ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2021 р. Справа №914/3358/20

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

Желіка М.Б.

секретар судового засідання Федорів Н.В.

розглянув апеляційну скаргу Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія України Нафтогаз України

на рішення Господарського суду Львівської області від 09.03.2021 (повний текст рішення складено 16.03.2021 суддя Юркевич М.В.)

справи № 914/3358/20

за позовом Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія України Нафтогаз України, м. Київ

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Енергія-Тепловодосервіс, м. Новояворівськ, Львівська область

про стягнення 621 986,79 грн.

представники сторін:

від позивача Орел С.С.,

від відповідача Олійник А.Р.

17.12.2020 до Господарського суду Львівської області звернулося Акціонерне товариство (надалі АТ) Національна акціонерна компанія Нафтогаз України із позовом про стягнення з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю (надалі ТзОВ) Енергія-Тепловодосервіс 344952,53 грн. пені, 141017,56 грн. 3% річних, 136016,70 грн. інфляційних втрат за договором постачання природного газу №6575/18-БО-21 від 09.10.2018 (із врахуванням клопотання про зменшення позовних вимог, а.с. 99-107, т.1).

Позовні вимоги мотивовано неналежним виконанням відповідачем умов вищезазначеного договору постачання природного газу, за яким позивач в період з жовтня 2018 року по квітень 2019 року передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 7611648,55 грн., а відповідач, натомість, неналежно виконав взяті на себе договірні зобов`язання і несвоєчасно здійснював оплату за переданий газ. Зокрема, станом на момент підготовки позову у даній справі основний борг відповідача за вказаним договором становив 2033709,88 грн. і був погашений повністю протягом 15-29 грудня 2020 року, з чим і пов`язано подання позивачем клопотання про зменшення позовних вимог.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 09.03.2021 позов у даній справі задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 172476,26 грн. пені, 70508,78 грн. 3% річних та 136016,70 грн. інфляційних втрат. Ухвалюючи рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що позовні вимоги у даній справі є обґрунтованими, однак, при вирішенні спору, врахував клопотання відповідача та, на підставі ч.3 ст. 551 ЦК України та ч.1 ст. 233 ГК України, зменшив пеню та 3% річних, які просив стягнути позивач, на 50%.

Позивач, не погодившись з вказаним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій послався на те, що вирішуючи спір, місцевий господарський суд неправильно застосував норми матеріального та порушив норми процесуального права, не дослідив усі істотні обставини справи, у зв`язку з чим рішення в частині зменшення розміру пені просив скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов в цій частині задоволити повністю.

У своїй апеляційній скарзі скаржник зазначив, що суд не мав права застосовувати до спірних правовідносин ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України, не з`ясувавши усіх обставин, з`ясування яких передбачене цими нормами, а також не врахував інтереси позивача та особливі обставини його діяльності і ухвалив рішення без врахування того, що матеріалами справи не доведено важкого фінансового стану відповідача. Відсутність вини відповідача у виникненні боргу та його важкий фінансовий стан не вважає винятковими обставинами, тому, відповідно, зазначив, що вони не можуть бути підставою для зменшення пені. Зокрема, наголосив на такому:

1) в момент підписання договору відповідач погодився з тим, що за неналежне виконання умов договору на нього буде покладено відповідальність відповідно до умов договору. При цьому, враховуючи положення ст.625 ЦК України та ст.218 ГК України, боржник не може звільнятися від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання за будь-яких обставин, а виконання боржником умов договору не може ставитися в залежність від виконання певних зобов`язань з боку третіх осіб, зокрема споживачів, держави;

2) місцевим судом при розгляді питання зменшення пені не було враховано наступне:

- у даній справі відповідач фактично обґрунтовує свою правову позицію стосовно наявності підстав для зменшення неустойки несвоєчасним розрахунком його контрагентів;

- нараховані штрафні санкції в розмірі 344 952,53 грн. не є надмірно великими в порівнянні із зобов`язанням за договором у розмірі 7611648,55 грн., яке виконувалось відповідачем неналежним чином;

- відповідно до фінансової звітності НАК «Нафтогаз України» за 2019 рік та дев`ять місяців 2020 року, його короткострокові та довгострокові зобов`язання, а також заборгованість з податку на прибуток збільшуються, чистий збиток становить 17 034 млн. грн., а сукупний збиток НАК «Нафтогаз України» 17 293 млн. грн. При цьому, позивач, як підприємство державного сектору економіки є об`єктом, що має стратегічне значення для економіки, суспільства і безпеки держави і відсутність можливості вчасно розраховуватись за природний газ, а як наслідок - відсутність можливості вчасно надати послуги з постачання природного газу, спричинить значні соціально та економічно негативні наслідки для всієї країни;

3) відмовляючи в задоволенні в частині позовних вимог внаслідок зменшення 3% річних, суд покликався на правову позицію, викладену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18. Однак, на думку позивача, правові висновки, викладені у цій постанові, були застосовані місцевим судом помилково, оскільки правовідносини у даній справі не є подібними до правовідносин у справі 902/417/18, а саме, сторони у справі №914/3358/20 у своєму договорі визначили інший розмір процентів річних, а у даній справі до стягнення заявлено 3% річних на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України.

Відповідач подав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив доводи та вимоги апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Стосовно доводів скаржника зазначив наступне:

1) суд першої інстанції обґрунтовано врахував, що заявлена до стягнення сума пені, 3% річних та інфляційних втрат є надмірним фінансовим тягарем для відповідача. При цьому, при ухваленні спірного рішення суд взяв до уваги не лише тяжке фінансове становище відповідача, а й фінансове становище позивача, а саме, пеня та 3% річних були зменшені лише на 50%, а не на 90%, як цього просив відповідач у своїй заяві;

2) при зменшенні розміру пені та 3% річних суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги факт повного погашення відповідачем основної суми боргу власними коштами у грудні 2020 року. При цьому, таке погашення відбулося ще до відкриття провадження у даній справі (ухвала про відкриття провадження була постановлена 31.12.2020);

3) про наявність підстав для зменшення пені та трьох процентів річних в розумінні ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України свідчить наступна сукупність обставин:

- відповідач є практично єдиним постачальником послуг з опалення та постачання гарячої води для населення та бюджетних установ/організацій Яворівського району Львівської області та є збитковим підприємством, що підтверджується фінансовою звітністю (копії звітів за 2019-2020 роки наявні в матеріалах справи);

- відповідно до умов договору, укладеного між сторонами, природний газ використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями, не для власного використання. При цьому, діяльність відповідача спрямована на забезпечення теплом учбових закладів, дитячих садків, лікарень, Яворівського полігону, Яворівської квартирно-експлуатаційної частини (району) та інших об`єктів, а тому обставини, що зумовлюють зменшення пені та 3% річних є соціально значимими та винятковими. Своїми діями відповідач підтримує та забезпечує необхідними комунальними послугами стратегічні та життєво необхідні державні та комунальні установи;

- відповідач зі свого боку робив усе можливе для уникнення прострочення розрахунків з позивачем за спожитий природний газ відповідно до договору, зокрема, проводив активну претензійно-позовну роботу по стягненню з кінцевих споживачів їх заборгованості за поставлені тепло та гарячу воду (про це свідчить, наприклад, справа №914/2774/20). При цьому, єдиним джерелом для оплати позивачу коштів за спожитий природний газ є кошти, отримані відповідачем як оплата за спожиту теплову енергію та гарячу воду з боку населення, бюджетних установ та госпрозрахункових підприємств;

- позивач не зазнав ні реальних збитків, ні упущеної вигоди, адже основна сума заборгованості була повністю сплачена відповідачем. В свою чергу, позивач не надав доказів, які б підтверджували понесення ним збитків, пов`язаних із невиконанням відповідачем свого обов`язку щодо своєчасного погашення заборгованості за договором;

4) судом було правильно застосовано правові висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18, відповідно до яких, з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, з огляду на наступне:

09.10.2018 між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (постачальник) та ТзОВ Енергія-Тепловодосервіс (споживач) було укладено договір №6575/18-БО-21 на постачання природного газу.

Додатковими угодами №1 від 22.10.2018, №2 від 27.10.2018, № 3 від 01.11.2018 сторони вносили до договору окремі зміни. На підставі додаткової угоди №4 від 29.11.2018, договір викладено в новій редакції.

Згодом, додатковими угодами №№5 -13, укладеними в період з 20.03.2019 до 12.09.2019, сторони додатково внесли зміни у договір в частині обсягів поставки, найменування постачальника, ціни газу, строку дії договору

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2, 2.1 договору (в новій редакції), постачальник зобов`язався поставити споживачеві природний газ у період з 01 жовтня 2018 року до 30 вересня 2019 року, а споживач зобов`язався прийняти його та оплатити на умовах цього договору. Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями.

Планові обсяги газу, який мав поставлятися за даним договором, сторони погодили в п.2.1 договору

Згідно п. 3.8 договору, приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Відповідно до п.5.1 договору сторони погодили, що оплата за природний газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично поставлений газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п.11.1 договору, він набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині постачання природного газу до 30 вересня 2019 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

На виконання зобов`язань за договором, позивачем протягом жовтня 2018 року квітня 2019 року поставлено, а відповідачем прийнято природний газ, загальною вартістю 7 611 648,55 грн., що підтверджується наступними актами приймання-передачі: 1) акт від 31.10.2018 на суму 364 297,36 грн.; 2) акт від 30.11.2018 на суму 1 155 210,54 грн.; 3) акт від 31.12.2018 на суму 1 550 786,30 грн.; 4) акт від 31.01.2019 на суму 1 620 269,83 грн.; 5) акт від 28.02.2019 на суму 1 166 486,83 грн.; 6) акт від 31.03.2019 на суму 1 283 312,86 грн.; 7) акт від 30.04.2019 на суму 471 284,83 грн. (а.с. 52-58).

За поставлений природний газ за договором відповідач розрахувався в повному обсязі, що підтверджується банківськими виписками, довідкою по операціях ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та ТзОВ «Енергія-Тепловодосервіс» (а.с. 59-60, 121-137). При цьому, останні платежі були здійснені споживачем 15. 28 та 29 грудня 2020 року, що вбачається з платіжних доручень, наявних у матеріалах даної справи (а.с. 83-85).

З вказаних доказів вбачається, що усі договірні платежі були здійснені відповідачем із простроченнями.

Вказане стало підставою для звернення позивача з позовом до суду у даній справі про стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Актуальний розрахунок вказаних сум позивач долучив до своєї заяви про зменшення позовних вимог (а.с. 103-107). У вказаному розрахунку розмір штрафних санкцій за порушення строків виконання грошового зобов`язання був визначений позивачем включно по дату повного погашення відповідачем основного боргу 29.12.2020.

ТзОВ «Енергія-Тепловодосервіс» не заперечувало проти вищезазначених обставин, однак, просило суд першої інстанції на підставі ст.551 ЦК України та ст.223 ГК України зменшити розмір пені та трьох процентів річних на 90% (а.с. 146-149) з огляду на низку факторів: 1) ступінь виконання основного зобов`язання боржником; 2) причини неналежного виконання зобов`язання; 3) майновий стан боржника; 4) виняткові та соціально значимі обставини, які стосуються діяльності боржника; 5) недоведеність збитків позивача; 6) надмірність тягаря штрафних санкцій для відповідача.

Згідно з ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до статті ст. 526 ЦК України, 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В п. 7.1 договору, сторони погодили, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством України, а також цим договором.

Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 258 ЦК України та ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано та стягуються такі санкції протягом строку позовної давності в один рік, при цьому позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що у разі невиконання покупцем умов п.5.1, 5.6 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

В заяві про зменшення позовних вимог, яка була прийнята судом на підставі ухвали від 16.02.2021, АТ «НАК «Нафтогаз України» надало розрахунок пені та 3% річних за відповідні періоди прострочення.

Як було зазначено вище, у вказаній заяві позивач здійснив перерахунок розміру штрафних санкцій за порушення строків виконання грошового зобов`язання включно по дату повного погашення відповідачем основного боргу до 29.12.2020.

Таким чином, враховуючи наявні в матеріалах справи докази, а також ту обставину, що факт прострочення оплати та розмір заборгованості за договором №6575/18-БО-21 від 09.10.2018 не заперечується відповідачем, перевіривши правильність розрахунку вказаних сум, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачем вірно нараховано суми пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат, а місцевий господарський суд погодився із правомірністю заявлення таких до стягнення.

Разом з тим, відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. У випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати.

Частиною 1 ст. 233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу; якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам (наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків), поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення.

Правові позиції щодо застосування вказаних норм було також викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18, у якій, зокрема, зазначено наступне:

- для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина перша статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер. Така неустойка стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві (п.8.24);

- якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто, має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора. (п. 8.33);

- нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Звертаючись з вимогою про стягнення процентів річних та інфляційних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, позивач також не повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат кредитора, пов`язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру (п.8.35, п. 8.36);

- з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв (ст. 233 ГК України), суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання (п.8.38).

Керуючись ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість зменшити на 50% розмір пені (із заявлених 344952,53 грн. до 172476,26 грн.) та трьох процентів річних (із заявлених 141017,56 грн. до 70508,78 грн.).

При цьому, колегія суддів зазначає, що з матеріалів справи вбачається наявність наступних підстав для зменшення розміру штрафних санкцій:

- станом на момент відкриття провадження у даній справі, відповідач повністю оплатив вартість поставленого позивачем природного газу;

- відповідач перебуває у важкому фінансовому становищі, спричиненому значною кредиторською та дебіторською заборгованістю. Зокрема, на підтвердження факту скрутного фінансового становища, відповідач додав до матеріалів справи баланси та звіти про фінансові результати за 2019 рік та 9 місяців 2020 року, відповідно до яких збиток відповідача за результатами фінансового звітного періоду за 9 місяців 2020 року становить понад 5 млн. гривень (збільшився на понад 1 млн грн у порівнянні з аналогічним періодом попереднього року), при цьому поточна кредиторська заборгованість становить понад 35 млн грн., дебіторська заборгованість за послуги - понад 25 млн, непокритий збиток майже 22 млн. грн., а заборгованість зі заробітної плати - понад 350 тис. грн.;

- відповідач є підприємством, що надає послуги з опалення та постачання гарячої води для бюджетних установ/організацій, про що, зокрема, свідчить мета закупівлі газу згідно укладеного між позивачем та відповідачем договору на поставку природного газу №6575/18-БО-21 від 09.10.2018. Споживачами послуг відповідача є в першу чергу навчальні заклади, дитячі садки, лікарні, Яворівський військовий полігон та Яворівська квартирно-експлуатаційна частина (району). Вказані бюджетні споживачі невчасно проводять розрахунки з відповідачем, оскільки невчасно та не в повному обсязі отримують необхідні кошти з державного бюджету. При цьому, відповідач вживає заходів зі стягнення з кінцевих споживачів їх заборгованості за поставлені тепло та гарячу воду (справа №914/2774/20);

- стягнення пені в заявленому розмірі спричинить додаткове збільшення збитків підприємства;

- пеня - це фінансова санкція, спрямована на спонукання сторони, винної у порушенні зобов`язання, до його виконання та дотримання в подальшому, а не засіб безпідставного збагачення;

- крім заявленої до стягнення пені, позивач також заявлено вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань, які також спрямовані на компенсацію позивачу негативних наслідків, пов`язаних з порушенням відповідачем умов договору, а стягнення з ТзОВ «Енергія-Тепловодосервіс» пені у повному обсязі не є співрозмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобов`язання;

- стягнення пені та передбачених ст. 625 ЦК України нарахувань не є основним доходом АТ НАК Нафтогаз України і не може безпосередньо впливати на його господарську діяльність.

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про можливість зменшення розміру пені.

Крім того, судова колегія відхиляє покликання позивача на недопустимість застосування до спірних правовідносин правової позиції, що викладена у п.8.38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 щодо можливості зменшення судом загального розміру відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання, на підставі ст. 233 ГК України. Так, вказана правова позиція носить висновок щодо зменшення розміру відсотків річних із посиланням на необхідність врахування конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та критеріїв, що визначені ст. 233 ГК України. Безпосереднього значення для застосування вказаної правової позиції не має той факт, чи розмір відповідних відсотків річних відповідає розміру, визначеному у ч.2 ст. 625 ЦК України, чи становить іншу величину, узгоджену сторонами в договорі.

Стосовно доводів, наведених ПАТ «НАК «Нафтогаз України» в апеляційній скарзі щодо незаконності оскаржуваного рішення в частині неповного стягнення пені, із покликанням на порушення судом приписів ст. 233 ГК України та 551 ЦК України, судова колегія зазначає, що даними правовими нормами передбачено право суду на зменшення розміру штрафних санкцій, а тому посилання скаржника на порушення судом даних норм є необґрунтованим. При цьому, судом першої інстанції враховано всі об`єктивні обставини, які мають значення при прийнятті рішення про зменшення розміру пені.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, як такого, що ухвалено відповідно до обставин та матеріалів справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 129, 269, 271, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України.

Рішення Господарського суду Львівської області від 09.03.2021 у справі №914/3358/20 залишити без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20-ти днів відповідно до ст. 287, 288 ГПК України.

Справу повернути в Господарський суд Львівської області.

Повний текст постанови складено 30.04.2021.

Головуюча суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік