ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

27.04.2021 Справа № 905/1920/20

Господарський суд Донецької області у складі судді Устимової А.М.,

за участю секретаря судового засідання Юрлагіної В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу
за позовом: «Моторного (транспортного) страхового бюро України»

до відповідача: Військової частини НОМЕР_1

про: стягнення 56157,60грн,

за участю уповноважених представників сторін:
від позивача (в режимі відеоконференції): Гермаш С.М. (адвокат на підставі довіреності №4-09/143 від 26.01.2021);

від відповідача: не з`явився;

ВСТАНОВИВ:
Стислий зміст і підстави позовних вимог
06.11.2020, за допомогою підсистеми «Електронний суд» комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» «Моторне (транспортне) страхове бюро України» звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення 56157,60грн.

Позовні вимоги мотивовані виплатою страхового відшкодування в розмірі 56157,60грн на підставі наказу №13414 від 11.12.2019 про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, оскільки в результаті дорожньо-транспортної події (далі ДТП), яка сталася 22.02.2019, транспортний засіб «ЗАЗ Daewoo», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 зазнав механічних пошкоджень, а його власник - водій ОСОБА_1 тілесних ушкоджень, у зв`язку з чим у позивача виникло право на відшкодування в порядку регресу понесених витрат.

Процедура провадження у справі у господарському суді
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.11.2020 для розгляду даної справи визначена суддя Устимова А.М.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 11.11.2020 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою суду від 07.12.2020 у зв`язку з усуненням позивачем недоліків позовної заяви, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №905/1920/20; справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін; судове засідання у справі призначено на 22.12.2020.

Ухвалою суду від 22.12.2020 оголошено перерву в судовому засіданні до 21.01.2021.

Ухвалою суду від 21.01.2021 оголошено перерву в судовому засіданні до 28.01.2021.

Ухвалою суду від 28.01.2021 оголошено перерву в судовому засіданні до 04.02.2021.

Ухвалою суду від 04.02.2021 розгляд справи №905/1920/20 вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі; підготовче засідання у справі призначено на 23.02.2021; витребувано у строк до 19.02.2021 у Військової частини НОМЕР_1 (адреса місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) належним чином засвідченні копії доказів на підтвердження перебування на військовій службі ОСОБА_2 станом на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди; доказів правомірності підстав керування ОСОБА_2 транспортним засобом «БАЗ 079.13», державний номерний знак « НОМЕР_3 », та кому на час скоєння ДТП останнім належав вказаний транспортний засіб; доказів того, кому було передано на баланс/в оперативне управління/підпорядкування транспортний засіб «БАЗ 079.13», державний номерний знак « НОМЕР_3 », станом на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалою суду від 23.02.2021 відкладено підготовче засідання на 11.03.2021; витребувано повторно у строк до 05.03.2021 у Військової частини НОМЕР_1 належним чином засвідченні: - докази правомірності підстав керування ОСОБА_2 транспортним засобом «БАЗ 079.13», державний номерний знак « НОМЕР_3 », та кому на час скоєння ДТП ОСОБА_2 належав вказаний транспортний засіб; - докази того, кому було передано на баланс/в оперативне управління/підпорядкування транспортний засіб «БАЗ 079.13», державний номерний знак « НОМЕР_3 », станом на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди; клопотання представника Військової частини НОМЕР_1 про поновлення строку для подачу відзиву задоволено.

Ухвалою суду від 11.03.2021 відкладено підготовче засідання на 30.03.2021.

Ухвалою суду від 30.03.2021 закрито підготовче провадження у справі №905/1920/20 та призначено судове засідання з розгляду справи по суті на 27.04.2021 року о 12:30год; встановлено відповідачу строк до 23.04.2021 для надання до суду доказів правомірності підстав керування ОСОБА_2 транспортним засобом «БАЗ 079.13», державний номерний знак « НОМЕР_3 »; доказів того, кому було передано на баланс/в оперативне управління/підпорядкування транспортний засіб «БАЗ 079.13», державний номерний знак « НОМЕР_3 », станом на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Представник позивача у судове засідання 27.04.2021 з`явився.

Представник відповідача у судове засідання 27.04.2021 не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином шляхом направлення ухвали суду від 30.03.2021 на адресу Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), що відповідає відомостям, що містяться в матеріалах справи щодо адреси відповідача. 09.04.2021 до суду відділом поштового зв`язку повернуто рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідно до якого ухвала суду від 30.03.2021 отримана представником Військової частини НОМЕР_1 05.04.2021. Крім того, ухвала суду від 30.03.2021 направлена на електронну адресу представника відповідача (), яка міститься в матеріалах справи, що підтверджується витягом з журналу обліку вихідної електронної пошти від 09.04.2021 №04-19/2118.

Згідно приписів ч.1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Судом встановлена відсутність підстав для застосування ч.2 ст.202 Господарського процесуального кодексу України, що передбачає вичерпний перелік випадків, за наслідками настання яких суд повинен відкласти розгляд справи по суті.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; (ч.3 ст.202 цього Кодексу).

Приймаючи до уваги, що справа розглядається за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін про його хід, без виклику уповноважених представників сторін у судове засідання, неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті за наявними в ній матеріалами, оскільки їх цілком достатньо для правильної юридичної кваліфікації спірних правовідносин.

У судовому засіданні 27.04.2021 суд заслухав вступне слово позивача, який підтримує заявлені позовні вимоги у повному обсязі з підстав, які зазначені у позові та відповіді на відзив, дослідив докази у справі, провів судові дебати.

Ухвалення рішення суду відбулось у нарадчій кімнаті у порядку ст.ст.219-220 Господарського процесуального кодексу України.

Позиція учасників процесу
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на дорожньо-транспортну пригоду за участю автомобіля «БАЗ 079.13», державний номерний знак « НОМЕР_3 », під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «ЗАЗ Dаеwоо», державний номерний знак « НОМЕР_4 », під керуванням ОСОБА_1 , яка сталася 22.02.2019 року приблизно о 20 год. 40 хв. на перехресті пр. Карпова та вул. Камишової в м.Маріуполі. Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу «ЗАЗ Dаеwоо», державний номерний знак « НОМЕР_4 », було завдано механічних пошкоджень, а власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку, а водій ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження.

Відповідно до Постанови Іллічівського районного суду міста Маріуполя від 05.07.2019 року по справі №264/4195/19 вказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_2 .

На дату скоєння вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_2 не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

На підставі Наказу №13414 від 11.12.2019 року про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, МТСБУ здійснило регламентну виплату потерпілому в розмірі 56 157 (п`ятдесят шість тисяч сто п`ятдесят сім) гри. 60 коп., що підтверджується платіжним дорученням №1156090 від 12.12.2019 року.

Враховуючи вищенаведене, загальний розмір фактично понесених витрат МТСБУ склав: 56 157 (п`ятдесят шість тисяч сто п`ятдесят сім) грн. 60 коп.

Водій ОСОБА_2 на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди керував транспортним засобом «БАЗ 079.13», державний номерний знак « НОМЕР_3 », в силу виконання службових обов`язків перед Військовою частиною НОМЕР_1 , у зв`язку з чим позивач заявляє свої вимоги до Військової частини НОМЕР_1 в порядку регресу.

Також позивач просить суд відшкодувати за рахунок відповідача понесені при зверненні з позовом до суду витрати зі сплати судового збору.

На підтвердження заявлених позовних вимог позивач надав суду: витяг з ЄДРПОУ щодо позивача; довідку про ДТП; Постанову Іллічівського районного суду м.Маріуполя; повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від пoтерпілогo; заяву на отримання відшкодування шкоди; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_3 ; посвідчення водія потерпілої особи ОСОБА_4 ; паспорт ОСОБА_3 ; довідку про присвоєння ІПН ОСОБА_3 ; звіт автотоварознавчого дослідження від 10.10.2019 poкy; розрахунок вартості KT3; договір на проведення оцінки збитку в результаті ДТП (експерта); наказ про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих та Довідку про розмір відшкодування; платіжне доручення 1156090 від 12.12.2019; претензію про відшкодування збитків в порядку peгpeсy.

Підставність заявлених вимог позивач нормативно обґрунтовує посиланням на статті 11, 16, 1166, 1172, 1187, 1191 Цивільного кодексу України, ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статті 4, 5, 12, 20, 24, 46, 56, 58, 60, 162, 164, 171, 176, 247 Господарського процесуального кодексу України.

Військова частина НОМЕР_1 надіслала до Господарського суду Донецької області відзив на позовну заяву №143 від 14.01.2020, в якому проти задоволення позовних вимог заперечує.

Зокрема, Військова частина НОМЕР_1 у своєму відзиві зазначає, що військовослужбовець ОСОБА_2 проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 та є учасником бойових дій, та згідно до ст. 13.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року №1961-IV звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Також відповідач посилається на рішення Конституційного суду України від 23 грудня 2014 року №7-рн/2014.

Зважаючи на викладене, винною у дорожньо-транспортній пригоді особою, на думку відповідача, є ОСОБА_2 який безпосередньо керував автомобілем «БАЗ 079.13», державний номерний знак « НОМЕР_3 », а отже у Військової частини НОМЕР_1 відсутні правові підстави для компенсації МТСБУ витрат, пов`язаних із відшкодуванням матеріальної шкоди заподіяної вказаною дорожньо-транспортною пригодою.

Крім того, на думку відповідача, позивачем не доведено факт того, що автомобіль «БАЗ 079.13», державний номерний знак « НОМЕР_3 » є власністю відповідача; витяг, наданий позивачем до матеріалів справи не містить жодних ідентифікуючих даних та обов`язкових реквізитів офіційних документів, відповідно до нього, власником транспортного засобу БАЗ 079.13», державний номерний знак « НОМЕР_3 » є підприємство НОМЕР_5 .

Також разом із відзивом на позовну заяву, на виконання ухвали суду від 21.01.2021, відповідач надав до суду письмові пояснення, в яких повідомив, що станом на 22.02.2019 ОСОБА_5 проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 та надав належним чином засвідчений витяг з наказу.

Крім того, Військова частина НОМЕР_1 , на виконання ухвали суду від 11.03.2021, надала до суду належним чином засвідчені копії витягу з наказу про укладення контракту із громадянином ОСОБА_2 га довідку форми 5 на ОСОБА_2 . Щодо надання доказів правомірності підстав керування ОСОБА_6 транспортним засобом та доказів того кому було передано на баланс / в оперативне управління / підпорядкування транспортний засіб «БАЗ 079.13» повідомила, що помічником командира з правової роботи в/ч НОМЕР_1 було подано рапорти від 04.03.2021 року та від 11.03.2021 року на ім`я командира військової частини з проханням надати вказівку заступнику командира з озброєння - начальнику технічної частини військової частини А2962надати помічник) командира з правової роботи вищевказані докази, на яких було проставлено резолюції «До виконання заступник командира з озброєння начальнику технічної частини». Разом з тим, станом на 24.03.2021 року, помічнику командира з правової роботи зазначені вище докази надані не були, а тому документи зазначені в ухвалі суду від 11.03.2021 року в повній мірі на даний час надати неможливо.

У наступному будь-яких документів або письмових пояснень з приводу причин невиконання ухвал суду, якими Військова частина НОМЕР_1 зобов`язана була надати певний перелік документів, від відповідача до суду не надходило.

«Моторне (транспортне) страхове бюро України» надіслало до Господарського суду Донецької області відповідь на відзив на позовну заяву від 15.01.2021 №57578, в якій проти доводів відповідача, викладених у відзиві заперечує, зазначає, що згідно до ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ має право звернутися з регресним позовом не лише до власника транспортного засобу, а й до водія, який спричинив ДТП, яким у даному випадку є ОСОБА_2 . Разом з тим, позивачем заявлено позов до юридичної особи Військової частини НОМЕР_1 на підставі ч.1 ст.1172 ЦК України, приписами якої унормовано, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, адже водій ОСОБА_2 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

З посиланням відповідача на ст. 13.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач не згоден, адже відповідна пільга яка є виключно особистою пільгою особи, а не її роботодавця-власника транспортного засобу та не розповсюджується на юридичних осіб - власників транспортних засобів, про що помилково зазначає відповідач.

Також позивач у своїй відповіді на відзив зазначає, що оскільки солдат військової служби ОСОБА_2 , на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди керував транспортним засобом «БАЗ 079.13», державний номерний знак « НОМЕР_3 » в силу виконання службових обов`язків перед Військовою частиною НОМЕР_1 , то відповідальність щодо відшкодування збитків покладається на Відповідача та посилається на правову позицію в постанові Верховного суду України від 21,08.2020 року у справі №905/1391/19.

Відповідач, на думку позивача, будь-якими доказами не спростовує те, що спірний автомобіль є його власністю, позивач натомість зазначає, що автомобіль не перебуває у розшуку, щодо водія не відкрито кримінально провадження за фактом незаконного заволодіння транспортним засобом на час скоєння ДТП.

Підставність заявлених вимог позивач нормативно обґрунтовує посиланням на статті 24, 46, 166 Господарського процесуального кодексу України.

«Моторне (транспортне) страхове бюро України» надіслало до Господарського суду Донецької області клопотання про долучення доказів до матеріалів справи від 18.01.2021 №57578, в якому просило суд долучити до матеріалів справи копію військового білету серія НОМЕР_6 та зазначило, що зі змісту вказаного документу вбачається про перейменування юридичної особи відповідача з Військової частини НОМЕР_5 , яка згідно довідки про ДТП є власником транспортного засобу, на Військову частину НОМЕР_1 .

Підставність заявленого клопотання позивач нормативно обґрунтовує посиланням на статтю 80 Господарського процесуального кодексу України.

Виклад обставин справи, встановлених судом
Постановою Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 05.07.2019 у справі №264/4195/19 (провадження №3/264/2137/2019), встановлено, що ОСОБА_2 22.02.2019 року о 20-40 годин, керуючи автобусом «БАЗ 079.13» державний номерний знак НОМЕР_3 , на перехресті пр.Карпова та вул.Камишової в м.Маріуполі, не забезпечив безпечну швидкість руху в залежності від дорожньої обстановки, здійснив виїзд на полосу зустрічного руху та скоїв зіткнення з автомобілем «ЗАЗ Daewoo» державний номерний знак НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_1 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, водій ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п.12.1 Правил дорожнього руху України.

Скоєння ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП підтверджується матеріалами справи, а саме протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №339724 від 21.06.2019 року; протоколом огляду місця дорожньо-транспортної події від 23.02.2019 року; схемою місця дорожньо-транспортної пригоди, якою зафіксовано обстановку місця події та пошкодження транспортних засобів; письмовими поясненнями ОСОБА_2 ; висновком КЗ «Маріупольський наркологічний диспансер» №47 від 23.02.2019 року, складеним о 03-30 годин, згідно якого ОСОБА_2 перебував в стані тверезості; витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 23.02.2019 року (кримінальне провадження №0000367.

При цьому, у постанові суду встановлено, що ОСОБА_2 інкримінують вчинення адміністративного правопорушення 22.02.2019 року, постанова про закриття кримінального провадження №0000367 від 25.05.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, винесена слідчим СВ Кальміуського ВП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області Шабаном С.К. 25.05.2019 року, а матеріали справи надійшли до суду 27.06.2019 року. Отже, на момент надходження справи до суду строк притягнення до адміністративної відповідальності правопорушника сплинув.

Крім того, у вступній частині постанови Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 05.07.2019 у справі №264/4195/19 (провадження №3/264/2137/2019) судом зазначено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є водієм військової частини НОМЕР_1 .

Вказаною постановою ОСОБА_2 визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.124 КУпАП; провадження по справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП закрито, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

13.03.2019 страхувальник звернувся до «Моторного (транспортного) страхового бюро України» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду.

Зі змісту повідомлення вбачається короткий опис подій: водій транспортного засобу БАЗ реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_2 , рухаючись по пр.Карпова в напрямку вул.Комишуватої в Кальміуському районі м.Маріуполя, не вибравши безпечну швидкість руху, не впоровся з керуванням, в наслідок чого, виїхав на зустрічну смугу та здійснив зіткнення з автомобілем ЗАЗ - DAEWOO Lanos, реєстраційний номер НОМЕР_4 під керуванням гр. ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП водій ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження: струс головного мозку, травми грудної клітини, коліна та на даний час знаходиться у непрацездатному стані, перебуває на лікуванні у лікарні.

Автомобіль ЗАЗ - DAEWOO Lanos, реєстраційний номер НОМЕР_4 , власником якого є ОСОБА_7 отримав механічні пошкодження. Після ДТП було викликано працівників МВС. По даному факту порушень правил безпеки дорожнього руху матеріали досудового розслідування внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00000367 від 23.02.2019.

Також у вказаному повідомленні зазначені учасники ДТП:

1.Транспортний засіб ЗАЗ - DAEWOO Lanos з номерним знаком НОМЕР_4 ; власник ОСОБА_7 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , телефон НОМЕР_7 ; водій ОСОБА_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , телефон НОМЕР_7 ; поліс ОСЦПВВНТЗ №АМ/4464586, термін дії з « 20» червня 2018 по « 19» червня 2019 виданий ПАТ «Страхова компанія «Брокбізнес»; місцезнаходження пошкодженого транспортного засобу: АДРЕСА_4 .

2.Транспортний засіб БАЗ 079.13 з номерним знаком НОМЕР_3 , власник Військова частина НОМЕР_1 (згідно протоколу огляду), військова частина НОМЕР_5 (згідно реєстраційних даних ТЗ), який мешкає за адресою АДРЕСА_5 ; водій ОСОБА_2 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_6 ; телефон НОМЕР_8 ; поліс ОСЦПВВНТЗ №, термін дії, ким виданий (не зазначено); посвідчення (учасника бойових дій, інваліда війни, інваліда першої групи) серія НОМЕР_9 .

Потерпілим зі змісту вказаного повідомлення є ОСОБА_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_3 .

Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 13.03.2019 підписано ОСОБА_1 на зареєстроване «Моторним (транспортним) страховим бюро України» за вх.№10104 від 19.03.2019.

22.07.2019 страхувальник ОСОБА_7 звернувся до «Моторного(транспортного) страхового бюро України» із заявою про факт настання події ДТП для виплати страхового відшкодування.

Згідно відповіді від Національної поліції України, відомості про ДТП від 22.02.2019 містяться у базі Національної поліції України, власником транспортного засобу ЗАЗ - DAEWOO Lanos з номерним знаком НОМЕР_4 1-го учасника ДТП є ОСОБА_7 , водієм транспортного засобу ЗАЗ - DAEWOO Lanos з номерним знаком НОМЕР_4 1-го учасника ДТП є ОСОБА_1 .

Відповідно до наказу від 11.12.2019 №13414 позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 56157,60грн ОСОБА_7 , що підтверджується платіжними дорученнями від 12.12.2019 №1156090 на суму 56157,60грн.

12.12.2019 позивач звернувся до відповідача із листом в якому запропонувало в добровільному порядку компенсувати у добровільному порядку «Моторному (транспортному) страховому бюро України» суми виплаченої ОСОБА_7 грошових коштів в розмірі 56157,60грн.

Відповіді на вказаний лист від відповідача матеріали справи не містять.

Позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача збитків в порядку регресу у розмірі 56157,60грн.

Правова оцінка аргументів учасників справи та мотиви рішення суду
Перевіривши доводи, викладені в позовній заяві, та подані заперечення, дослідивши надані сторонами в порядку статті 74 Господарського процесуального кодексу України письмові докази в їх сукупності та взаємозв`язку, господарський суд дійшов висновку про задоволення позову, зважаючи на таке.

Згідно з ч.2 ст.8 Закону України «Про страхування», зміст якої кореспондується з нормами ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулась і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до ст.1.12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дорожньо-транспортною пригодою є подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що 22.02.2019 року о 20-40 год. ОСОБА_2 , керуючи автобусом «БАЗ 079.13» державний номерний знак НОМЕР_3 , на перехресті пр.Карпова та вул.Камишової в м.Маріуполі, не забезпечив безпечну швидкість руху в залежності від дорожньої обстановки, здійснив виїзд на полосу зустрічного руху та скоїв зіткнення з автомобілем «ЗАЗ Daewoo» державний номерний знак НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_1 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, водій ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п.12.1 Правил дорожнього руху України.

Наявність вини ОСОБА_2 у порушенні 22.02.2019 вимог Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження двох автомобілів, та заподіяння тілесних ушкоджень іншому водієві є доведеною і встановленою Постановою Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 05.07.2019 у справі №264/4195/19 (провадження №3/264/2137/2019). Цією ж постановою встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є водієм військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином не підлягає доказуванню факт дорожньо-транспортної пригоди за участі ОСОБА_2 , який на той час був водієм військової частини НОМЕР_1 .

Разом з тим, перебування ОСОБА_2 на військовій службі за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 підтверджується наступними документами наявними в матеріалах справи:

Витягом з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_5 (по особовому складу) від 31.03.2016 №74, відповідно до якого із сержантом ОСОБА_2 , водієм-електриком польової лазні взводу матеріального забезпечення військової частини польова пошта НОМЕР_5 , який призваний на військову службу під час мобілізації на особливий період укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України до закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію;

Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.04.2019 №92 сержанта ОСОБА_2 увільнено з посади водія-електрика польової лазні взводу матеріального забезпечення та призначено командиром автомобільного відділення взводу матеріального забезпечення 21 окремого мотопіхотного батальйону, ВОС-790182А;

Довідкою виданою Військовою частиною НОМЕР_1 від 23.03.2021 №2962/753, відповідно до якої сержант ОСОБА_2 , перебуває на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_1 з 31.03.2016 по 23.03.2021;

Належним чином засвідченою копією військового квитка ОСОБА_2 серія НОМЕР_6 , відповідно до якого останній проходить військову службу в Військовій частині НОМЕР_5 , яка з 01.07.2017 змінила назву на Військову частину НОМЕР_1 згідно директив МОУ та ГШЗСУ/Д-322Н15дск від 26.04.2017, КВОК «Південь №6дск28.04.2017р. ТВОНШ-ПЗ-в/ НОМЕР_10 .

У відзиві на позовну заяву відповідач підтвердив факт знаходження ОСОБА_2 на військовій службі, надав відповідні докази суду.

Зважаючи на надані відповідачем докази, громадянин ОСОБА_2 прийнятий з 31.03.2016 на військову службу до Військової частини НОМЕР_5 , яка в подальшому була перейменована на Військову частину НОМЕР_1 .

Таким чином, суд дійшов висновку, що на час скоєння ДТП ОСОБА_2 дійсно перебував на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_1 .

Щодо закриття постановою Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 05.07.2019 у справі №264/4195/19 (провадження №3/264/2137/2019) провадження по справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, суд зазначає, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення не є єдиним належним і допустимим доказом вини особи у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди як однієї зі складових цивільного правопорушення і підстави для настання цивільно-правової відповідальності.

Отже, закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення з наведених вище підстав не означає відсутність в діях особи вини для настання цивільно-правової відповідальності, а постанова суду підлягає дослідженню та оцінці судом як доказ у справі відповідно до ст.ст.73, 86 Господарського процесуального кодексу України.

Судом встановлено, що внаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль «ЗАЗ Daewoo» державний номерний знак НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_1 , водій ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження.

Згідно наданих позивачем документів, зокрема, копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_11 , повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду ОСОБА_1 , адресованого позивачеві 13.03.2019, власником автомобіля «ЗАЗ Daewoo» державний номерний знак НОМЕР_4 є ОСОБА_7 , який мешкає (зареєстрований) за адресою: АДРЕСА_3 . Вказане підтверджується довідкою виданою поліцією позивачеві.

Цивільно-правова відповідальність потерпілого застрахована згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/4464586 виданого ПАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» ОСОБА_7 зі строком дії з « 20» червня 2018 по « 19» червня 2019.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність власника (водія) транспортного засобу «БАЗ 079.13» державний номерний знак НОМЕР_3 не була застрахована.

Тож, враховуючи, що цивільно-правова відповідальність водія (власника) транспортного засобу «БАЗ 079.13» державний номерний знак НОМЕР_3 не була застрахована, власник пошкодженого автомобіля звернувся до «Моторного (транспортного) страхового бюро України» з повідомленням про ДТП від 13.03.2019 та заявою про виплату страхового відшкодування від 22.07.2019.

Відповідно до п.п. а) п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п.1.7 ст.1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Згідно з п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Положеннями ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

За змістом ст.36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст.35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний, зокрема, у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому, доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених ст.41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Згідно звіту №1190/19 від 10.10.2019 оцінки збитків, спричинених власнику колісного транспортного засобу, вартість матеріальної шкоди, спричиненої власнику колісного транспортного засобу «ЗАЗ Daewoo Lanos TF69Y» державний номерний знак НОМЕР_4 , на дату оцінки складає 76137,60грн.

У вказаному звіті наведена зведена таблиця одиночних результатів оцінки, відповідно до якої: ринкова вартість досліджуваного КТЗ на дату оцінки 76137,60грн; вартість відновлювального ремонту аварійно пошкодженого КТЗ - 93742,10грн; значення коефіцієнта фізичного зносу 0,70; вартість відновлювального ремонту аварійно пошкодженого КТЗ з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу 59511,33грн; втрата товарної вартості 0,00грн; вартість матеріальної шкоди - 76137,60грн.

Відповідно до ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Як вбачається з довідки №1 від 02.12.2019 «Моторного (транспортного) страхового бюро України» про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, підтверджена шкода по майну складає 56157,60грн.

Відповідно до п. 1.6. ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» власники транспортних засобів це юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Приписами п. 1.4. ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що «особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду».

На виконання вимог п.п.а) п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на підставі заяви ОСОБА_7 (власник транспортного засобу), «Моторне (транспортне) страхове бюро України» видало наказ «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих ОСОБА_7 » від 11.12.2019 №13414 та здійснило виплату у розмірі 56157,60грн, що підтверджується платіжним дорученням №1156090 від 12.12.2019. Згідно змісту вказаного платіжного доручення, призначенням платежу є: «Виплата по справі №57578, згідно наказу №13414 від 11.12.2019 року, ОСОБА_7 , … ТЗ НОМЕР_4 ».

Згідно з ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Таким чином, після відшкодування потерпілій особі суми шкоди внаслідок ДТП в розмірі 56157,60грн, у «Моторного (транспортного) страхового бюро України» виникло право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування

Згідно відповіді від Національної поліції України, що міститься в матеріалах справи, транспортний засіб «БАЗ 079.13» державний номерний знак НОМЕР_3 , яким керував винуватець ДТП військовослужбовець ОСОБА_2 , зареєстрований за власником НОМЕР_5 .

З матеріалів справи вбачається, що Військова частина НОМЕР_5 з 01.07.2017 року перейменована на Військову частину НОМЕР_1 , про що у військовому квитку ОСОБА_2 серія НОМЕР_6 міститься відповідний запис.

Опосередковано цей факт вбачається з того, що згідно наказів, перелічених судом вище, ОСОБА_2 був прийнятий на проходження військової служби до Військової частини НОМЕР_5 та станом на 23.03.2021 перебував на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_1 (назва після перейменування).

Доказів протилежного відповідач під час розгляду справи до суду не надав, вимоги ухвали від 04.02.2021 щодо надання до суду доказів правомірності підстав керування ОСОБА_2 транспортним засобом «БАЗ 079.13», державний номерний знак « НОМЕР_3 », та кому на час скоєння ДТП останнім належав вказаний транспортний засіб; доказів того, кому було передано на баланс/в оперативне управління/підпорядкування транспортний засіб «БАЗ 079.13», державний номерний знак « НОМЕР_3 », станом на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди не виконав, відповідних доказів до суду не надав.

Доказів на підтвердження факту, що транспортний засіб «БАЗ 079.13» державний номерний знак НОМЕР_3 , який належить на праві власності позивачу згідно відповіді Національної поліції України фактично вибув із володіння відповідача на час скоєння ДТП шляхом викрадення або іншим способом матеріали справи не містять, відповідачем не надані.

Згідно приписів ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на наведений вище принцип доказування, виходячи з відсутності доказів протилежного, суд приходить до висновку, що транспортний засіб належить підприємству Військовій частині НОМЕР_1 .

Заперечення відповідача з приводу недоведеності позивачем права власності військової частини НОМЕР_1 на транспортний засіб не обґрунтовані належними доказами на спростування означеного факту.

Суд своєю ухвалою витребовував у відповідача відомості на якій підставі ОСОБА_2 керував транспортним засобом «БАЗ 079.13», державний номерний знак « НОМЕР_3 » на час скоєння ДТП, однак такі відомості відповідачем до суду не надані.

Одночасно, факт вини ОСОБА_2 у вчиненні ДТП відповідач у своєму відзиві не оспорює, застережень, що останній на час скоєння ДТП не перебував в процесі виконання службових обов`язків не зазначає.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління.

Згідно з ч.1 ст.137 Господарського кодексу України правом оперативного управління у цьому Кодексі визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом).

Приписами ч.1 ст.5 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України» унормовано, що за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань,

а також за шкоду і збитки, заподіяні довкіллю, правам та інтересам фізичних і юридичних осіб та державі, військова частина як суб`єкт господарської діяльності несе відповідальність, передбачену законом та договором.

Згідно положень ст.1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст.1172 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Разом з тим, відповідно до п.13.1. ст.13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що «учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 23 грудня 2014 року у справі № 1-6/2014 зазначив, що «в аспекті конституційного звернення положення пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-IV зі змінами необхідно розуміти так, що транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій, інвалідам війни та інвалідам I групи, є такі наземні транспортні засоби, якими зазначені особи володіють як на праві власності, так і на будь-якій іншій правовій підставі» (договір підряду, оренди тощо).

На переконання суду, законодавець, надавши відповідну пільгу, яка є виключно особистою пільгою особи, а не її роботодавця-власника транспортного засобу, визначив, що якщо особа правомірно експлуатує свій транспортний засіб, то вона звільнена від обов`язкового страхування і в такому випадку гарантом відшкодування шкоди виступає МТСБУ - позивач. Водночас, відповідна пільга не розповсюджується на юридичних осіб власників транспортних засобів.

Крім того не підлягають ототожненню поняття «особа, яка несе відповідальність за завдану шкоду» та «особа, яка завдала шкоду». Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Таким чином, статус учасника бойових дій не розповсюджується на відповідальність роботодавця-власника джерела підвищеної небезпеки під час виконання трудової діяльності учасником бойових дій.

У даному випадку, судом установлено, що шкоду потерпілому завдано особою під час виконання службових обов`язків, отже, МТСБУ правомірно звернулося до відповідача у зв`язку з тим, що саме відповідач є тією особою, що несе відповідальність за нанесену шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, вчиненої ОСОБА_2 , оскільки транспортний засіб належний відповідачу-роботодавцю повинен бути застрахований в силу вимог Закону № 1961-VI незалежно від того, хто керує цим транспортним засобом - звичайний працівник чи учасник бойових дій.

Аналогічна правова позиція міститься в Постанові Верховного суду від 21.08.2020 по справі № 905/1391/19.

Враховуючи вищевикладене, суд відхиляє заперечення відповідача в частині посилання на норми п.13.1. ст.13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Проаналізувавши встановлені у справі обставини, оцінивши досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку за своїм внутрішнім переконанням, господарський суд, ураховуючи наведені положення цивільного і господарського законодавства, доходить висновку про задоволення позовних вимог позивача про стягнення 56157,60грн.

Розподіл судових витрат
Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Судовий збір відповідно ст. 123, 129 Господарського процесуального кодексу України стягується пропорційно заявлених до стягнення вимог.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 42, 46, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:
Позовні вимоги «Моторного (транспортного) страхового бюро України» до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення 56157,60грн задовольнити.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (адреса місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_12 ) на користь «Моторного (транспортного) страхового бюро України» (адреса місцезнаходження: 02154, місто Київ, Русанівський бульвар, будинок 8; ) 56157,60грн, судовий збір у розмірі 2102,00грн.

Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення прийняте у нарадчій кімнаті, його вступну та резолютивну частини проголошено у судовому засіданні 27.04.2021 року.

Повний текст рішення складено та підписано 29.04.2021.

Рішення господарського суду може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.М. Устимова