ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" квітня 2021 р. Справа№ 910/727/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Полякова Б.М.

суддів: Пантелієнка В.О.

Доманської М.Л.

за участю секретаря судового засідання Михайлюченко О.Г.

перевіривши матеріали апеляційної скарги Державної організації "Українське агентство з авторських та суміжних прав" (далі - ДО Українське агентство з авторських та суміжних прав", скаржник, заявник)

на рішення Господарського суду м. Києва від 23.10.2020

у справі № 910/727/20 (суддя Підченко Ю.О.)

за позовом Державної організації "Українське агентство з авторських та суміжних прав"

до 1) Громадської організації "Українська агенція з авторських та суміжних прав" 2) Компанії American Music Rights Association (AMRA)

третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_1

третя особа,яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача-1: ОСОБА_2

про визнання правочину недійсним
сторони у судове засідання не з`явилися про час і місце розгляду справи повідомленні належним чином

ВСТАНОВИВ:

Державна організація "Українське агентство з авторських та суміжних прав" (далі також - позивач, ДО "УААСП") звернулася до суду з позовом до Громадської організації "Українська агенція з авторських та суміжних прав" (далі також - відповідач-1, ГО "УААСП") та до Компанії American Music Rights Association (AMRA) (далі також - відповідач-2) про визнання недійсним Договору про заміну сторони до Договору про одностороннє представництво прав від 01.07.2015, укладеного між Компанією American Music Rights Association (AMRA), Громадською організацією "Українська агенція з авторських та суміжних прав" та Державною організацією "Українське агентство з авторських та суміжних прав".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що колишній керівник позивача очевидно та беззаперечно перевищив повноваження передавши безоплатно на користь відповідача-1 права і обов`язки за Договором про одностороннє представництво прав Компанії American Music Rights Association (AMRA).

Рішенням Господарського суду м. Києва від 23.10.2020 у задоволенні позовних вимог ДО "Українське агентство з авторських та суміжних прав" до ГО "Українська агенція з авторських та суміжних прав" відмовлено. У задоволенні позовних вимог ДО "Українське агентство з авторських та суміжних прав" до Компанії American Music Rights Association (AMRA) відмовлено.

Ключовим мотивом рішення є:

- доводи позивача про перевищення його керівником своїх повноважень при укладанні договору про заміну сторони не підтверджуються наявними у справі доказами.

Не погоджуючись з прийнятим рішення, ДО «Українське агентство з авторських та суміжних прав» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Ключовими аргументами скарги є:

- ДО «Українське агентство з авторських та суміжних прав» самовільно, безпідставно та безоплатно вийшла з оспорюваного договору про взаємне представництво інтересів;

- судом невірно застосовано норми матеріального права та не досліджено всіх доказів наданих позивачем.

Від ГО "УААСП" надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Ключовими аргументами відзиву є:

- позивач не є організацією колективного управління та не являється членом CISAC, а отже не може бути стороною договору про взаємне представництво інтересів;

- директор ДО "УААСП" ОСОБА_1 діяв у межах своєї компетенції та довіреності.

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи № 910/727/20 справа передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Поляков Б.М., судді Пантелієнко В.О., Доманська М.Л. Зазначена колегія суддів сформована відповідно до рішення загальних зборів суддів Північного апеляційного господарського суду від 02.10.2018 зі змінами від 12.11.2019.

Відтак, судова колегія зазначає, що визначений за допомогою автоматизованої системи розподілу судової справи склад колегії суддів є судом, встановленим законом, у розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Zand v. Austria», висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної організації "Українське агентство з авторських та суміжних прав" на рішення Господарського суду м. Києва від 23.10.2020 у справі №910/727/20, справу призначено до розгляду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2021 розгляд справи №910/727/20 відкладено на 24.02.2021, визнано явку усіх учасників справи обов`язковою.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2021 розгляд справи №910/727/20 відкладено на 21.04.2021. Повторно визнано явку представників Державної організації «Українське агентство з авторських та суміжних прав» обов`язковою.

Від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі представників позивача.

В судове засідання 21.04.2021 представники інших учасників провадження не з`явились. Учасники провадження про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином направленням на адреси місцезнаходження учасників справи копії відповідної ухвали суду.

Проаналізувавши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заперечення відповідача, колегія суддів прийшла до висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення першої інстанції з прийняттям нового рішення, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.07.2015 між Компанією American Music Rights Association (AMRA) та ДО "Українське агентство з авторських та суміжних прав" укладено договір про одностороннє представництво прав AMRA на публічне виконання, згідно з умовами якого AMRA надає Товариству-Одержувачу виключне право на територіях дії Товариства-Одержувача (визначення у ст. 6) ліцензувати всі Публічні Виконання (визначення в абзаці (ІІ) даної статті) музичних творів, з текстом або без, які захищені національними законами, двосторонніми угодами і багатосторонніми міжнародними конвенціями з прав авторів, що існують на даний момент або які можуть виникнути і набрати чинності поки договір є дійсним, і невиключне право на територіях дії Товариства-Одержувача (визначення у Стат. 6) ліцензувати Публічні Виконання Он-лайн (визначення в пункті (ІІ) даної статті) музичних творів, з текстом або без, які захищені національними законами, двосторонніми угодами і багатосторонніми міжнародними конвенціями з прав авторів, що існують на даний момент або які можуть виникнути і набрати чинності поки договір є дійсним.

01.06.2018 між Компанією AMRA, ДО "Українське агентство з авторських та суміжних прав" та ГО "Українська агенція з авторських та суміжних прав" підписано договір про заміну сторони у договорі про одностороннє представництво прав AMRA на публічне виконання від 01.07.2015, відповідно до якого сторони погодилися замінити одну зі сторін договору про одностороннє представництво, а саме, передати ГО УААСП усі права та обов`язки ДО УААСП за договором про одностороннє представництво інтересів від 01.07.2015.

З дати набуття чинності ГО УААСП стає стороною Договору про одностороннє представництво від 01.07.2015 замість ДО УААСП і є правонаступником ДО УААСП відносно його прав та обов`язків за договором про одностороннє представництво від 01.07.2015.

AMRA надає свою згоду на заміну ДО УААСП як сторони у договорі про одностороннє представництво інтересів від 01.07.2015 на ГО УААСП, що приймає на себе всі права та обов`язки ДО УААСП за договором про одностороннє представництво від 01.07.2015, як зазначається в ст. 1. Для уникнення сумнівів, жодне положення договору не може розумітися як відмова AMRA від будь-яких прав та/або претензій, які AMRA може мати по відношенню до ДО УААСП за умовами договору про одностороннє представництво від 01.07.2015 з початку терміну його дії до дати набуття чинності (п. 4 договору про заміну сторони).

Звертаючись з позовом, позивач обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що Договір про заміну сторони у Договорі про взаємне представництво інтересів був підписаний керівником позивача з перевищенням повноважень, наданих йому статутом, а також з порушенням норм чинного законодавства, з огляду на що позивач просить суд визнати зазначений Договір про заміну сторони недійсним. Зі змісту позову перевищення повноважень на укладання Договору про заміну сторони вбачається позивачем у наступному:

відповідно до мети та предмета діяльності щодо колективного управління майновими правами в межах повноважень, одержаних на підставі укладених письмових договорів із суб`єктами авторського права і (або) суміжних прав, на території України та за її межами, Агентство (позивач) укладає з організаціями інших країн, які здійснюють колективне управління майновими правами суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав, договори про взаємне представництво інтересів (пункт 3.3.7 статуту). Позивачу нічого не відомо про надані повноваження від суб`єктів авторського права і суміжних прав щодо безумовної уступки прав та обов`язків за укладеним раніше Договором про взаємне представництво на користь іншої громадської організації; за відсутності таких повноважень керівник ДО "УААСП", порушив вказаний пункт статуту;

пунктом 5.2. статуту визначені зобов`язання Агентства (позивача), які повинен був забезпечити керівник організації, зокрема, це забезпечення заходів з удосконалення організації діяльності ДО "УААСП"; свідомий вихід із діючого Договору про взаємне представництво, на підставі якого ДО "УААСП" отримувало доходи - прямо суперечить зазначеному зобов`язанню;

пунктом 6.8. статуту визначено, що Агентство (позивач) не має права безоплатно передавати належне йому майно іншим юридичним особам чи громадянам, крім випадків, передбачених законом, а тому свідомий вихід з Договору про взаємне представництво, на підставі якого позивач втратив майнові права, є прямим порушенням п. 6.8. статуту у частині безпідставної і безоплатної передачі майна (майнових прав) Агентства (позивача).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що розділ 6 статуту позивача у сукупності, в тому числі п. 6.8., переважно стосується майна юридичної особи позивача - основних фондів виробничого і невиробничого призначення, до яких майнові права інтелектуальної власності не відносяться. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що позивачем не надано доказів того, що відповідні майнові права інтелектуальної власності, зокрема ті, що є предметом Договору про взаємне представництво інтересів, відображались на балансі позивача. З огляду на викладене, за відсутності доказів протилежного, суд першої інстанції доходить висновку, що положення п. 6.8. статуту позивача щодо заборони безоплатної передачі майна, на яке позивач посилається в обґрунтування недійсності Договору про заміну сторони як такого, що укладений з перевищенням повноважень, не стосується майнових прав інтелектуальної власності, які є предметом Договору про взаємне представництво інтересів.

Північний апеляційний господарський суд не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

З аналізу Статуту у ДО "УААСП" (Агенство), який було затверджено Накозом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.07.2017 №1016 за підписом Першого Віце-Прем`єр-Міністра України - Міністра економічного розвитку і торгівлі України Кубівим С.І. (а.с. 57-79 Т1), який діяв на час здійснення ОСОБА_1 повноважень виконуючого обов`язки Генерального директора ДО "УААСП", та з аналізу оспорюваного договору про заміну сторони вбачаються суттєві порушення (перевищення) статутних повноважень ОСОБА_1 при підписанні цього договору.

Відповідно до мети та предмета діяльності щодо колективного управління майновими правами в межах повноважень, одержаних на підставі укладених письмових договорів із суб`єктами авторського права і (або) суміжних прав, на території України та за її межами, Агентство (позивач) укладає з організаціями інших країн, які здійснюють колективне управління майновими правами суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав, договори про взаємне представництво інтересів (пункт 3.3.7 Статуту).

Згідно з п. 7.1 Статуту органами управління Агенства (позивача) є генеральний директор та наглядова рада.

Пунктом 5.2. Статуту визначені зобов`язання Агентства (позивача), виконання яких повинен був забезпечити керівник організації, зокрема, це забезпечення заходів з удосконалення організації діяльності ДО "УААСП".

Пунктом 7.4 Статуту передбачено, що Генеральний директор відповідно до покладених на нього завдань, укладає від імені Агентства договори за погодженням з Уповноваженим органом управління. Але відповідне погодження Уповноваженого органу управління на укладання оспорюваного договору в матеріалах справи відсутнє, доказів такого погодження на укладення оспорюваного договору суду не надано.

З огляду на вищевказане, свідомо безоплатна передача іншій юридичній особі усіх прав та обов`язків за Договором про взаємне представництво інтересів прямо суперечить зазначеним положенням Статуту.

Пунктом 6.8. Статуту визначено, що Агентство (Позивач) не має права безоплатно передавати належне йому майно іншим юридичним особам чи громадянам, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 66 ГК України доходи, одержані від реалізації продукції, послуг, інших видів господарської діяльності, а також майнові права є джерелами формування майна підприємства.

Майном, як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ч. 1 ст. 190 ЦК України).

З огляду на те, що основним видом діяльності позивача є саме управління майновими правами, переданими суб`єктами авторського права, а також від інших, у тому числі авторських організацій, організацій колективного управління, свідомо безоплатна передача іншій юридичній особі всіх прав та обов"язків за Договором про взаємне представництво інтересів, на підставі якого позивач безоплатно передав відповідачу-1 своє майно (активи) є прямим порушенням п. 6.8. Статуту.

Суд першої інстанції зазначає, що майнові права інтелектуальної власності, які перебували в управлінні позивача, не відносяться до майна юридичної особи ДО "УААСП", аргументуючи це тим, що зміст розділу 6 Статуту ДО "УААСП" переважно стосується майна юридичної особи позивача - основних фондів виробничого і невиробничого призначення, до яких майнові права інтелектуальної власності не відносяться, у зв`язку із чим відсутнє перевищення ОСОБА_1 статутних повноважень.

Основною метою діяльності ДО "УААСП", відповідно до п. 3.1. Статуту, є управління на колективній основі майновими правами суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав, зокрема такими категоріями майнових прав, як використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав шляхом публічного виконання, запису, публічного сповіщення, публічної демонстрації, публічного показу, ретрансляції, відтворення творів, репрографічного відтворення (репродукування), тиражування творів образотворчого мистецтва у промисловості, а також право слідування; сприяння зазначеним суб`єктам щодо передачі прав на використання творів науки, літератури і мистецтва на індивідуальній основі, представництва законних інтересів суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав у державних та громадських органах і організаціях, здійснення окремих функцій за дорученням Уповноваженого органу.

Згідно з п. 3.2.1. Статуту предметом діяльності Агентства, зокрема, є забезпечення колективного управління майновими правами, переданими Агентству суб`єктами авторського права і (або) суміжних прав України та інших країн на території України та за її межами відповідно до національного законодавства і міжнародних договорів у сфері авторського права і або суміжних прав.

Як зазначено в п.п. 10.3., 10.4. Статуту основним узагальнюючим показником діяльності Агентства є кошти, отримані в результаті колективного управління майновими правами суб`єктів авторського права і суміжних прав. Отримані кошти використовуються виключно для фінансування видатків на утримання Агентства, реалізації мети (цілей, завдань) та напрямів діяльності, визначених Статутом. Право управління вказаними майновими правами та кошти, отримані в результаті колективного управління цими майновими правами - є активом позивача.

Абзацом 3 п. 6.3. Статуту передбачено, що джерелами формування майна Агентства є доходи від власної господарської діяльності, а також роялті.

Згідно з п. 14.1.225. Податкового кодексу України, роялті - будь-який платіж, отриманий як винагорода за використання або за надання права на використання об`єкта права інтелектуальної власності, а саме: на будь-які літературні твори, твори мистецтва або науки, включаючи комп`ютери програми, інші записи на носіях інформації, відео- або аудіокасети, кінематографічні фільми або плівки для радіо- чи телевізійного мовлення, передачі (програми) організацій мовлення, інші аудіовізуальні твори, будь-які права, які охороняються патентом, будь-які зареєстровані торговельні марки (знаки на товари і послуги), права інтелектуальної власності на дизайн, секретне креслення, модель, формулу, процес, права інтелектуальної власності на інформацію щодо промислового, комерційного або наукового досвіду (ноу-хау).

Дозволи на використання музичних творів, які ДО "УААСП" видає від імені іноземних організацій та правовласників відповідно до п.п. 3.1., 3.2.1. Статуту, є ліцензійними договорами, які кореспондуються із положеннями ст.ст. 1107-1109 ЦК України, за якими користувачі сплачують роялті за використання об`єктів інтелектуальної власності. Саме із таких виплат ДО "УААСП" утримує комісійні платежі для покриття своїх фактичних витрат. Оскільки основною метою діяльності ДО "УААСП", відповідно до Статуту є саме колективне управління майновими правами, то актив позивача формується, зокрема, із отримання комісійних платежів від сум зібраних виплат (роялті).

Згідно зі ст. 1 (п.п. 1,2) Договору від 29.12.2016 про взаємне представництво договірні сторони надають одна одній виключне право видавати на території, на якій діють сторони відповідно до ст. 6 первісного Договору, дозволи на всі види публічного виконання, публічного сповіщення для загального відома засобами радіо та телебачення (в розумінні п. 3 ст. 2 цього Договору) музичних творів з текстом або без тексту, що охороняються згідно із національним законодавством, двосторонніми угодами та багатосторонніми міжнародними договорами в галузі прав авторів (авторське право, інтелектуальна власність) як тих, що діють нині, так і тих, що будуть прийняті і введені в дію під час чинності цього Договору.

Відповідно до ст. 8 Договору про взаємне представництво кожна договірна сторона має право відраховувати від сум, які зібрані ними від імені та на користь іншої сторони, відрахування в розмірі, необхідному для покриття своїх фактичних витрат на управління, відповідно до порядку, встановленого кожною Договірною стороною. При цьому договірні сторони застосовують однаковий розмір таких відрахувань як для своїх авторів, так і для авторів другої договірної сторони. Розмір відрахувань ДО "УААСП" становить 15 % від розміру зібраних платежів.

Сторони вказаного Договору передають одна одній права управління майновими правами інтелектуальної власності, права дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності на певній території, та у кожної сторони виникає право на вказані вище відрахування, що у ДО «УААСП» становить 15% від розміру зібраних платежів .

Суд першої інстанції помилково посилається на ст.139 ГК України, як на підставі відмови у позові. Аналізуючи зміст цієї статті вбачається, що мова йде про право власності на матеріальні об`єкти.

Статтею 190 ЦК України встановлено що майном, як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Відповідно до ч. 2 ст. 66 ГК України доходи, одержані від реалізації продукції, послуг, інших видів господарської діяльності, а також майнові права є джерелами формування майна підприємства.

Апеляційний суд доходить до висновку, що вищевказані активи позивача, що були безоплатно передані за оспорюваним договором Відповідачу-1 є майном Позивача, окремим об`єктом цивільних прав.

Судом першої інстанції не було надано належної правової оцінки договорам від 01.07.2015 та від 01.06.2018. Місцевий суд мав би розглядати їх, як договори щодо розпорядження правом управління майновими правами інтелектуальної власності та правом отримання вищевказаних відрахувань, що у ДО «УААСП» становить 15% від розміру зібраних платежів.

Суд першої інстанції також залишив поза увагою основну економічну важливість майнових прав інтелектуальної власності, які перебували в управлінні ДО "УААСП", а також мету та предмет діяльності юридичної особи позивача. Управління майновими правами інтелектуальної власності є основою формою діяльності ДО "УААСП", за відсутності чого підприємство взагалі не могло б проводити господарську діяльність відповідно до Статуту. Крім того, ДО "УААСП" забезпечує покриття своїх фактичних витрат на управління із відрахувань, отриманих від управління майновими правами інтелектуальної власності.

З матеріалів справи вбачається, що уклавши спірний договір керівник позивача передав на безоплатній основі вищевказані активи позивача, які є майном підприємства, із перевищенням свої повноважень, передбачених Статутом Позивача.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях у справах "Мелахер та інші проти Австрії" від 19.12.1998, "Бурдов проти Росії" від 07.05.2002, "Прессос компанія Нав`єра А.О." та інші проти Бельгії" від 28.10.1995, "Пайн Велі Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії" від 23.10.1991 визначив, що під поняттям "майно" розуміється не лише майно, яке належить особі на праві власності згідно із законодавством країни, в якій виник спір, а також під даним поняттям можуть бути прибутки, що випливають з власності, кошти, належні заявникам на підставі судових рішень, "активи", які можуть виникнути, "правомірні очікування"/"законні сподівання" особи.

Концепція "майна" в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися "правом власності", а відтак, і "майном" (рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" від 25.03.1999, заява №311107/96. п.54).

До таких активів відноситься право управління майновими правами, що Позивач отримав на підставі Договору про взаємне представництво інтересів, та яке безоплатно передав Відповідачу-1 за оспорюваним правочином.

Одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути визнання правочину недійсним (п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Договір є двостороннім (багатостороннім) правочином.

За змістом ч.ч. 1-5 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У силу припису ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, встановлених ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 названого Кодексу, саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до ч. 3 ст. 92 ЦК України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Отже, з огляду на викладені вище фактичні обставини, під час укладання оспорюваного правочину вбачається перевищення Генеральним директором позивача ОСОБА_1, третьою особою у даній справі, як статутних повноважень, що діяли на час укладання спірного Договору, так і норм ч. 3 ст. 92 ЦК України.

Відповідно до п. 3.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.05.2013 №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" для вчинення правочинів органи юридичної особи не потребують довіреності, якщо вони діють у межах повноважень, наданих їм законом, іншим нормативно-правовим актом або установчими документами.

Припис абз. 1 ч. 3 ст. 92 ЦК України зобов`язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи, не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обов`язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абз. 2 ч. 3 ст. 92 ЦК України).

Тому, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють).

У зв`язку з наведеним місцевий суд повинен був виходити з того, що контрагент юридичної особи знає (або повинен знати) про обмеження повноважень цієї особи, якщо:

- такі обмеження передбачені законом;

- про відповідні обмеження було вміщено відомості у відкритому доступі на офіційному веб-сайті розпорядника Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

Якщо договір містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність іншої сторони даного договору з таким статутом (іншим документом) у частині, яка стосується відповідних повноважень, і в такому разі суд не може брати до уваги посилання цієї сторони на те, що їй було невідомо про наявні обмеження повноважень представника її контрагента.

Відповідач-2 був обізнаний з обмеженнями повноважень колишнього керівника ДО "УААСП" за Статутом щодо безоплатного передання майна (активів) організації на підставі ч. 2 ст. 10 Договору про взаємне представництво інтересів від 01.07.2015.

Відповідно до ч. 1 ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Пунктом 3.4. Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.05.2013 №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" роз`яснено, що наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з`ясовувати пов`язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма, тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.).

Господарським судом міста Києва не було надано належної оцінки дій, вчинених третьою особою у даній справі під час підписання оспорюваного Договору.

Крім того, відповідно до вимог п. 7.1. Статуту ДО "УААСП" органами управління Агентства є: Генеральний директор і Наглядова рада.

Як зазначено вище, згідно з п. 7.4. Статуту Генеральний директор, відповідно до покладених на нього завдань, укладає від імені Агентства договори за погодженням з Уповноваженим органом управління. Але відповідне погодження Уповноваженого органу управління на укладання договору в матеріалах справи відсутнє, доказів такого погодження суду не надано.

Враховуючи наведене, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

У справах Руїс Торіха проти Іспанії, Суомінен проти Фінляндії, Гірвісаарі проти Фінляндії Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), №37801/97 від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99 від 27.09.2001).

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, зазначені рішення Європейського суду з прав людини суд апеляційної інстанції застосовує у цій справі як джерело права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду за результатами перегляду справи в апеляційному порядку, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити; оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п.2 ч.1, п. 2 ч. 4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається, зокрема, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 271, 275, 277, 282, 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної організації "Українське агентство авторських та суміжних прав" - задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2020 у справі №910/727/20 скасувати та ухвалити нове рішення.

3. Позовні вимоги задовольнити. Визнати недійсним договір про заміну сторони від 01.06.2018 до Договору про взаємне представництво інтересів від 01.07.2015, укладеного між Компанії American Music Rights Association (AMRA), Громадською організацію "Українська агенція з авторських та суміжних прав" та Державною організацією "Українське агентство з авторських та суміжних прав".

Стягнути з Громадської організації "Українська агенція з авторських та суміжних прав" та Компанії American Music Rights Association (AMRA) солідарно на користь Державної організації "Українське агентство авторських та суміжних прав" судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2102,00 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 2000,00 грн.

4. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ.

5. Матеріали справи №910/727/20 направити до Господарського суду міста Києва.

6. Постанова Північного апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Верховного Суду у випадках, у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288-291 ГПК України.

Головуючий суддя Б.М. Поляков

Судді В.О. Пантелієнко

М.Л. Доманська

Повний текст складено 26.04.2021