ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про залишення без руху заяви про відкриття

провадження у справі про банкрутство

30.04.2021м. ДніпроСправа № 904/4420/21

за заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал" (49005, місто Дніпро, вулиця Сімферопольська, будинок 21, )

про визнання банкрутом

Суддя Первушин Ю.Ю.

Без участі (виклику) представників сторін;

ВСТАНОВИВ:

27.04.2021 громадянка ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал" (49005, місто Дніпро, вулиця Сімферопольська, будинок 21, ).

Дослідивши заяву громадянки ОСОБА_1 , м. Дніпро та додані до неї документи, суд дійшов висновку щодо залишення її без руху з наступних підстав.

За частиною 1 статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) - провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України), іншими законами України.

Господарський суд залишає без руху заяву про відкриття провадження у справі з підстав, передбачених статтею 174 ГПК України, з урахуванням вимог цього Кодексу (частина 3 статті 37 КУзПБ).

Відповідно до частини 1 статті 174 ГПК України - суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Згідно з частиною 2 статті 174 ГПК України - в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Статтями 162, 164 ГПК України та статтею 34 КУзПБ визначено вимоги щодо оформлення позовної заяви (заяви) та комплектність документів, які повинні додаватися до неї.

У відповідності до вимог пунктів 8, 9, 10 частини 3 статті 162 ГПК України, позовна заява, зокрема, повинна містити:

- перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

- попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи;

- підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Разом з тим, як вбачається зі змісту заяви громадянки ОСОБА_1 , зазначеної інформації в заяві не викладено. Отже, заява не містять відомостей, визначених в пунктах 8, 9, 10 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України.

Способом усунення недоліків заяви є надання до суду відомостей, визначених в пунктах 8, 9, 10 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 2 статті 34 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що до заяви кредитора про відкриття провадження у справі про банкрутство додаються:

- докази сплати судового збору, крім випадків, коли згідно із законом судовий збір не підлягає сплаті;

- докази авансування винагороди арбітражному керуючому трьох розмірів мінімальної заробітної плати за три місяці виконання повноважень.

Проте, заявником всупереч вимог частини 2 статті 34 Кодексу України з процедур банкрутства до заяви кредитора про відкриття провадження у справі про банкрутство також не додано належних доказів сплати судового збору та доказів сплати авансування винагороди арбітражному керуючому трьох розмірів мінімальної заробітної плати за три місяці виконання повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду заяви кредитора про відкриття провадження у справі про банкрутство справляється судовий збір, що становить 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України "Про державний бюджет" установлено у 2021 році прожитковий мінімум з 1 січня 2021 року для працездатних осіб у розмірі 2270 гривень.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про державний бюджет" установлено у 2021 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 6000 гривень.

Доказом сплати судового збору та авансування винагороди арбітражному керуючому є оригінал квитанції кредитної установи, яка прийняла платіж, а при перерахуванні судового збору з рахунка платника - останній примірник платіжного доручення (Інформаційний лист Державної судової адміністрації України № 12-6621/11 від 10.11.2011).

Способом усунення недоліків заяви є надання до суду оригіналу платіжного документу, що підтверджує оплату судового збору за звернення до суду з заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство, що становить 22 700,00 грн. та платіжного документу, що підтверджує здійснення авансування винагороди арбітражному керуючому трьох розмірів мінімальної заробітної плати за три місяці виконання повноважень, що становить 54 000,00 грн.

Крім того, гр. ОСОБА_1 згідно змісту заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство зазначено про неможливість здійснення авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого, у зв`язку з чим між заявницею - гр. ОСОБА_1 та арбітражним керуючим Литвином Русланом Олександровичем 26.04.2021 укладено угоду щодо сплати винагороди арбітражного керуючого на відповідних умовах, що не передбачають авансування.

Дослідивши вищевказану Угоду щодо сплати винагороди арбітражного керуючого від 26.04.2021 та подані до суду матеріали, що містить заява про відкриття провадження у справі про банкрутство, суд зазначає наступне.

Згідно пункту 4 угоди оплата винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень розпорядника майна боржника буде здійснюватися Кредитором в порядку, передбаченому КУзПБ, з урахуванням умов Угоди, починаючи з моменту відкриття провадження у справі про банкрутство Боржника.

Арбітражний керуючий зобов`язується підтвердити Господарському суду Дніпропетровської області готовність виконувати повноваження розпорядника майна Боржника без авансування Кредитором його винагороди на депозитний рахунок Господарського суду з урахуванням укладеної Угоди (п. 5 Угоди).

Частинами першою, третьою, четвертою та сьомою статті 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; використання примусової праці забороняється; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини 1 статті 30 Кодексу України з процедур банкрутства арбітражний керуючий виконує повноваження за грошову винагороду.

Частиною 2 статті 30 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що сплата основної винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень розпорядника майна, ліквідатора, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією, керуючого реалізацією здійснюється за рахунок коштів, авансованих заявником (кредитором або боржником) на депозитний рахунок господарського суду, який розглядає справу, до моменту подання заяви про відновлення відкриття провадження у справі.

Також, положеннями частини 2 статті 34 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що докази здійснення авансування винагороди арбітражному керуючому трьох розмірів мінімальної заробітної плати за три місяці виконання повноважень в обов`язковому порядку подаються до заяви кредитора про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Отже, Кодексом України з процедур банкрутства визначено, що однією з обов`язкових передумов для звернення кредитора з заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство є авансування кредитором на депозитний рахунок суду винагороди арбітражному керуючому трьох розмірів мінімальної заробітної плати за три місяці виконання повноважень.

Будь-яких положень, умов та підстав, за яких суд може відстрочити, розстрочити або звільнити заявника від здійснення авансування винагороди арбітражному керуючому чинним законодавством України не передбачено.

Разом з тим, законодавцем не передбачено жодних альтернативних можливостей авансуванню на депозитний рахунок суду оплати послуг арбітражному керуючому трьох розмірів мінімальної заробітної плати за три місяці виконання повноважень, що є гарантією з боку держави оплати праці цією особи на час формування реєстру вимог кредиторів у справі про банкрутство та відповідає гарантіям на оплату праці відповідно до частин другої, шостої статті 43 Конституції України.

Суд звертає увагу заявника на те, що відповідно до статті 129 Конституції України здійснюючи свої конституційні обов`язки, господарські суди повинні дотримуватися принципів здійснення правосуддя, зокрема, принципу рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Враховуючи даний принцип господарський суд позбавлений права надавати перевагу будь-якій стороні, в тому числі, й у питанні звільнення від сплати винагороди арбітражному керуючому за виконання ним повноважень розпорядника майна, а також стягнення такої винагороди з кредиторів.

Отже, заява ОСОБА_1 є такою, що не містить доказів сплати авансування винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень розпорядника майна та підлягає залишенню без руху з наданням строку на усунення недоліків заяви.

Крім того, ОСОБА_1 до заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство додано клопотання про відстрочення сплати судового збору, розглянувши яке, суд зазначає наступне.

Клопотання про відстрочення сплати судового збору обґрунтовано тим, що заявниця перебуває у скрутному матеріальному становищі і її доходи не дають можливості сплатити судовий збір.

Заявницею у якості доказу надана довідка Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпро Дніпропетровської області про доходи ОСОБА_1 за період: квітень 2020 - березень 2021.

Посилаючись на пункт 3 частини 1 статті 8 Закону України Про судовий збір заявниця просить суд відстрочити сплату судового збору до постановлення ухвали за результатами попереднього засідання у справі.

У рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 року у справі «Пелевін проти України», від 30.05.2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України" зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Необхідність сплати судового збору, встановлена для всіх суб`єктів нормами ГПК України, не може тлумачитися як обмеження права доступу до суду у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Невиконання заявником наведених вимог процесуального законодавства має правовим наслідком відмову у прийнятті позовної заяви до розгляду та повернення її заявнику.

Аналогічна правова позиція викладена у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 року, у якому зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Питання відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати врегульоване статтею 8 зазначеного Закону, норма якої є спеціальною.

Згідно зі статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

З аналізу статті 8 Закону України «Про судовий збір» вбачається, що законодавець, застосувавши конструкцію «суд, враховуючи майновий стан сторони, може…», тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення.

Що ж до самих умов, визначених статтею 8 вказаного Закону, то вони диференційовані за суб`єктним та предметним застосуванням.

Слід зазначити, що встановлений статтею 8 Закону України «Про судовий збір» перелік умов, для звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення є вичерпним.

З огляду на вищезазначене, враховуючи основні засади судочинства щодо рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, вимога гр. ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору до постановлення ухвали за результатами попереднього засідання у справі задоволенню не підлягає.

Згідно приписів частини першої статті 174 Господарського процесуального кодексу України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху (частина 2 стаття 174 ГПК України).

На підставі викладеного, керуючись статтею 34 Кодексу України з процедур банкрутства, статтями 174, 234-235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні клопотання громадянки ОСОБА_1 , м.Дніпро про відстрочення сплати судового збору - відмовити.

2. Заяву гр. ОСОБА_1 , м. Дніпро про відкриття провадження у справі про банкрутство - залишити без руху.

3. Встановити строк на усунення недоліків десять днів з дня вручення ухвали про залишення заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство без руху.

4. Запропонувати заявнику усунути недоліки заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство у встановлений строк, надавши суду:

- письмові пояснення щодо наявності або відсутності у позивача доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (пункт 8 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України);

- попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи (пункт 9 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України);

- письмові пояснення в підтвердження заявника щодо неподання іншого позову (позовів) до цього самого боржника з тим самим предметом та з тих самих підстав (пункт 10 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України);

- докази сплати судового збору за подання до господарського суду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство у встановленому порядку та розмірі;

- докази сплати авансування винагороди арбітражному керуючому у встановленому порядку та розмірі.

4. Роз`яснити гр. ОСОБА_1 , що в разі неусунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою, на підставі частини четвертої статті 174 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала набирає законної сили 30.04.2021 та не підлягає оскарженню окремо від рішення суду відповідно до приписів статті 255 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Ю.Ю. Первушин