ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" квітня 2021 р. Справа№ 920/385/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Станіка С.Р.

секретар судового засідання Макуха О.А.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Сумихімпром»

на ухвалу Господарського суду Сумської області

від 26.01.2021

у справі № 920/385/19 (суддя Яковенко В.В.)

за позовом Сумського обласного відділення Фонду соціального

захисту інвалідів

до Публічного акціонерного товариства «Сумихімпром»

про стягнення адміністративно - господарських санкцій та пені

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 26.01.2021 у задоволенні клопотання представника відповідача про передачу матеріалів справи № 920/385/19 для розгляду в межах справи № 5021/2509/2011 про банкрутство ПАТ «Сумихімпром» відмовлено.

Не погоджуючись із згаданою ухвалою, Публічне акціонерне товариство «Сумихімпром» оскаржило її в апеляційному порядку, просило скасувати ухвалу Господарського суду Сумської області від 26.01.2021 у справі №920/385/19, а справу направити на новий розгляд в межах провадження у справі про банкрутство. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що оскаржувана ухвала постановлена судом з порушенням норм процесуального права. Доводи апелянта зводяться до того, що оскільки предметом розгляду даної справи є стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, які судом кваліфіковано як поточні кредиторські вимоги, а справа про банкрутство відповідача перебуває на стадії санації, яка повинна здійснюватись у відповідності до вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції, чинній станом на 19.01.2013), заявлені у даній справі поточні вимоги кредитора до боржника повинні розглядатись саме в межах провадження у справі про банкрутство.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому стверджував про безпідставність та необґрунтованість апеляційних вимог, просив не брати їх до уваги, оскаржувану ухвалу як законну та обґрунтовану залишити без змін. Зокрема, зазначив, що під час розгляду касаційної скарги на рішення у даній справі було досліджено питання розгляду даного спору в межах справи про банкрутство, зокрема, суд зауважив, що даний майновий спір розглядався в межах справи про банкрутство відповідача, тому прийняті за наслідком його розгляду процесуальні документи повинні відповідати процесуальним формам, які передбачені Законом про банкрутство (ухвала, постанова), однак прийняття місцевим судом рішення від 25.06.2019 як виду судового рішення за результатами розгляду позовних вимог у даній справі не є підставою для його скасування в апеляційному порядку. Оскільки питання розгляду даної справи в межах справи про банкрутство відповідача вже було досліджено Північним апеляційним господарським судом та Верховним Судом, позивач вважає, що дана апеляційна скарга спрямована на вирішення питання, яке вже вирішено судами різних інстанції.

В судове засідання апеляційної інстанції 20.04.2021, яке відбулось в режимі відеоконференції, в Господарський суд Сумської області з`явились представники сторін, представник відповідача в даному судовому надав пояснення, в яких підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати, а справу направити на розгляд в межах провадження у справі про банкрутство.

Представник позивача в даному судовому засіданні надав пояснення, в яких заперечив доводи апеляційної скарги, просив не брати їх до уваги, оскаржувану ухвалу як законну та обґрунтовану залишити без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як встановлено матеріалами справи, Сумське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до Господарського суду Сумської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Сумихімпром» про стягнення адміністративно - господарських санкцій та пені.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 25.06.2019 у справі № 920/385/19, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.10.2019, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 27.08.2020 рішення Господарського суду Сумської області від 25.06.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.10.2019 у справі № 920/385/19 скасовано, матеріали справи № 920/385/19 передано на новий розгляд до Господарського суду Сумської області.

Під час нового розгляду справи, відповідачем подано письмові пояснення по справі, в яких останній просив матеріали справи № 920/385/19 передати для розгляду по суті в межах справи № 5021/2509/2011 про банкрутство ПАТ «Сумихімпром», яка розглядається Господарським судом Сумської області.

Як вище згадувалось, ухвалою Господарського суду Сумської області від 26.01.2021 у задоволенні клопотання представника відповідача про передачу матеріалів справи № 920/385/19 для розгляду в межах справи № 5021/2509/2011 про банкрутство ПАТ «Сумихімпром» відмовлено. Згадана ухвала мотивована тим, що Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника та визнання його банкрутом» (у редакції, чинній до 19.01.2013), на підставі якого здійснюється процедура санації відповідача, не встановлено особливостей підвідомчості спорів боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, що виникли після порушення провадження у справі про банкрутство до визнання його банкрутом. Оскільки боржник - ПАТ «Сумихімпром» знаходиться у процедурі санації, боржник не визнаний банкрутом і відносно нього ліквідаційна процедура не відкривалась, суд дійшов висновку, що Сумське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів обґрунтовано звернулось з позовом до боржника про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені у позовному провадженні, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство відповідача.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками місцевого господарського суду.

За змістом ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст.129 Конституції України). Аналогічний припис закріплено в ч. 1 ст. 11 ГПК України.

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (п. 4.1 рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004).

Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Лейла Шахін проти Туреччини» від 10.11.2005 зазначається, що згідно з практикою закон є чинним положенням, яке застосовується з урахуванням тлумачення, яке дають йому компетентні суди.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (рішення у справі «Воловік проти України» від 06.12.2007).

У своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення у справі «Кантоні проти Франції» від 11.11.1996; рішення у справі «Вєренцов проти України» від 11.04.2013).

Європейський суд з прав людини також вказує, що одним із елементів передбаченого пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий розгляд справи судом є змістовне, а не формальне тлумачення правової норми (рішення у справі «Бентем проти Нідерландів» від 23.10.1985).

Отже, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що конкретний варіант тлумачення права, використаний судом, має шанс набути певної стабільності, обов`язковості. Це випливає із принципів однакового поводження і правопевності (правової визначеності), які є проявами принципу верховенства права.

21.10.2019 набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства (далі КУзПБ), який встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника-юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.

З дня введення в дію цього КУзПБ визнано такими, що втратили чинність, зокрема, Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Положеннями п.4 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ передбачено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Отже, законодавцем визначено пряму дію норм КУзПБ та їх застосування при розгляді справ про банкрутство незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, за винятком справ, які на день введення в дію цього Кодексу 21.10.2019 перебувають на стадії санації.

Як встановлено судом, ухвалою Господарського суду Сумської області від 24.10.2011 у справі № 5021/2509/2011 порушено провадження у справі про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Сумихімпром».

Господарського суду Сумської області від 30.10.2012 введено процедуру санації, в ухвалою від 22.05.2019 продовжено процедуру санації у справі № 5021/2509/2011.

Тобто, станом на 21.10.2019 справа про банкрутство ПАТ «Сумихімпром» перебувала на стадії санації, а тому провадження у справі повинно продовжуватись на підставі Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Відповідно до пункту 1-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції, яка набула чинності 19.01.2013 (далі - Закон про банкрутство)) положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом. Положення цього Закону, що регулюють продаж майна в провадженні у справі про банкрутство, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом. Положення цього Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

За змістом абз. 4 ч. 8 ст. 23 вказаного Закону поточні кредитори з вимогами до боржника, які виникли після відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство, можуть пред`явити такі вимоги після прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. До визнання боржника банкрутом спори боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, вирішуються шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Таким чином, законодавцем розмежовано процедуру розгляду поточних кредиторських вимог, яка проводиться із застосуванням процесуальних правил, визначених ГПК України для позовного провадження, до визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, а після визнання банкрутом - здійснюється процедура пред`явлення таких вимог.

У зв`язку з неоднаковим правозастосуванням норм щодо порядку розгляду поточних кредиторських вимог для з`ясування дійсного змісту другого речення абз. 4 ч. 8 ст. 23 Закону про банкрутство, керуючись загальними принципами права та засадами господарського судочинства, Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 02.10.2019 у справі № 910/9535/18 здійснив оцінку даної норми із застосуванням комплексного підходу тлумачення норми (від лат. соmplexus - поєднання, зв`язок), сутність якого полягає в одночасному пізнанні в процесі тлумачення «букви» та «духу закону».

Зазначений підхід включає в себе інтерпретацію норми із застосуванням поєднання філологічно-логічного, системного та телеологічного способів її тлумачення.

Верховний Суд зазначив, що аналіз змісту другого речення абз. 4 ч. 8 ст. 23 Закону про банкрутство із застосуванням філологічно-логічного та системного способів її тлумачення дає підстави стверджувати, що вказаним реченням передбачено розгляд спорів боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, щодо якого здійснюється процедура розпорядження майном, саме в межах провадження у справі про банкрутство.

Згадане випливає з аналізу приписів ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», за змістом яких суддя, який розглядає справу в місцевому суді одноособово, діє як суд. У цьому випадку таким судом є господарський суд, що тлумачиться з урахуванням змісту норми другого речення абз. 4 ч. 8 ст. 23 Закону про банкрутство не тільки як суд в аспекті інстанційної юрисдикції, але і як розгляд таких вимог судом (суддею), у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, тобто в межах справи про банкрутство боржника (розширювальне тлумачення норми права).

На підтвердження вказаного висновку свідчить безпосередньо контекст та вживання словосполучення «в межах провадження у справі про банкрутство», що міститься в тексті Закону про банкрутство. Верховний Суд наголошував на тому, що словосполучення «у позовному провадженні господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство», вжите у другого речення абз. 4 ч. 8 ст. 23 Закону про банкрутство не містить імперативного припису щодо розгляду майнових поточних кредиторських вимог у межах справи про банкрутство, на відміну від словосполучення «в межах провадження у справі про банкрутство», викладеного у статтях 16, 19, 20, 29, 44, 77, 82 цього Закону.

Здійснюючи аналіз зазначеної норми із застосуванням телеологічного способу її тлумачення, який полягає у з`ясуванні змісту норми права відповідно до закладеної у ній мети (цілі), Верховний Суд зазначив, що розгляд спорів боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, щодо якого здійснюється процедура розпорядження майном, саме в межах провадження у справі про банкрутство узгоджується із загальною спрямованістю Закону про банкрутство, який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

З моменту порушення відносно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника. Поряд з іншими принципами правового регулювання відносин неплатоспроможності (галузевих принципів) суттєве значення має й принцип судового нагляду у відносинах неплатоспроможності та банкрутства, який розпочинається з призначення розпорядника майна чи ліквідатора банкрута. Перш за все, наведений принцип полягає у нагляді за дотриманням інтересів кредиторів стосовно збереження об`єктів конкурсної маси, а також інтересів боржника щодо обґрунтованості грошових претензій кредиторів тощо. Суд у справі про банкрутство повинен сам приймати рішення щодо виду та інтенсивності нагляду з урахуванням процедури провадження, особи боржника та арбітражного керуючого, а також інших обставин справи.

Також Верховний Суд наголошував, що на відміну від позовного провадження, призначенням якого є визначення та задоволення індивідуальних вимог кредиторів, провадження у справі про банкрутство має за мету задоволення сукупності вимог кредиторів неплатоспроможного боржника. При цьому обов`язковим завданням провадження у справі про банкрутство є справедливе задоволення усієї сукупності кредиторів. Тому провадження у справах про банкрутство об`єктивно формується на засадах конкурсу кредиторів.

Тобто призначення провадження у справі про банкрутство полягає у збалансуванні реалізації прав та законних інтересів учасників справи. Досягнення цієї мети є можливим за умови гарантування: 1) охорони інтересів кредиторів від протизаконних дій інших кредиторів; 2) охорони інтересів кредиторів від недобросовісних дій боржника; 3) охорони боржника від протизаконних дій кредиторів.

Раціональність механізму конкурсної процедури полягає саме в тому, що вона надає інструментарій для узгодження прав та інтересів усіх кредиторів, а також забезпечує взаємні права та інтереси сукупності кредиторів і боржника. При цьому інструментом гарантування прав кожного із сукупності кредиторів є принцип конкурсного імунітету, за яким кредитор не має права задовольнити свої вимоги до боржника інакше, як в межах відкритого провадження у справі про банкрутство. Кредитори можуть задовольнити свої вимоги за правилами конкретної конкурсної процедури.

Положеннями ч. 15 ст. 16 Закону про банкрутство визначено, що з моменту відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство пред`явлення конкурсними та забезпеченими кредиторами вимог до боржника та їх задоволення може відбуватися лише у порядку, передбаченому цим Законом, та в межах провадження у справі про банкрутство, а пред`явлення поточними кредиторами вимог до боржника та їх задоволення може відбуватися у випадку та порядку, передбачених цим Законом.

Аналіз цієї норми Закону про банкрутство свідчить, що вона за повнотою викладу є відсильною, тобто такою, що спрямовує до інших статей цього Закону для з`ясування порядку розгляду зазначених вимог. Такою статтею у є ч. 8 ст. 23 Закону про банкрутство, зміст якої у взаємозв`язку та поєднанні з іншими нормами цього Закону, а також з урахуванням його цільової спрямованості (мети) приводить до висновку, що під таким порядком пред`явлення поточних вимог кредиторами законодавцем розумівся порядок, визначений цим Законом для заяв кредиторів з майновими вимогами до боржника.

Таким чином, тлумачення змісту другого речення абз. 4 ч. 8 ст. 23 Закону про банкрутство із застосовуванням комплексного підходу його інтерпретації свідчить, що наведений у цій нормі порядок розгляду поточних майнових кредиторських вимог слід розуміти як здійснення розгляду даних вимог в межах провадження у справі про банкрутство за правилами позовного провадження, який передбачає судовий контроль в межах цього провадження за діяльністю боржника, а також дотримання принципу конкурсного імунітету кредиторів з метою повної реалізації учасниками судового процесу процесуальних прав, визначених ГПК України.

З огляду на наведене, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність розгляду заявлених Сумським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів вимог до Публічного акціонерного товариства «Сумихімпром» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені в межах провадження у справі про банкрутство останнього.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (п. 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України).

За таких обставин, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що наведені місцевим судом обґрунтування оскарженої ухвали є незаконними, не можуть бути достатніми підставами для відмови у направленні даної справи для розгляду в межах справи про банкрутство, відтак апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню.

Керуючись ст.ст. 255, 269-270, 275, 277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумихімпром» задовольнити, ухвалу Господарського суду Сумської області від 26.01.2021 у справі № 920/385/19 - скасувати.

Клопотання Публічного акціонерного товариства «Сумихімпром» про передачу матеріалів справи № 920/385/19 для розгляду в межах справи № 5021/2509/2011 про банкрутство задовольнити.

Матеріали справи № 920/385/19 передати до Господарського суду Сумської області для розгляду в межах справи № 5021/2509/2011 про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Сумихімпром».

Повний текст постанови підписано 22.04.2021

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді Є.Ю. Шаптала

С.Р. Станік