ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2021 справа № 914/127/21

За позовом: Фермерського господарства Агро Захід Буг, с. Ланерівка, Буський район, Львівська область

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Ековей Вейст Менеджмент, м. Львів

про стягнення 976 303, 58 грн

Суддя Манюк П.Т.

За участю секретаря Чорної І.Б.

Представники:

від позивача: Шнир Я. Б представник.

від відповідача: Костур Р. В. - представник.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшов позов Фермерського господарства Агро Захід Буг до Товариства з обмеженою відповідальністю Ековей Вейст Менеджмент про стягнення 976 303, 58 грн.

Ухвалою суду від 22.01.2021 було відкрито провадження у справі № 914/127/21 за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 15.02.2021. Ухвалою суду від 15.02.2021 розгляд справи відкладено на 01.03.2021. Ухвалою суду від 01.03.2021 розгляд справи відкладено на 15.03.2021. Ухвалою суду від 15.03.2021 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та в підготовчому засіданні оголошено перерву до 29.03.2021.

Ухвалою суду від 29.03.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні на 19.04.2021.

В судове засідання, 19.04.2021, представник позивача з`явився, позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити з підстав викладених у позовній заяві та у відповіді на відзив.

Представник відповідача в судове засідання, 19.04.2021, з`явився, позовні вимоги заперечив, просив відмовити у їх задоволенні з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та додаткових запереченнях.

Враховуючи те, що зібраних в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення, в судовому засіданні 19.04.2021 справу розглянуто по суті та оголошено вступну та резолютивну частину судового рішення у справі.

Позиція позивача.

Фермерське господарство Агро Захід Буг звернулося в Господарський суд Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Ековей Вейст Менеджмент про стягнення 976 303, 58 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що ухвалою Господарського суду Львівської області від 13.09.2018 було відкрито провадження у справі № 914/1680/18 за позовною заявою Фермерського господарства «Агро Захід Буг» до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕ Львів» (нова назва підприємства: Товариство з обмеженою відповідальністю Ековей Вейст Менеджмент) про стягнення заборгованості за договором від 15.03.2018 № А-3/010318-ГР про надання транспортних послуг. Судовими рішеннями у справі № 914/1680/18 встановлено, що із заявленої до стягнення заборгованості в сумі 8 257 099,80 грн, обґрунтованими є вимоги на суму 8 085 099,80 грн, однак частина заборгованості в сумі 3 614 472,14 грн вже була стягнена з відповідача і перерахована позивачу приватним виконавцем при виконанні рішення суду від 24.01.2019 у справі № 914/1680/18, яке в подальшому було скасоване Верховним Судом із направленням справи на новий розгляд. Західний апеляційний господарський суд при новому розгляді справи у своїй постанові від 19.06.2020 у справі № 914/1680/18 зазначив, що з метою недопущення подвійного стягнення з відповідача коштів в сумі 3 614 472, 14 грн та порушення прав відповідача, позов необхідно задоволити частково та стягнути з відповідача на користь позивача 4 470 627, 66 грн боргу (8 085 099, 80 - 3 614 472, 14), тобто стягнути суму боргу за мінусом вже стягнутої суми боргу. В частині стягнення 172 000, 00 грн боргу у задоволенні позову відмовлено.

У зв`язку з обставинами, встановленими судами при розгляді справи № 914/1680/18, позивачем здійснено розрахунок 3% річних в розмірі 318 714, 15 грн та інфляційних втрат в розмірі 657 585, 43 грн:

- за період з 09.10.2018 (12 днів після підписання 27.09.2018 сторонами останнього акту наданих послуг) до 31.05.2019 року (до моменту часткового перерахунку приватним виконавцем коштів на примусове виконання судового рішення у справі 914/1680/18) із суми заборгованості 8 085 099,80 грн;

- та за період з 01.06.2019 до 16.08.2020 із суми заборгованості 4 470 627, 66 грн.

Враховуючи наведене, позивач просить суд стягнути з відповідача за період з 09.10.2018 по 16.08.2020, на підставі ст. 625 ЦК України, суму в розмірі 976 303, 58 грн, з яких: 657 585, 43 грн інфляційних втрат та 318 714, 15 грн 3% річних, нарахованих позивачем у зв`язку з несвоєчасної сплатою відповідачем заборгованості.

Позиція відповідача.

Заперечуючи позовні вимоги, відповідач посилається не те, що ні у позовній заяві, ні у відповіді на відзив, не зазначено жодного правового (нормативного або договірного) обґрунтування: чому саме старт відліку прострочення грошового зобов`язання визначено 09.10.2018 року і чому із заборгованості у розмірі 8 085 099,80 грн. У зв`язку із вищевказаним, позивачем не обґрунтовано, чим обумовлена наведена дата виникнення прострочення грошового зобов`язання, що виключає можливість розрахунку інфляційних втрат та 3 % річних.

Дата виникнення грошового зобов`язання відповідача пов`язана із конкретними обставинами, визначеними сторонами у п. 4.1 договору, а саме: 12 банківських днів, які слід відраховувати від настання конкретних подій: фактичного надання послуг та факту передання документів. Однак, у матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про те, що за 12 банківських днів до дати початку відліку позивачем (09.10.2018 року), ним передавались відповідачеві документи, тобто позивачем не надано доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, що виключає підстави для задоволення даного позову.

Водночас, Західним апеляційним господарським судом у справі № 914/ 1680/18 не встановлено ні конкретних дат, коли саме передано документи, тобто, від якої календарної дати слід відраховувати 12 банківських днів, передбачених п. 4.1. договору, за кожне конкретне перевезення, ні відповідних сум на конкретні дати (а лише загальний розмір), тобто, судом встановлено наявність обов`язку оплатити надані послуги, але не визначено: коли саме цей обов`язок виник та у якому розмірі за конкретними перевезеннями.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд прийшов до висновків про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково виходячи з таких мотивів.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Як встановлено судом, 15.03.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕ ЛЬВІВ», що в подальшому було перейменоване в Товариство з обмеженою відповідальністю Ековей Вейст Менеджмент (замовник) та Фермерським господарством «Агро Захід Буг» (виконавець) укладено договір № А-3/010318-ТР про надання транспортних послуг (надалі договір), за умовами якого виконавець від свого імені та за рахунок замовника зобов`язаний організувати та виконати перевезення твердих побутових відходів автомобільним транспортом у приміському й міжміському сполученні.

Виконавець в інтересах замовника виконує наступні операції відповідно до умов вказаного договору: здійснює перевезення відходів, розробляє та узгоджує з замовником маршрут перевезення, у випадку неможливості самостійно виконати перевезення здійснює пошук перевізника, організовує забезпечення відправлення та одержання вантажу, надає підготовлений автотранспорт, який має додаткове обладнання згідно з передбаченими законодавством вимогами (пункт 1.2 договору).

Замовник не пізніше ніж за 12 годин до запланованої події на власний розсуд визначає зручну форму заяви (письмова, електронна пошта, телефонним зв`язком) і подає виконавцю заявку на перевезення вантажу, в якій зазначається запланована кількість вантажу, граничні часові рамки подачі транспортного засобу та пункт призначення доставки вантажу. Факт подання заяви обов`язковій фіксації не підлягає(пункт 2.1 договору).

При отриманні відходів до перевезення замовник передає виконавцю товарно - транспортну накладну (пункт 2.4 договору).

Обсяг та вартість наданих послуг з перевезення виконавець зобов`язаний вказувати в актах наданих послуг, податкових накладних (пункт 2.5 договору).

Умовами пункту 3.1 договору визначені обов`язки виконавця, зокрема:

- забезпечувати своєчасне та належне оформлення у встановленому порядку дорожніх листів і супровідних документів, відмічати фактичний час прибуття і вибуття автомобілів із пунктів завантаження і вивантаження;

- скласти податкову накладну на дату виникнення податкового зобов`язання;

- зареєструвати податкову накладну та/або розрахунок коригування до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних у строк не пізніше 15 календарних днів, що настають за датою складання такої податкової накладної та/або розрахунку коригування до неї;

- направити покупцеві складену в електронній формі та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну.

Згідно з пунктом 4.1 договору, замовник оплачує фактично надані виконавцем послуги протягом 12 (дванадцяти) банківських днів з дня отримання належним чином оформлених оригіналів усіх необхідних документів (актів виконаних робіт, товарно-транспортних накладних, податкових накладних, рахунків, засвідчених належним чином витягів з системи GPS - моніторингу по здійсненому маршруту). Оплата вартості перевезення здійснюється шляхом переказу коштів замовником на поточний банківський рахунок виконавця (пункт 4.2 договору).

У зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань щодо оплати наданих послуг за вищевказаним договором за період з червня по вересень 2018 року, позивач був змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права шляхом подання позову про стягнення заборгованості.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 15.01.2020 (суддя Синчук М.М.) у справі № 914/1680/18 за позовом Фермерського господарства «Агро Захід Буг» до Товариства з обмеженою відповідальністю Ековей Вейст Менеджмент, закрито провадження в частині вимоги про стягнення з відповідача 3 659 772,14 грн заборгованості; з відповідача на користь позивача стягнуто 4 597 327, 66 грн основного боргу, 18 000, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу, 123 856, 50 грн судового збору.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 19.06.2020 у цій справі, рішення місцевого господарського суду скасовано; ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову; стягнуто з відповідача на користь позивача 4 470 627,66 грн заборгованості, 121 255, 51 грн судового збору, 17 622, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу. В частині вимоги про стягнення 172 000, 00 грн заборгованості - відмовлено. Стягнуто з позивача на користь відповідача 3 901, 48 грн судового збору за перегляд рішення судом апеляційної інстанції.

Встановивши, що позивачем надані відповідачу послуги за договором з перевезення ТПВ, а саме, за період з 15.03.2018 по 31.05.2018 на суму 8 433 000, 00 грн, за період з червня по 27 вересня 2018 року на суму 9 498 099, 80 грн, які прийняті відповідачем та частково оплачені ним у сумі 9 846 000, 00 грн; з`ясувавши факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем за договором у розмірі 8 085 099, 80 грн; беручи до уваги те, що на виконання судового рішення у справі № 914/1680/18 (яке в подальшому скасоване, проте поворот виконання зазначеного судового рішення не здійснювався) у примусовому порядку з відповідача на корить позивача стягнуто 3 614 472, 14 грн заборгованості; врахувавши необхідність недопущення подвійного стягнення коштів з відповідача, апеляційний суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 4 470 627, 66 грн заборгованості (8 085 099, 80 грн - 3 614 472, 14 грн = 4 470 627, 66 грн) та відсутність підстав для задоволення позову в частині вимоги про стягнення 172 000, 00 грн заборгованості (8 257 099, 80 грн - 8 085 099, 80 грн = 172 000,00 грн).

Оскільки розмір основної заборгованості відповідача було визначено судом у справі № 914/1680/18, то за період прострочення її сплати, позивач, на підставі ст. 625 ЦК України, нарахував відповідачу 3% річних в розмірі 318 714, 15 грн та інфляційні втрати в розмірі 657 585, 43 грн за період з 09.10.2018 (12 днів після останнього акту наданих послуг за 27.09.2018 року) до 31.05.2019 року (моменту часткового перерахунку приватним виконавцем коштів на примусове виконання судового рішення) із суми боргу 8 085 099,80 грн та за період з 01.06.2019 до 16.08.2020 (дата закінчення виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення у справі № 914/1680/18) із суми 4 470 627, 66 грн.

Відповідно до ч. 4 ст.75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми законодавства, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором про надання транспортних послуг, яке боржник виконав з простроченням строку, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України.

З огляду на зазначене, судовими рішеннями у справі № 914/1680/18 встановлено наявність у відповідача перед позивачем заборгованості разом з обов`язком її сплати та з відповідача на користь позивача стягнуто залишок заборгованості у розмірі 4 470 627, 66 грн і такі зобов`язання зводиться до сплати грошей, отже, є грошовим зобов`язанням. Відтак між сторонами існували грошові зобов`язання, які відповідач належним чином не виконував, що дає підстави для стягнення на користь позивача інфляційних витрат за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми, оскільки боржник зобов`язаний відшкодувати інфляційні витрати та 3% річних від знецінення неповернутих коштів і за час виконання рішення суду про стягнення цих сум.

Як встановлено судом, позивачем здійснено розрахунок інфляційних втрат та 3% річних на суму заборгованості 8 085 099, 80 грн починаючи з 09.10.2018 (12 днів після останнього підписаного сторонами акту наданих послуг від 27.09.2018). Однак, позивачем не враховано вимоги п. 4.1 договору, яким передбачено, що замовник оплачує фактично надані виконавцем послуги протягом 12 (дванадцяти) банківських днів з дня отримання належним чином оформлених оригіналів усіх необхідних документів (актів виконаних робіт, товарно-транспортних накладних, податкових накладних, рахунків, засвідчених належним чином витягів з системи GPS - моніторингу по здійсненому маршруту). Таким чином, позивач повинен був розрахувати інфляційні втрати та 3% річних починаючи з 16.10.2018 (12 банківських днів, а не календарних). Крім цього, позивачем нарахування інфляційних втрат та 3% річних виходячи із суми заборгованості в розмірі 4 470 627, 00 грн помилково здійснено з 01.06.2019 по 16.08.2020, в той час як позивач повинен був їх нарахувати по 16.07.2020 (дата закінчення виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення у справі № 914/1680/18).

При розрахунку інфляційних позивачем також не враховані рекомендації щодо їх нарахування, що зазначені в листі Верховного Суду України від 03.04.97 № 62-97р та розділі 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань, та безпідставно при розрахунку інфляційних враховано індекс інфляції за жовтень 2018 року.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про необхідність перерахунку нарахованих позивачем сум.

За результатом перерахунку, з врахуванням викладеного вище, позовні вимоги підлягають до задоволення частково, в розмірі 520 138, 76 грн інфляційних втрат та 302 901, 44 грн 3 % річних.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, відшкодування витрат позивача на оплату судового збору покладається на відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 236-241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Ековей Вейст Менеджмент (79024, м. Львів, вул. Б. Хмельницького, 176, ) на користь Фермерського господарства «Агро Захід Буг» (80513, с. Ланерівка Буського району Львівської області, ) суму в розмірі 835 385, 56 грн, з яких:

- 520 138, 76 грн інфляційних втрат;

- 302 901, 44 грн 3 % річних;

- 12 345, 36 грн судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 241 ГПК України, та може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено 29 квітня 2021 року.

Суддя П.Т. Манюк