 року.

Суд не приймає доводи відповідача стосовно того, що зерно вчасно не відвантажили, бо було передано на зберігання третій особі, оскільки ухвала господарського суду Харківської області про забезпечення позову в справі № 922/1595/19, якою кукурудзу 3 класу врожаю 2018 року в кількості 3 512,96 тон передано на зберігання ФГ "Агрофермер-Плюс", була винесена 03.06.2019 року. В свою чергу ТОВ "Каіс Агро" за умовами додаткової угоди до контракту від 15.03.2019 року мало поставити OPTIMONT INVESTMENTS LTD зерно в період з 15.03.2019 року по 10.05.2019 року. Таким чином, на момент винесення ухвали суду (03.06.2019 року) строки поставки відповідачем уже були порушені.

Крім того, відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що через протиправні дії колишнього керівника Карпенко С.B., на підприємстві було виявлено нестачу зернових, які перебували на складському обліку державного підприємства. За даним фактом було порушено кримінальне провадження № 0000088 від 05.04.2019 року за ч. 3 ст. 191 Кримінального кодексу України учасником даного провадження є також позивач по даній справі. На теперішній час досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні триває. Предмет провадження у справі № 917/996/20 є предметом і досудового розслідування зазначеного кримінального провадження.

Проте, на підтвердження наведеного, відповідач жодних належних та допустимих доказів до матеріалів справи не залучає.

Судом встановлено, що за умовами контракту № KS-OP-02C від 24.07.2018 року у разі порушення строків поставки товару, передбачених даним Контрактом, Продавець (ТОВ "Каіс Агро") повинен сплатити Покупцеві (OPTIMONT INVESTMENTS LTD) штраф у розмірі 30 % від вартості непоставленого Товару протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту отримання претензії від Покупця.

Після прострочення строків поставки зерна, ТОВ "Каіс Агро" отримало від OPTIMONT INVESTMENTS LTD претензію від 01.08.2019 року з вимогою протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту отримання цієї претензії сплатити Покупцеві (OPTIMONT INVESTMENTS LTD) штраф за порушення строків поставки товару у сумі 183 750, 00 доларів США (=175,00$*3500 т.*30%).

ТОВ "Каіс Агро" відреагувало на претензію листом, у якому пояснили ситуацію, яка виникла не з їх вини, та вже 16.12.2019 року сплатили штрафні санкції у розмірі 183 750, 00 доларів США, що підтверджується платіжним дорученням від 16.12.2019 року в іноземній валюті (т. 1, а.с.78).

Крім того, 26.12.2019 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Каіс Агро", Державним підприємством "Полтавський комбінат хлібопродуктів" та Філією "Хлібна база № 88" ДП "Полтавський комбінат хлібопродуктів" було укладено угоду про визнання боргу.

В даній угоді сторонами підтверджено факт несвоєчасного відвантаження відповідачем зерна кукурудзи 3 класу, право власності на яке належить ТОВ "Каіс Агро".

Крім того, відповідач визнав розмір понесених втрат кредитора (позивача), які виразилися в сплаті штрафу покупцю за контрактом № KS-OP-02C від 24.07.2018 року, а саме OPTIMONT INVESTMENTS LTD, в розмірі 183 750,00 доларів США.

Однак, Державне підприємство "Полтавський комбінат хлібопродуктів" у своїй зустрічній позовній заяві просить суд визнати недійсною угоду про визнання боргу від 26.12.2019 року, оскільки її зміст свідчить про те, що Державним підприємством "Полтавський комбінат хлібопродуктів" і Філією "Хлібна база № 88" Державного підприємства "Полтавський комбінат хлібопродуктів" визнано витрати ТОВ "Каіс Агро" в сумі 183 750,00 доларів США. Дане господарське зобов`язання укладено на суму, що перевищує 10 % вартості активів за даними річної фінансової звітності.

Відповідно до частини 2 статті 76 ПІК України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

В зустрічній позовній заяві ДП "Полтавський комбінат хлібопродуктів" вказує, що положеннями Статуту Підприємства від 23.06.2017 року № 321 закріплено, що уповноважений орган управління приймає рішення у випадках визначених законами України, про надання згоди на вчинення Підприємством господарського зобов`язання, щодо якого є заінтересованість, та значного господарського зобов`язання або про відмову в наданні такої згоди.

При цьому, у матеріалах справи відсутні докази, на які посилається позивач за зустрічним позовом.

Судом встановлено, що ДП "Полтавський комбінат хлібопродуктів" входило до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України. Відповідно до наказу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 16.10.2019 року № 221 "Про утворення комісії з питань передачі об`єктів державної власності" та згідно з актами приймання-передачі, ДП "Полтавський комбінат хлібопродуктів" передано до сфери управління Мінекономіки.

В заяві про вступ у справу від 03.11.2020 року № 10-25-22320 (вх. № 12415 від 09.11.2020 року) та в поясненнях № 10-25-1748 від 29.01.2021 року (вх. № 1449 від 08.02.2021 року) Фонд державного майна України зазначає, що цілісний майновий комплекс Державного підприємства "Полтавський комбінат хлібопродуктів" передано із сфери управління Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України до сфери управління Фонду державного майна України відповідно до акту приймання-передачі від 20.12.2019 року, укладеного на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.11.2019 року № 1101 "Про передачу цілісних майнових комплексів державних підприємств, установ та організацій до сфери управління Фонду державного майна".

Позивач за зустрічним позовом та залучена третя особа - Фонд держмайна України посилаються на пункт 10 Положення, за яким право на управління об"єктом передачі виникає з дати підписання акта приймання-передачі. Отже, вважають, що Фонд є органом управління ДП "Полтавський комбінат хлібопродуктів" з 20.12.2019 року.

Проте, у матеріалах справи дане Положення - відсутнє. Крім того, дослідивши копію залученого до справи акту приймання-передачі, судом встановлено, що даний документ не містить жодних дат, зокрема таку як зазначає Фонд держмайна України у своїх поясненнях, а саме - 20.12.2019 р. (т. 1 а.с. 175-179).

При цьому, згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичні осіб-підприємців та громадських формувань, лише 24.01.2020 року виведено з переліку засновників (орган управління) Міністерство аграрної політики та продовольства України, і додано до переліку засновників (орган управління) Фонд державного майна Україні Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України хоча передавав за актом приймання-передачі цілісний майновий комплекс, однак фактично не був Уповноваженим органом управління ДП "Полтавський комбінат хлібопродуктів" (т. 1, а.с. 208-211).

Наведене свідчить про те, що на час укладання угоди про визнання боргу (26.12.2019 року) ДП "Полтавський комбінат хлібопродуктів" не мав уповноваженого органу управління та не міг отримати згоду на вчинення значного господарського зобов`язання. Фон державного майна України зареєстрований як уповноважений орган управління лише з 24.01.2020 року.

Згідно статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За викладеного, у суду відсутні підстави для задоволення зустрічного позову та визнання недійсною угоди про визнання боргу від 26.12.2019 року укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю "Каіс Агро" та Державним підприємством "Полтавський комбінат хлібопродуктів" і Філією "Хлібна база № 88" Державного підприємства "Полтавський комбінат хлібопродуктів".

Згідно з ч. 3 ст. 225 ГК України, при визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов`язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків.

Судом встановлено, що позивачем згідно з платіжними дорученням від 16.12.2019 року сплачено OPTIMONT INVESTMENTS LTD штрафні санкції у розмірі 183 750, 00 доларів США.

До того ж, між сторонами у справі було укладено угоду про визнання боргу від 26.12.2019 року, відповідно до якої відповідач визнав повністю понесений розмір втрат позивача, які виразилися в сплаті штрафу покупцю за контрактом № KS-OP-02C від 24.07.2018 року, а саме OPTIMONT INVESTMENTS LTD, в розмірі 183 750,00 доларів США.

З урахуванням викладеного, позивачем правомірно визначено збитки у даній справі як вартість понесених штрафних санкцій в розмірі 183 750,00 доларів США, які було сплачено OPTIMONT INVESTMENTS LTD за порушення умов контракту № KS-OP-02C від 24.07.2018 року.

Таким чином, саме бездіяльність відповідача у вигляді нездійснення відвантаження продукції позивача в порядку, передбаченому договором складського зберігання зерна № 78/18-хб від 23.10.2018 року, призвела до виникнення у ТОВ "Каіс Агро" збитків у вигляді штрафних санкцій у вищезазначеному розмірі.

Відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу України особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Також ч. 2 ст. 1166 визначено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, за змістом вказаних положень законодавства, обов`язок доказування невинуватості заподіювача шкоди, покладається саме на цю особу.

Докази наявності об`єктивних обставин, що унеможливили б належне виконання відповідачем договору складського зберігання зерна № 78/18-хб від 23.10.2018 року в частині відвантаження продукції ТОВ "Каіс Агро" в матеріалах справи відсутні.

Натомість, в угоді про визнання боргу від 26.12.2019 року відповідач визнав, що розмір понесених втрат позивача, які виразилися в сплаті штрафу покупцю за контрактом № KS-OP-02C від 24.07.2018 року, а саме OPTIMONT INVESTMENTS LTD, в розмірі 183 750,00 доларів США.

Згідно п. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

За приписами ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позивачем доведено, а відповідачем не спростовано факт порушення Державним підприємством "Полтавський комбінат хлібопродуктів" умов договору складського зберігання зерна № 78/18-хб від 23.10.2018 року та наявність усіх елементів складу зазначеного цивільного правопорушення, а отже вимоги ТОВ "Каіс Агро" про стягнення з відповідача збитків у вигляді штрафних санкцій за контрактом № KS-OP-02C від 24.07.2018 року у розмірі 183 750,00 доларів США підлягають задоволенню. В свою чергу, зустрічна позовна заява про визнання угоди від 26.12.2019 року про визнання боргу задоволенню не підлягає.

Щодо судових витрат слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що первісні позовні вимоги судом задоволені повністю, суд приходить до висновку, що судовий збір у розмірі 73 481,64 грн. слід покласти на відповідача.

З огляду на відмову в задоволенні зустрічного прозову, судовий збір в розмірі 2 102,00 грн. покладається на заявника.

Суд роз`яснює, що в разі добровільного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження відповідач не позбавлений права звернутися до суду з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Сторони також мають право укласти мирову угоду у процесі виконання судового рішення.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 232-233, 237-238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ :

1. Первісний позов задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Державного підприємства "Полтавський комбінат хлібопродуктів" (36022, м. Полтава, вул. Небесної Сотні, буд. 69, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Каіс Агро" (61058, м. Харків, вул. Іванівська, 1, к. 403, ) в рахунок відшкодування завданих збитків 183 750,00 доларів США, яка визначається в еквіваленті у національній валюті України на дату перерахування грошових коштів за відповідним курсом Національного банку України та 73 481,64 грн. судових витрат.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

3. У зустрічному позові відмовити повністю.

4. Копію рішення направити учасникам справи в порядку, встановленому статтею 242 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст. 257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено та підписано 22.04.2021 року.

Суддя Білоусов С.М.