ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" квітня 2021 р. Справа№ 910/15745/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Яковлєва М.Л.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 04.11.2020 (повний текст складено 07.12.2020)

у справі №910/15745/19 (суддя Ягічева Н.І.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Колоннейд Україна"

до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант"

про відшкодування збитків 49 496,42 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Колоннейд Україна" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" (далі - відповідач, скаржник) про стягнення 49 496,42 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.11.2020 позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Колоннейд Україна" задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Колоннейд Україна" суму відшкодування збитків у розмірі 46 321, 16 (сорок шість тисяч триста двадцять одну) грн. 16 коп. та 1797 (одну тисячу сімсот дев`яносто сім) грн. 77 коп. судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2020 у справі №910/15745/19 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що позивачем при поданні позовної заяви та розгляді справи в суді першої інстанції, не було надано актів виконаних робіт, які б свідчили про фактичне здійснення відновлювального ременту пошкодженого транспортного засобу, вартість відновлювального ременту з урахуванням зносу має бути визначена згідно акту оцінки здійсненої суб`єктом оціночної діяльності.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.01.2021 апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2020 у справі №910/15745/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Куксова В.В., суддів: Шаптали Є.Ю., Яковлєва М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.01.2021 апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант на рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2020 у справі №910/15745/19 - залишено без руху, надано скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині.

12.02.2021 від скаржника через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додано: докази сплати судового збору в сумі 3153,00 грн., платіжне доручення № 14093 від 24.12.2020 та докази відправлення позивачу копії апеляційної скарги і доданих до неї документів з описом вкладення.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2021 у справі №910/15745/19 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант на рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2020 у справі №910/15745/19. Роз`яснено учасникам апеляційного провадження, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи. Роз`яснено позивачу у справі про право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі відповідно.

26.02.2021 від Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Колоннейд Україна" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечує проти доводів викладених в апеляційній скарзі та вказує, що фактичні витрати застрахованого позивачем автомобіля здійсненні на суму 179 077,50 грн., які відображають реальну вартість ремонтно-відновлювальних робіт, необхідних для відновлення пошкодженого транспортного засобу та розмір суми, яку необхідно сплатити відповідним суб`єктам для здійснення ремонту.

Частиною 1 статті 12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку, зокрема, позовного провадження (загального або спрощеного).

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні (частина 3 статті 12 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 3 статті 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Враховуючи, що предметом розгляду у справі № 910/15745/19 є вимоги про стягнення 49 496,42 грн., вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України.

З огляду на малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи характер спірних правовідносин та предмет доказування, колегія суддів вирішила розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження на підставі частини 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне.

01.04.2016 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Колоннейд Україна" та Публічним акціонерним товариством "Макаронна фабрика" було укладено договір добровільного страхування автотранспорту №CAS0031716 (далі - договір), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом марки "Infiniti M35", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та згідно якого страховик прийняв на себе зобов`язання, зокрема компенсувати пошкодження транспортного засобу в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

23.03.2017 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів "Fiat Doblo", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 та "Infiniti M35", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в результаті якого останній зазнав механічних пошкоджень.

Згідно звіту № 107-04-17 про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного ушкодженням транспортного засобу "Infiniti M35", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартість відновлювального ремонту вказаного транспортного засобу склала 179 007, 50 грн.

На виконання умов договору №CAS0031716 від 01.04.2016 Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Колоннейд Україна" сплатила суму страхового відшкодування у розмірі 179 007, 50 грн, що підтверджується платіжним дорученням 000049413 від 18.04.2017 та страховим актом № від 18.04.2017.

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 12.05.2017 у справі №758/4639/17 встановлено, що вказана ДТП сталася з вини ОСОБА_1 , під керуванням якого перебував транспортний засіб "Fiat Doblo", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Як вбачається з інформації з єдиної центральної бази даних МТСБУ, цивільно-правова відповідальність особи, що користується транспортним засобом "Fiat Doblo", д/н НОМЕР_2 , з вини водія якого трапилось ДТП, була застрахована у Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "АЛЬФА-ГАРАНТ" (далі - відповідач) згідно із полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК 3491607, термін дії з 13.03.2017 по 12.03.2018.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуваням зносу становить 88 071, 81 грн. Відповідач сплатив страхове відшкодування у розмірі 38 575,39 грн, в зв`язку з чим у відповідача перед позивачем виник борг у сумі 49 496, 42 грн. (88 071,81- 38 575,39 = 49 496,42).

Розглянувши апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант", колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 1 Закону України "Про страхування" визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем "Fiat Doblo", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , встановлена у судовому порядку.

Оскільки, цивільно-правова відповідальність особи, що користується транспортним засобом "Fiat Doblo", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , водій якого вчинив дорожньо-транспортну пригоду, була застрахована у відповідача відповідно до полісу № АК 3491607 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, то особою відповідальною за завдані в даному випадку збитки, відповідно положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у межах, передбачених вказаним Законом та договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності, є відповідач.

Наявними в матеріалах справи документами підтверджується факт пошкодження автомобіля "Infiniti M35", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок його пошкодження особою, цивільно-правова відповідальність якої на час ДТП була застрахована у відповідача.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092).

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно із ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

В силу приписів ст. 22, 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у спорах, пов`язаних з відшкодуванням шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є спеціальними.

Тобто, скаржник, як страховик винної у ДТП особи, зобов`язаний відшкодувати завдані останньою збитки третій особі (у даному випадку - позивачу) в обсязі, визначеному Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", та відповідно до договору страхування, укладеному з особою, що застрахувала свою цивільно-правову відповідальність.

За змістом ст. 34 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, може бути визначено як експертом, так і аварійним комісаром.

Отже, належним доказом розміру відновлювального ремонту з урахування коефіцієнту фізичного зносу може бути висновок особи, яка згідно чинного законодавства України має право на проведення експертної оцінки майна (суб`єкт оціночної діяльності або аварійний комісар).

Враховуючи, що сторонами подано два висновки суб`єктів оціночної діяльності, які мають суттєву різницю вартості матеріального збитку, ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.01.2020 було призначено судову автотоварознавчу експертизу, на вирішення якої поставлені питання:

- який коефіцієнт фізичного зносу автомобіля "Infiniti", д.н.з. НОМЕР_1 на момент ДТП 23.03.2017;

- який характер та обсяг фактично здійснених ремонтних робіт транспортного засобу "Infiniti" д.н.з. НОМЕР_1 на момент ДТП проведений для відновлення його стану після дорожньо-транспортної пригоди, що сталася ДТП 23.03.2017;

- який розмір матеріального збитку завданий власнику транспортного засобу "Infiniti", д.н.з. НОМЕР_1 на момент ДТП 23.03.2017 виходячи з характеру та обсягу фактично здійснених ремонтних робіт за цінами на дату ДТП з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, за вирахування втрати товарної вартості та податку на додану вартість.

За результатами проведеної у справі судової автотоварознавчої експертизи встановлено, що коефіцієнт фізичного зносу автомобіля "Infiniti М35", д.н.з. НОМЕР_1 на момент ДТП - 23.03.2017 становив 0,7 та розмір матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу "Infiniti М35", д.н.з. НОМЕР_1 на момент ДТП - 23.03.2017, виходячи з характеру та обсягу фактично здійснених ремонтних робіт за цінами на дату ДТП з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, за вирахування втрати товарної вартості та податку на додану вартість, складає: 84 896, 55 грн.

Судова колегія, дослідивши зміст експертного висновку за результатами проведеної у справі судової автотоварознавчої експертизи, погоджується з ним та приймає як обґрунтований.

Також, судова колегія зазначає, що предметом спору у даній справі є саме стягнення завданих збитків в результаті ДТП 23.03.2017, при цьому відсутність в експертному висновку №01-16186/19 від 04.06.2020 результатів дослідження щодо характеру та обсягу фактично здійснених ремонтних робіт вказаного транспортного засобу, проведеного для відновлення його стану після вказаного ДТП (питання 2.), не є перешкодою для визначення суми завданих збитків на дату ДТП, та, як вбачається із дослідної частини висновку експерта, вартість відновлювального ремонту прийнята експертом згідно наданої документації, що є актуальною станом на дату ДТП, а зміст висновку не містить жодного застереження щодо недостатності матеріалів для проведення експертизи чи недостовірності результатів експертизи.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що розмір матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу "Infiniti", д.н.з. НОМЕР_1 на момент ДТП 23.03.2017 становить 84 896, 55 грн.

Як зазначає позивач, відповідачем частково сплачена сума страхового відшкодування у розмірі 38 575,39 грн.

Таким чином, з урахуванням часткової оплати, з відповідача підлягає стягненню сума у розмірі 46 321,16 грн, що є меншою ніж сума, заявлена позивачем.

Зважаючи на вищезазначене, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого та законного висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

В свою чергу, доводи скаржника стосовно відстуності актів виконаних робіт, які б свідчили про фактичне здійснення відновлювального ременту пошкодженого транспортного засобу, колегією суддів відхиляються як необґрунтовані, оскільки в матеріалах справи наявний акт виконаних робіт від 26.05.2017.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2020 у справі №910/15745/19 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для її скасування не вбачається.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2020 у справі №910/15745/19 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 2, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2020 у справі №910/15745/19 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 04.11.2020 у справі №910/15745/19 - залишити без змін.

Матеріали справи №910/15745/19 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді Є.Ю. Шаптала

М.Л. Яковлєв