СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" квітня 2021 р. Справа № 917/1167/20

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Геза Т.Д., суддя Плахов О.В.,

за участю секретаря судового засідання Семенова О.Є.,

за участю представників сторін:

від позивача (апелянта): не з`явились;

від відповідача: не з`явились;

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", м. Київ (вх. 528П),

на рішення Господарського суду Полтавської області від 16.01.2021 (повний текст складено 16.01.2021) у справі №917/1167/20 (суддя Семчук О.С.),

за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", м.Київ,

до відповідача Фізичної особи-підприємця Твердохліба Станіслава Вадимовича, м.Полтава,

про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" (надалі - АТ КБ "Приватбанк") звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Твердохліба Станіслава Вадимовича заборгованості за кредитним договором б/н від 13.07.2017 в загальному розмірі 84994,35 грн., з яких: 26558,75 грн. заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість; 4000,00 грн. заборгованості за відсотками у вигляді щорічної комісії; 54435,60 грн. пені.

В обґрунтування позову позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору № б/н від 13.07.2017, в частині повного та своєчасного повернення позичальником наданих банком кредитних коштів.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 16.01.2021 у справі №917/1167/20 відмовлено у позові повністю.

Не погодившись із вищевказаним рішенням, АТ КБ "Приватбанк" звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 16.01.2021 у справі №917/1167/20 та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, заявник посилається на порушення господарським судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне встановлення обставин, що мають значення для справи, та на невідповідність висновків місцевого суду обставинам справи. В обґрунтування своїх доводів, скаржник зазначає наступне:

- судом першої інстанції безпідставно залишено поза увагою доводи позивача про те, що істотні умови кредиту (сума кредиту, проценти за користування кредитом, розмір щомісячного платежу, порядок його сплати) вказуються в Заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг та не враховано той факт, що 13.07.2017, на підставі укладеного кредитного договору, позивачем було перераховано на поточний рахунок відповідача кредитні кошти у розмірі 60000,00 грн., що підтверджується відповідною випискою;

- на підтвердження своєї правової позиції апелянт посилається на практику Верховного Суду (постанови від 28.03.2019 у справі №428/2873/17, від 10.04.2019 у справі №356/1635/16-ц, від 17.04.2019 у справі №666/388/16-ц), у подібних правовідносинах;

- місцевий суд зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту, допустивши грубе порушення норм цивільного права, оскільки кредитний договір є двостороннім та оплатним, де оплатою за користування кредиту є сплата відсотків;

- встановивши, що Банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, місцевий суд не мав підстав відмовляти у позові та стягненні відсотків по кредиту.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.02.2021 для розгляду апеляційної скарги у справі №917/1167/20 сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Геза Т.Д., суддя Плахов О.В.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що у даному випадку апелянтом було подано апеляційну скаргу на рішення господарського суду у справі з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, за таких підстав, відповідно до ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційна скарга розглядалася без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 18.02.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ КБ "Приватбанк" на рішення Господарського суду Полтавської області від 16.01.2021 у справі №917/1167/2020; встановлено сторонам строк до 05.03.2021 для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання іншим учасникам справи; розгляд апеляційної скарги Ат КБ "Приватбанк" на рішення Господарського суду Полтавської області від 16.01.2021 у справі №917/1167/20 постановлено розпочати з 09.03.2021 без повідомлення учасників справи.

Ухвала апеляційного господарського суду від 18.02.2021 була надіслана учасникам справи на їх адреси, зазначені в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Однак, поштовий конверт, надісланий на адресу ОСОБА_1 , повернувся до суду із зазначенням причини "адресат не проживає".

Із відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця Твердохліба Станіслава Вадимовича (дата запису - 20.07.2020, номер запису -4037796, підстава: власне рішення).

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 09.11.2020 замінено відповідача у справі №917/1167/20 ФОП Твердохліба С.В. на його правонаступника - Твердохліба С.В. (індивідуальний податковий номер НОМЕР_1 ).

З огляду на наведене, місцевий суд звернувся із запитом до Департаменту з питань реєстрації Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб про надання відомостей про реєстрацію місця проживання (перебування) фізичної особи Твердохліба С.В.

На вказаний запит було надано відповідь, що в реєстрі територіальної громади м. Полтава гр. ОСОБА_1 значиться знятим з реєстрації місця проживання з 18.09.2017 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 10 ст. 176 ГПК України якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

Із зазначених норм процесуального законодавства вбачається, що на суд покладено обов`язок встановлення місця проживання (перебування) фізичної особи, яка не є підприємцем, до якої пред`явлено позовну вимогу.

У разі ж неможливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

Зазначений порядок повідомлень і викликів учасників справи, що здійснюються судом наведений у ч. 4 ст. 122 ГПК України, відповідно до якої відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. В оголошенні про виклик вказуються дані, зазначені в частині першій статті 121 цього Кодексу.

Східним апеляційним господарським судом на офіційному веб-порталі судової влади України 16.03.2021 опубліковано оголошення до уваги ОСОБА_1 про відкриття апеляційного провадження у справі №917/1167/20.

За таких обставин, судом здійснено всі можливі та належні заходи для повідомлення відповідача про розгляд справи в суді апеляційної інстанції, у зв`язку з чим, останній вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

У встановлений судом строк відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу та не направив його до суду.

Враховуючи характер спірних правовідносин та предмет доказування, для повного та всебічного встановлення обставин справи, ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 14.04.2021 постанволено здійснювати розгляд справи №917/1167/20 у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи. Призначено справу №917/1167/20 до розгляду на 26.04.2021 о 12:15 год. з викликом представників сторін.

Уповноважені представники учасників справи у судове засідання 26.04.2021 не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи всі сторони повідомлялись належним чином.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи містяться докази повідомлення всіх учасників судового процесу, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників сторін, у зв`язку з чим переходить до її розгляду по суті.

Межі перегляду справи в апеляційній інстанції, згідно ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України, полягають в тому, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та перевіривши повноту встановлення місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи, правильність застосування місцевим судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила настпне.

Із змісту позовної заяви вбчається, що 13.07.2017 між Публічнимм акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" (банк за договором) та Фізичною особою-підприємцем Твердохлібом Станіславом Вадимовичем (клієнт за договором) через систему інтернет-клієнт-банкінгу було підписано із використанням електронного цифрового підпису Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг "КУБ" (далі - Заява).

Як вказує позивач, договір "Кредит КУБ" складається із Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання послуги "КУБ" від 13.07.2017, Умов та Правил надання банківських послуг за послугою "КУБ" та тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua.

Також позивач стверджує, що 13.07.2017, на підставі укладеного договору, ним було перераховано на поточний рахунок відповідача кредитні кошти у розмірі 60000,00 грн., що підтверджується відповідною випискою.

Звертаючись до господарського суду першої інстанції із даним позовом, АТ КБ "Приватбанк" посилався на те, що у зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором б/н від 13.07.2017 ФОП Твердохліб С.В. станом на 10.06.2020 має заборгованість у розмірі 84994,35 грн., яка складається з наступного: 26558,75 грн. заборгованості за простроченими процентами, 4000,00 грн. комісії та 54435,60 грн. пені.

Як вже зазначалось вище, Господарським судом Полтавської області 16.01.2021 ухвалено рішення у справі №917/1167/20, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Приймаючи вказане рішення, господарський суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено та документально не підтверджено надання банком кредитних коштів. Встановивши відсутність дати та суми видачі позивачем кредиту відповідачу, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача сум комісії, процентів за користування кредитом та пені. Поряд з цим, судом зазначено, що в матеріалах справи наявний наданий позивачем Витяг з "Умов та правил надання банківських послуг", однак, відсутнє підтвердження, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо розміру й порядку нарахування пені. Роздруківка із сайту позивача, за висновком суду належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила надання банківських послуг. З огляду на викладене, у суду першої інстанції були відсутні підстави вважати, що відповідач був ознайомлений саме з цими умовами кредитування, виходячи з аналізу Заяви, а також Умов та правил надання банківських послуг. Крім того, в Заяві відсутнє посилання на відповідну редакцію Умов, затверджених протоколом Правління банку.

Переглядаючи рішення місцевого господарського суду із урахуванням меж апеляційного перегляду згідно положень ст. 269 ГПК України, колегія суддів апеляційного господарського суду виходить з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України (надалі ЦК України), до загальних засад цивільного законодавства належить свобода договору.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У позовній заяві АТ КБ "Приватбанк" просило стягнути із ФОП Твердохліба С.В. заборгованість за кредитним договором б/н від 13.07.2017 з урахуванням складових його повної вартості, зокрема: 26558,75 грн. заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість; 4000,00 грн. заборгованості за відсотками у вигляді щорічної комісії, а також 54435,60 грн. пені за несвоєчасну сплату кредиту, посилаючись на те, що позичальником не було своєчасно повернуто 60000,00 грн., наданих Банком кредитних коштів.

На обгрунтування розміру заборгованості за кредитним договором АТ КБ "Приватбанк" надало розрахунок заборгованості за кредитним договором б/н від 13.07.2017 станом на 10.06.2020 (а.с.23-25, т.1), Анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання послуги "КУБ" (а.с. 19, т.1), витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ "Приватбанк", розміщений на сайті: https://privatbank.ua/terms/ станом на 09.02.2017 (а.с. 14-18, т.1), а також виписки з банківського рахунку ФОП Твердохліба С.В. за період з 20.07.2017 по 10.06.2020 (а.с. 26-45, т.1).

30.07.2020 до суду першої інстанції надійшла заява АТ КБ "ПриватБанк", в якій Банк виклав свої пояснення щодо суми виданого кредиту, надавши уточнення, що на виконання умов кредитного договору б/н від 13.07.2017 ним надано ОСОБА_1 кредитні кошти в сумі 100000,00 грн., зі сплатою відсотків та інших нарахувань за користування кредитом, відповідно до умов Кредитного договору.

Згідно з ч.ч. 1 та 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

При цьому відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 77 ГПК України допустимість доказів полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до пунктів 41-42 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, чинного на дату звернення банку до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, операції, які здійснює банк, мають бути належним чином задокументовані. Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, виписка по рахунку позичальника є належним доказом підтвердження видачі кредитних коштів та наявності заборгованості за кредитним договором, які повинні досліджуватися у сукупності з іншими доказами.

Господарським судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що в наданих АТ КБ "Приватбанк" виписках із банківського рахунку ФОП Твердохліба С.В. за період з 20.07.2017 по 10.06.2020 міститься посилання на здійснені позичальником операції погашенню заборгованості за кредитним договором від 20.07.2017. Доказів наявності заборгованості або здійснення клієнтом погашень за кредитним договром б/н від 13.07.2017 до матеріалів справи не надано.

В свою чергу, надані позивачем банківські виписки також не містять будь-якої інформації про перерахування Банком 13.07.2017 на рахунок ФОП Твердохліба С.В. кредитних коштів у розмірі 60000,00 грн.

Із наявної в матеріалах справи анкети-заяви, яка підписана сторонами 13.07.2017 через систему інтернет-клієнт-банкінгу з використанням електронного цифрового підпису, судом з`ясовано, що сторонами чітко не погоджено розмір наданого кредиту та строк його надання.

Так, зокрема, відповідно до п. 1.2 Анкети-заяви розмір кредиту визначається ПриватБанком і вказується у профайлі позичальника на сайті kub.pb.ua.

Строк кредиту - 12 місяців з моменту видачі коштів (п. 1.3 Заяви).

До Анкети-заяви додано пам`ятку позичальнику по кредиту "КУБ", у пункті 4 якої наведено приклад розрахунку щомісячної суми платежу та графіку погашення кредиту, у якому вказано схвалену суму кредиту в розмірі 60000,00 грн.

Однак, саме лише посилання у пам`ятці на суму кредиту 60000,00 грн., за відсутності чітко визначеної суми кредиту в Анктеі-заяві, яку підписував відповідач не є погодженням сторонами саме вказаного розміру кредитних коштів, що надаються по Договору, оскільки у пам`ятці вказано лише приклад розрахунку щомісячних сум платежу та графіку погашення кредиту.

Будь-якого підтвердження, що позичальник був ознайомлений саме із видачею банком кредитних коштів в сумі 60000,00 грн. матеріали справи не містять.

Як також з`ясовано, у вказаній пам`ятці зазначено про обов`язок позичальника здійснювати щомісячне погашення процентів зігдно таблиці та у наведеному прикладі погашення процентів вказано іншу дату надання кредиту (04.04.2017), у той час як в позовній заяві Банк посилається на те, що кредитний договір був укладений 13.07.2017.

При цьому, Анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання послуг "КУБ", яка підписувалась ФОП Твердохлібом С.В. не містить будь-якої інформації дату видачі кредиту.

Із наданих АТ КБ "Приватбанк" виписок взагалі не вбачається підтвердження ані щодо видачі кредитних коштів в сумі 60000,00 грн. чи 100000,00 грн., ані того, що часткове погашення заборгованості здійснювалась ФОП Твердохлібом С.В. саме за кредитним договором б/н від 13.07.2017, який і є підставою даного позову.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що позивач не надав належних доказів на підтвердження розміру заборгованості позичальника.

Долучений до позовної заяви банку розрахунок заборгованості станом 10.06.2020 не є первинним документом та не свідчить про видачу кредитних коштів, а тому не може беззаперечно свідчити про існування у позичальника заборгованості за кредитним договором у визначеному АТ КБ "ПриватБанк" розмірі, за відсутності інших допустимих доказів на підтвердження виконаних за день фінансових операцій чи руху грошових коштів за кредитним договором, одним із яких є виписка по рахунку.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність у матеріалах справи належних та допустимих доказів на підтвердження наявності у позичальника заборгованості за кредитним договором б/н від 13.07.2017 у заявленому банком розмірі.

Крім того, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з доданими банком до позовної заяви Умовами та правилами надання банківських послуг у АТ КБ "Приватбанк" ознайомився та погодився позичальник, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг та, що саме зазначені документи містили умови щодо неустойки (пені, штрафів), і саме у тих розмірах, які застосовані банком у наданому ним розрахунку заборгованості.

За відсутності підтверджень щодо конкретно запропонованих позичальнику Умов та правила банківських послуг у АТ КБ "Приватбанк", наданий банком Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ "Приватбанк" від 09.02.2017 не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися АТ КБ "Приватбанк".

Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19).

Судова колегія зауважує, що наявність обставин, якими обгрунтовуються позовні вимоги повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що відповідає встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 принципу справедливості розгляду справи судом, а тому суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог банку про стягнення з позичальника заборгованості у зв`язку з недоведеністю розміру та наявності заборгованості за кредитним договором.

Таким чином, доводи скаржника про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оскаржуваному судовому рішенні висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга АТ КБ "Приватбанк" задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Полтавської області від 16.01.2021 справі №917/1167/20 підлягає залишенню без змін.

З огляду на те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за її подання покладається судом на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Господарського суду Полтавської області від 16.01.2021 справі №917/1167/20 - залишити без задоволення .

Рішення Господарського суду Полтавської області від 16.01.2021 справі №917/1167/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий суддя Н.О. Мартюхіна

Суддя Т.Д. Геза

Суддя О.В. Плахов

Повний текст постанови складено 30.04.2021.