номер провадження справи 17/192/20
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2021 Справа № 908/2945/20

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі головуючого судді Корсуна В.Л., при секретарі судового засідання Василенко В.В., розглянувши у судовому засіданні матеріали справи № 908/2945/20

за позовною заявою: товариства з обмеженою відповідальністю Південьбудресурс, 55002, Миколаївська область, м. Южноукраїнськ, вул. Енергобудівників, буд. 15, кв. 9

до відповідача: державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція, 71504, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133

про стягнення 548 301,95 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: Нестеренко О.А., ордер серії ВЕ № 1028731 від 30.12.20 (в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду);

від відповідача: Кузьменко В.Ю., договір від 02.09.19.

СУТЬ СПОРУ:

17.11.20 до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю Південьбудресурс (далі ТОВ Південьбудресурс) за вих. від 11.11.20 № 1-11/11 до ВП Запорізька АЕС ДП НАЕК Енергоатом про стягнення заборгованості за договором поставки товару від 26.03.20 № 104(2)20УК/53-121-01-20-09244 (укладеного 13.04.20) у розмірі 548 301,95 грн., а саме: 532 560,00 грн. основної заборгованості, 866,95 грн. інфляційних втрат та 4 875,00 грн. 3 % річних.

Позов обґрунтовано ст. ст. 526, 530, 610, 612, 625 ЦК України та ст.ст. 4, 20, 27, 162-164, 247, 249 ГПК України, а також неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо здійснення своєчасного розрахунку за товар поставлений позивачем за договором поставки товару від 26.03.20 № 104(2)20УК/53-121-01-20-09244 (укладеного 13.04.20) у загальній сумі 532 560,00 грн. З підстав прострочення виконання відповідачем основного грошового зобов`язання за вказаним договором позивачем, окрім суми основного боргу, заявлено до стягнення з відповідача 866,95 грн. інфляційних втрат та 4 875,00 грн. 3 % річних. Також позивач просить суд стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору та витрати позивача на правову допомогу сумі 10 000,00 грн.

17.11.20 автоматизованою системою документообігу господарського суду здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справу передано на розгляд судді Корсуну В.Л.

Ухвалою від 23.11.20 судом позовну заяву ТОВ Південьбудресурс від 11.11.20 № 1-11/11 залишено без руху. Позивачу надано строк та встановлено спосіб для усунення недоліків позовної заяви.

07.12.20 до суду надійшла заява ТОВ Південьбудресурс за вих. від 11.11.20 № 3/11/11, якою позивачем усунуто недоліки визначені в ухвалі суду від 23.11.20 у строк встановлений судом, а саме подано до суду позовну заяву від 11.11.20 № 4/11, в якій зазначено повне найменування позивача і відповідача (державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція) та надано докази сплати судового збору в сумі 149,99 грн.

Ухвалою суду від 14.12.20 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/2945/20 за правилами загального позовного провадження. Судове засідання призначено на 12.01.21.

04.01.21 до суду надійшла заява представника позивача Нестеренко О.А. про участь у судовому засіданні 12.01.21 о 10 год. 20 хв. у справі № 908/2945/20 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою від 11.01.21 судом задоволено заяву вказаного представника ТОВ Південьбудресурс про участь у судовому засіданні 12.01.21 о 10 год. 20 хв. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів у справі № 908/2945/20.

У підготовчому засіданні 12.01.21 судом оголошено перерву до 02.02.21.

13.01.21 до суду надійшов відзив за вих. від 05.01.21 № 28-23/192, в якому представник відповідача просить суд відмовити позивачу в задоволені позовних вимог в повному обсязі посилаючись на те, що позивач не довів настання строку оплати продукції поставленої по договору від 26.03.20 № 104(2)20УК. Так, відповідач вважає, що строк оплати згідно з п. 3.2. договору протягом 45 календарних днів з моменту поставки всього товару. А оскільки весь товар позивачем поставлено 28.07.20, то строком оплати ціни товару без ПДВ 443 800,00 грн. є 11.09.20. Крім того, оскільки ВП ЗАЕС від позивача податкові накладні на всю суму ПДВ за договором не отримані, відповідач вважає, що зобов`язання щодо оплати частини вартості товару в розмірі суми ПДВ у відповідача не настало. Враховуючи викладене, відповідач вважає, що позивачем неправильно визначені строки оплати поставленого товару та періоди прострочення, та як наслідок вважає вимогу позивача про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат безпідставною, та такою, що не підлягає задоволенню.

18.01.21 до суду надійшла заява за вих. від 16.01.21 № 28-23/1040 (в порядку ст. 42 ГПК України) в якій представником відповідача на виконання ухвали господарського суду від 14.12.20 надано листування між сторонами у справі по суті спору.

28.01.21 до суду надійшов супровідний лист за вих. від 23.01.21 № 23/01/06 про надання документів, в якому представник позивача в додаток до відповіді за вих. від 25.01.21 № 25/01/01 на відзив надає суду належним чином посвідчені документи, які помилково не були направлені разом з відповіддю за вих. від 25.01.21 № 25/01/01 на відзив.

02.02.21 до суду надійшла відповідь за вих. від 25.01.21 № 25/01/01 на відзив, в якій представник позивача заперечує щодо думки відповідача викладеної у відзиві за вих. від 05.01.21 № 28-23/192 на позовну заяву та просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою від 02.02.21 судом продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів по 15.03.21 включно та відкладено підготовче засідання на 24.02.21.

15.02.21 до суду надійшло заперечення за вих. від 10.02.21 № 28-23/3338 на відповідь на відзив, в якому представник відповідача надає заперечення на відповідь на відзив та просить суд відмовити позивачу в задоволені позовних вимог у повному обсязі.

17.02.21 до суду надійшла заява представника позивача Нестеренко О.А. про участь у судовому засіданні у цій справі, яке призначено на 24.02.21 о 12 год. 00 хв. у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою від 19.02.21 судом задоволено заяву представника ТОВ Південьбудресурс та дозволено участь представника ТОВ Південьбудресурс Нестеренко О.А. у судовому засіданні у справі № 908/2945/20, яке призначено на 24.02.21 о 12 год. 00 хв. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

У судовому засіданні 24.02.21 судом, після з`ясування у представників сторін їх думки, прийнято до розгляду відзив відповідача за вих. від 05.01.21 № 28-23/192, відповідь позивача за вих. від 25.01.21 № 25/01/01 на відзив та заперечення відповідача за вих. від 10.02.21 № 28-23/3338 на відповідь на відзив.

У судовому засіданні 24.02.21 представник відповідача заявив усне клопотання щодо зобов`язання представника позивача надати докази, які підтверджують надання адвокатом Нестеренко О.А. (представником позивача) правової допомоги ТОВ Південьбудресурс.

Представник позивача в судовому засіданні 24.02.21 пояснив, що договір про надання правової допомоги (адвокатських послуг) та всі докази щодо надання правничої допомоги знаходяться в матеріалах позовної заяви в якості додатків до неї.

Ухвалою від 24.02.21 судом закрито підготовче провадження у справі № 908/2945/20 та призначено справу до судового розгляду по суті на 11.03.21.

Ухвалою від 11.03.21 судом оголошено перерву в судовому засіданні на 12.04.21 об 11 год. 00 хв.

09.04.21 до суду надійшло клопотання від 07.04.21 № 28-23/8253, за змістом якого відповідач просить суд одночасно відмовити позивачу в задоволені вимог про стягнення з ВП ЗАЕС 10 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу та зменшити розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У судовому засіданні 12.04.21 приймали участь представники позивача та відповідача.

У засіданні 12.04.21 суд завершив з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами та перейшов до судових дебатів.

У судових дебатах, представник позивача виступив із заключним словом, в якому підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві та у відповіді на відзив. Крім того, просив суд покласти на відповідача судові витрати, у т.ч. витрати позивача на правничу допомогу у сумі

Представник відповідача у заключному слові просив суд відмовити позивачу в задоволені позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та у запереченні на відповідь на відзив, у т.ч. заперечував щодо стягнення з відповідача витрат на професійну допомогу.

У судому засіданні 12.04.21 судом, в порядку ст. 240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення, представників сторін повідомлено, що повний текст рішення буде складено протягом 10 днів.

Всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Між товариством з обмеженою відповідальністю Південьбудресурс (Постачальник) та державним підприємством Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі відокремленого підрозділу Запорізька АЕС (Покупець) укладено договір поставки від 26.03.20 № 104(2)20Ук/53-121-01-20-09244 (договір підписано постачальником 10.04.20 та покупцем 13.04.20) (далі договір), за умовами якого (п. 1.1 договору) Постачальник зобов`язується поставити, а Покупець прийняти і сплатити товар визначений у п 1.1 договору у загальній сумі 532 560,00 грн., у т.ч. ПДВ.

Пунктом 1.2 договору встановлено строк поставки товару: квітень-червень 2020 р.

Згідно із п. 3.1 договору, вартість договору становить 443 800,00 грн., крім того ПДВ 88 760,00 грн. Загальна сума договору складає 532 560,00 грн.

Відповідно до п. 4.2 договору, поставка товару відбувається в строки згідно п. 1.2 договору.

Пунктом 12.1 договору закріплено, що цей договір вважається укладеним з моменту підписання сторонами і діє на протязі одного року з моменту укладення.

Отже, договір поставки від 26.03.20 № 104(2)20Ук/53-121-01-20-09244 є укладеним між сторонами 13.04.20.

Вбачається, що позивачем на виконання умов договору від 26.03.20 № 104(2)20Ук/53-121-01-20-09244 поставлено відповідачу товару у загальній сумі 532 560,00 грн. (з урахуванням ПДВ), що підтверджується видатковими накладними: від 06.05.20 № 15 на суму 197 264,40 грн., від 28.05.20 № 16 на суму 158 308,80 грн., від 22.06.20 № 18 на суму 8944,80 грн., від 21.07.20 № 21 на суму 137 964,00 грн., від 27.07.20 № 22 на суму 21 770,40 грн., від 27.07.20 № 23 на суму 8307,60 грн., які підписані уповноваженими представниками сторін без заперечень та скріплені печатками позивача.

Крім того, позивачем за кожною із вказаних видаткових накладних були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні: від 06.05.20 № 16 на суму 197 264,40 грн., від 28.05.20 № 17 на суму 158 308,80 грн., від 22.06.20 № 18 на суму 8944,80 грн., від 21.07.20 № 23 на суму 137 964,00 грн., від 27.07.20 № 24 на суму 21 770,40 грн., від 27.07.20 № 25 на суму 8307,60 грн., що підтверджується відповідними квитанціями про реєстрацію податкової накладної в ЄРПН.

15.10.20 позивачем на адресу ВП Запорізька АЕС ДП НАЕК Енергоатом надіслано претензію за вих. № 25/14 від 16.10.20 про сплату 532 560,00 грн. основного боргу по договору від 26.03.20 № 104(2)20Ук/53-121-01-20-09244, який укладено 13.04.20.

19.11.20 ВП Запорізька АЕС ДП НАЕК Енергоатом у відповідь на вказану претензію позивача надіслало ТОВ Південьбудресурс лист від 19.11.20 № 28-23/25003, в якому повідомлено про складну ситуацію на ринку електричної енергії та про те, що у ВП ЗАЕС відсутня можливість в повній мірі здійснювати розрахунки за укладеним договорами. Також ВП ЗАЕС зазначено, що за фактом розподілу з боку ДП «НАЕК «Енергоатом» коштів, зобов`язання за договором № 104(2)20Ук від 13.04.21 буде виконано.

Неналежне виконання відповідачем зобов`язання щодо своєчасної оплати товару за договором поставки № 104(2)20Ук/53-121-01-20-09244 стало підставою для звернення позивача до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів. А саме, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 532 560,00 грн. основної заборгованості, 866,95 грн. інфляційних втрат та 4 875,00 грн. 3 % річних.

Вирішуючи спір по цій справі по суті спору суд виходив з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України (ГК України), майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України (ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до положень ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Аналогічний припис закріплено частинами 1, 7 ст. 193 ГК України.

Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори, які в силу ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

Статтею 712 ЦК України закріплено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2).

Згідно з частинами 1 і 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Пунктом 3.2. договору визначено, що розрахунок за товар, поставлений відповідно до п. 1.1 договору проводиться шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника протягом 45 календарних днів з моменту поставки всього товару.

Відповідно до п. 3.2.1 договору, оплата покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від Постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН).

Частиною 1 ст. 530 ЦК України закріплено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно з пунктами 1 і 2 ч. 1 ст. 664 ЦК України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Як свідчать матеріали цієї справи, позивач свої зобов`язання виконав належним чином, а саме передав товар у розпорядження покупця, що підтверджується видатковими накладними від 06.05.20 № 15 на суму 197 264,40 грн., від 28.05.20 № 16 на суму 158 308,80 грн., від 22.06.20 № 18 на суму 8944,80 грн., від 21.07.20 № 21 на суму 137 964,00 грн., від 27.07.20 № 22 на суму 21 770,40 грн., від 27.07.20 № 23 на суму 8307,60 грн. та відповідно до встановленого Податковим кодексом України порядку зареєстрував в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідні податкові накладні, що підтверджується наявними у матеріалах справи документами та не заперечувалось відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Проаналізувавши умови договору, у т.ч. п. 3.2 та п. 3.2.1., суд дійшов висновку, що умова договору про те, що оплату покупцем частини вартості товару в розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН), не змінює загального строку для оплати товару, встановленого у п. 3.2 договору, який обчислюється з моменту поставки всього товару та становить 45 календарних днів, оскільки згідно з п. 7.7. договору лише не надання постачальником покупцю, в строк визначений чинною редакцією ПКУ, електронної податкової накладної, зареєстрованої у ЄРПН, надає право покупцю в односторонньому порядку зменшити ціну договору передбачену розділом 3 договору на суму ПДВ.

При цьому, судом враховано, що моментом поставки товару вважається день передачі товару у розпорядження покупця за відповідною видатковою накладною, від дати складення якої у відповідності із положеннями ч. 1 ст. 692 ЦК України та п. 3.2. договору і має визначатись строк (45 календарних днів) оплати товару за такою накладною та на всю суму поставленого товару, який отримано покупцем за відповідною накладною.

У зв`язку із чим, судом визнано безпідставними доводи відповідача про те, що оплата товару на підставі п. 3.2. договору має проводиться протягом 45 календарних днів з дати поставки повного обсягу товару визначеного у п.1.1. договору.

Також судом прийнято до уваги, що розділом 3 договору, яким визначено умови і порядок оплати, не передбачено обов`язку постачальника надсилати покупцю на його електронну адресу податкові накладні разом із електронною квитанцією про реєстрацію податкової накладної у ЄРПН.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що відповідачем не було дотримано умов договору в частині здійснення з позивачем розрахунків за поставлений товару у загальній сумі 532 560,00 грн. (з урахуванням ПДВ) у відповідності з розділом 3 договору від 26.03.20 № 104(2)20Ук/53-121-01-20-09244 (укладеного 13.04.20).

Станом на час прийняття рішення у цій справі по суті спору відповідачем до суду доказів сплати спірної суми заборгованості не надано.

Приймаючи до уваги викладене, а також те, що позивачем належними та допустимими доказами доведено наявність зі сторони відповідача порушень умов договору від 26.03.20 № 104(2)20Ук/53-121-01-20-09244 (укладеного 13.04.20) щодо здійснення розрахунків за поставлений йому товар у загальній сумі 532 560,00 грн. (з урахуванням ПДВ), а відповідачем не спростовано допущення прострочення виконання грошового зобов`язання у загальній сумі 532 560,00 грн., судом визнано доведеною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню вимогу позивача про стягнення з відповідача 532 560,00 грн. основного боргу.

З підстав наведених вище у тексті цього рішення, судом залишено поза увагою доводи відповідача викладені у відзиві на позовну заяву про те, що строк оплати товару по договору від 26.03.20 № 104(2)20Ук/53-121-01-20-09244 (укладений 13.04.20) позивачем визначено не вірно, та те, що строк оплати покупцем частини вартості товару у сумі ПДВ не настав.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно із ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 3 % річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлено інший розмір відсотків.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 866,95 грн. (за загальний період з серпня 2020 р. по жовтень 2020 р.) інфляційних втрат та 4 875,00 грн. 3 % річних (за загальний період з 21.06.20 по 11.11.20), докладний розрахунок яких доданий до позовної заяви.

Перевіривши розрахунок інфляційних нарахувань наведений у позовній заяві (за допомогою комп`ютерної юридичної інформаційно-пошукової системи ЗАКОНОДАВСТВО) суд дійшов висновку, що його позивачем виконано вірно, а тому вимоги в цій частині судом задоволено у повному обсязі, а саме у сумі 866,95 грн.

Щодо розрахунку 3 % річних, то з урахуванням умов договору та положень ч. 5 ст. 254 ЦК України, суд дійшов висновку, про те що строк оплати товару поставленого позивачем відповідачу 06.05.20 спливає 22.06.20, поставленого 28.05.20 спливає 13.07.20. У зв`язку із чим, здійснивши перерахунок 3 % річних (в межах заявленої позивачем суми та періоду) суд дійшов висновку, що підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 % річних у загальному розмірі 4 848,13 грн.

В іншій частині вимоги про стягнення 3 % річних судом відхиляються у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Позивач у позовній заяві просить суд стягнути з відповідача судові витрати, а саме 8074,53 грн. судового збору та 10 000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Статтею 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1). До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, у т.ч. на професійну правничу допомогу (ч. 3).

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч.1 ст. 126 ГПК України).

Приписами ч. 2 ст. 126 ГПК України закріплено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в т.ч. гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Частиною 8 ст. 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно із п. 1 ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

На підтвердження здійснення витрат на оплату послуг адвоката представником позивача надано до матеріалів справи належним чином засвідчені копії:

- договору про надання правової допомоги від 01.08.20 № 38;

- акту від 11.11.20 № 3 приймання-передачі наданих послуг за договором від 01.08.20 № 38 підписаний між ТОВ Південьбудресурс та адвокатом Нестеренко О.А.;

- прибуткового касового ордеру від 11.01.20 № 17 та квитанції до нього про прийняття адвокатом Нестеренко О.А. від ТОВ Південьбудресурс коштів у сумі 10 000,00 грн.;

- свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 26.02.11 № 65;

- ордер серії ВЕ № 1028731 від 30.12.20.

Умовами п. 1.1. договору про надання правничої допомоги (адвокатських послуг) від 01.08.20 № 38, укладеного між ТОВ Південьбудресурс (Клієнт) та адвокатом Нестеренко О.А. (Адвокат) визначено, що Клієнт доручає, а Адвокат приймає на себе зобов`язання надавати Клієнт правову допомогу на умовах, передбачених цим договором, зокрема: надавати правову інформацію, консультації і роз`яснення з правових питань, складати заяви, скарги, процесуальні та інші документи правового характеру, представляти інтереси клієнту у судах (…). Строк дії договору з моменту його підписання сторонами і до 31.12.21 (п. 5.1).

Пунктом 2.1. та 2.3. договору визначено, що ціна договору складається з сукупності сум за надані послуги на підставі підписаних сторонами актів приймання-передачі послуг. Вартість послуг визначається за згодою сторін і вказується в актах приймання-передачі послуг.

Відповідно до акту від 11.11.20 № 3 приймання-передачі наданих послуг за договором від 01.08.20 № 38, Адвокатом надані Клієнту наступні послуги:

- вивчення договору № 104(2)20Ук/53-121-01-20-09244 від 13.04.20, документів, підтверджуючих постачання товару за цим договором, проведення листування з боржником ВП «Запорізька АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» з метою врегулювання спору;

- складення та подання до господарського суду Запорізької області позовної заяви про стягнення суми заборгованості.

Як свідчить зміст вказаного акту, за надані послуги Адвокатом та Клієнтом погоджено виплату Адвокату винагороди у сумі 10 000,00 грн. протягом 2 банківських днів.

Частиною 4 ст. 126 ГПК України закріплено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в т.ч. впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

Судом враховано, що у клопотанні від 07.04.21 № 28-23/8253 відповідачем заявлено про відмову та /або зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 30 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.

Вирішуючи питання про розподіл витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку, що витрати у сумі 10 000,00 грн. не є співмірними зі складністю цієї справи та наданим адвокатом обсягом послуг відповідно до акту від 11.11.20 № 3 приймання-передачі наданих послуг за договором від 01.08.20 № 38, а саме:

- спір у справі № 908/2945/20 є не складним,

- обсяг доказів наданих позивачем разом із позовною заявою є незначним;

- здійснення аналізу (вивчення) договору № 104(2)20Ук/53-121-01-20-09244 від 13.04.20 та документів підтверджуючих постачання товару за ним охоплюється послугою підготовки позовної заяви по справі;

- проведення листування з боржником ВП «Запорізька АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» з метою врегулювання спору не відповідає критерію необхідності,

- а визначена сторонами в акті від 11.11.20 № 3 винагорода Адвоката за наданими по ньому послугами (складення та подання до господарського суду Запорізької області позовної заяви про стягнення суми заборгованості в інтересах позивача) у сумі 10 000,00 грн. не відповідає критерію реальності (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію їхнього розміру.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачем необґрунтовано заявлено до стягнення з відповідача 10 000,00 грн. витрат на правову допомогу.

На підставі викладеного, приймаючи до уваги клопотання відповідача про зменшення витрат позивача на правову допомогу, а також часткове задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу до суми 3 000,00 грн.

За таких обставин, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача 3 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір у сумі 8074,02 грн. (пропорційно розміру задоволених позовних вимог) покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 11- 15, 24, 42, 46, 73-80, 86, 91, 123, 126, 129, 202, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3, ) в особі відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом (71503, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, 133, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю Південьбудресурс (55002, Миколаївська область, м. Южноукраїнськ, вул. Енергобудівників, буд. 15, кв. 9, ) 532 560 (п`ятсот тридцять дві тисячі п`ятсот шістдесят) грн. 00 коп. основного боргу, 4 848 (чотири тисячі вісімсот сорок вісім) грн. 13 коп. 3 % річних, 866 (вісімсот шістдесят шість) грн. 95 коп. інфляційних втрат, 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп. витрати на правничу допомогу та 8 074 (вісім тисяч сімдесят чотири) грн. 02 коп. судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено у апеляційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 253-285 ГПК України та п.п. 17.5. п. 1 Розділ ХІ «ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» ГПК України.

Повне рішення складено 27.04.2021.

Суддя В.Л. Корсун