ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2021 справа № 914/357/21

м. Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Матвіїва Р.І. за участю секретаря судового засідання Бернацької Л.В., розглянув матеріали справи

за позовом: Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, м. Львів,

до відповідача: Шкреда Юрія Михайловича , м. Львів,

предмет позову: стягнення 2 677,17 грн.,

підстава позову: порушення умов договору на право тимчасового користування окремими конструктивними елементами благоустрою комунальної власності на умовах оренди для розміщення відкритого літнього майданчика від 07.06.2018 року,

за участю представників:

позивача: Карасюк Марта Володимирівна - представник на підставі довіреності від 11.01.2021 року,

відповідача: не з`явився.

ПРОЦЕС

10.02.2021 року до Господарського суду Львівської області подано позовну заяву Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради до відповідача Шкреда Юрія Михайловича про стягнення 2 677,17 грн.

Ухвалою суду від 12.02.2021 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 22.02.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Відводів суду сторонами не заявлялось.

Відзиву від відповідача не надходило.

Згідно з відповіддю Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України у Львівській області Шкред Юрій Михайлович зареєстрований у АДРЕСА_1 .

Судові засідання двічі відкладались у зв`язку з неявкою представника відповідача у судові засідання.

У судове засідання 21.04.2021 року з`явися представник позивача, підтримав позовні вимоги у повному обсязі, а також клопотання про поновлення пропущеного строку на подання виписки по рахунку, долученої до відповідного клопотання від 01.04.2021 року (вх. № 8228/21 від 06.04.2021 року). Судом, керуючись ст. 119 Господарського процесуального кодексу України, поновлено пропущений процесуальний строк позивачу на подання документів, про що постановлено ухвалу без виходу до нарадчої кімнати.

Відповідач явку представника у судове засідання 21.04.2021 року повторно не забезпечив, причин неявки не повідомив. Суд зазначає, що про дату та час судового засідання, як і всіх попередніх, відповідач повідомлявся належним чином шляхом надіслання ухвал суду засобами поштового зв`язку на юридичну адресу сторони - АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Ухвали суду надсилались відповідачу на зазначену в позовній заяві адресу, яка відповідає відомостям, що розміщені в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та підтверджена Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України у Львівській області. Інших адрес відповідача суду не повідомлено, із матеріалів справи не встановлено.

Суд зазначає, що кореспонденція суду, надіслана відповідачу, до суду не поверталась, а згідно з відстеженнями поштового відправлення за трек-кодом 611 (присвоєним конверту з ухвалою суду про відкриття провадження у справі) «відправлення вручене: особисто, 01.03.2021р.», відправлення за трек-кодом 989 (присвоєним конверту з ухвалою викликом на 31.03.2021р.) «відправлення вручене: особисто, 22.03.2021р.», відправлення за трек-кодом 279 (присвоєним конверту з ухвалою викликом на 21.04.2021р.) «відправлення у точці видачі, 05.04.2021р.». Тобто, відповідач отримує кореспонденцію суду, проте участі представника чи особистої участі в судових засіданнях не забезпечує, причин неявки не повідомляє.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Пунктом 2 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Суд також враховує позицію Верховного Суду, наведену у постанові від 15.05.2019 року у справі № 0870/8014/12, щодо того, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Враховуючи повторну неявку та неповідомлення причин неявки відповідача у судові засідання, відсутність будь-яких клопотань від сторін щодо процесу розгляду справи, суд не вважає повторну неявку представника відповідача такою, що перешкоджає розгляду справи по суті в даному судовому засіданні.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У судовому засіданні 21.04.2021 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

СУТЬ СПОРУ ТА ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Спір між сторонами виник у зв`язку із невиконанням, на переконання позивача, відповідачем умов договору оренди. Так, позивач стверджує, що відповідачем не здійснюються орендні платежі, у зв`язку з чим станом на 18.01.2021 року допущено заборгованість в сумі 2 677,17 грн., яка виникла за період з 08.05.2018р. по 31.10.2018р., стягнення якої є предметом позову.

Відповідач відзиву на позовну заяву не подав.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ІЗ МАТЕРІАЛІВ СПРАВИ

07.06.2018 року Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (надалі по тексту рішення - позивач, згідно з договором - орендодавець) та Фізична особа-підприємець Шкред Юрій Михайлович (надалі по тексту рішення - відповідач, згідно з договором - орендар) уклали договір № С-99-2018 (П) на право тимчасового користування окремими конструктивними елементами благоустрою комунальної власності на умовах оренди для розміщення відкритого літнього майданчика.

Згідно з умовами договору предметом договору є надання орендодавцем орендареві права на тимчасове користування окремими конструктивними елементами благоустрою комунальної власності для розміщення відкритого літнього майданчика (надалі - об`єкт) на умовах оренди на терміни відповідно до паспорта відкритого літнього майданчика від 08.05.2018 № 99-2018. Сторони домовилися, що цей договір не потребує підписання акту приймання-передачі між орендодавцем та орендарем. Орендар вступає у користування окремими конструктивними елементами благоустрою з моменту підписання цієї угоди.

Управлінням архітектури департаменту містобудування Львівської міської ради Фізичній особі-підприємцю Шкреду Юрію Михайловичу виготовлено паспорт № 99-2018 від 08.05.2018 року відкритого літнього майданчика біля об`єкта ресторанного господарства з терміном дії 01.04.2018 - 31.10.2018, 01.04.2019 - 31.10.2019, 01.04.2020 - 31.10.2020 років.

Відповідно до п. 2.1 договору орендодавець зобов`язався надати у тимчасову оренду конструктивний елемент благоустрою комунальної власності площею 66,00 кв. м. (тротуар, газон, тощо) для розміщення відкритого літнього майданчика за адресою м. Львів, вул. Я. Гашека,20.

Згідно з пп. 2.2.2 п. 2.2 договору орендар зобов`язався своєчасно та у повному обсязі сплачувати орендодавцю вартість оренди окремих конструктивних елементів благоустрою комунальної власності за діючими на день сплати розрахунковими ставками, визначеними згідно з Положенням про оренду окремих конструктивних елементів благоустрою комунальної власності для розміщення об`єктів соціально-культурного, торговельного та іншого призначення.

Відповідно до п. 3.1 договору орендар сплачує орендодавцеві плату за користування об`єктом площею 66,00 кв. м. щомісячно до 25 числа поточного місяця у розмірі: (75,72*66,00*0,4) = 2 398,81 грн. за місяць, у тому числі ПДВ 399,80 грн.

Орендну плату за користування об`єктом та розміри орендованої площі встановлюють сторони при укладенні цього договору. Розмір орендної плати щорічно на кожен наступний рік визначається способом коригування розміру орендної плати попереднього року на рівень інфляції за цей рік. Індексацію орендної плати проводить орендодавець без внесення змін до договору (п. 3.2 договору).

Відповідно до п. 6 договору термін дії договору встановлюється таким чином: 01.04.2018 - 31.10.2018, 01.04.2019 - 31.10.2019, 01.04.2020 - 31.10.2020 року. Аналогічні період відображені в паспорті відкритого літнього майданчика від 08.05.2018 № 99-2018.

07.05.2019 року Управлінням архітектури департаменту містобудування Львівської міської ради скасовано термін дії паспорта № 99-2018 від 08.05.2018 року відкритого літнього майданчика з 01.04.2019 до 31.10.2020рр.

Згідно з довідкою позивача від 21.01.2021 року заборгованість відповідача станом на 18.01.2021 року становить 2 667,17 грн. Зокрема, орендна плата за період 01.04.2018 - 01.11.2018 року нараховувалась в розмірі 2 398,81 грн., як і визначено договором.

За визначені періоди відповідно до наданої довідки відповідачем здійснено платіж в сумі 9 316,88 грн. 01.09.2018 року та в сумі 4 797,62 грн. 01.11.2018 року.

Відповідно до виписок по рахунку відповідач сплатив 9 595,20 грн. та 4 797, 62 грн.

Дані факти матеріалами справи підтверджені, відповідачем не спростовувались.

ВИСНОВКИ СУДУ

І. Стосовно належності спору до юрисдикції господарського суду

Як вбачається з матеріалів справи, 07.06.2018 року договір, на підставі якого заявлено до стягнення заборгованість, укладено між позивачем та Фізичною особою-підприємцем Шкредом Юрієм Михайловичем. Проте, 10.02.2021 року позов пред`явлено фізичній особі Шкреду Юрію Михайловичу .

Згідно з даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань державну реєстрацію проведено 03.05.2012 року, а державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, здійснено 24.12.2019 року. Тобто, на час звернення з позовом у даній справі орендар втратив статус підприємця.

Статтею 20 Господарського процесуального кодексу України визначено предметну та суб`єктну юрисдикцію господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) ФОП.

Статтею 45 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Велика Палата Верховного Суду у справі № 127/23144/18 (постанова від 09.10.2019 року) вказала, що господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Згідно із частиною першою статті 128 Господарського кодексу України (громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу. Зазначена норма кореспондується зі статтею 50 Цивільного кодексу України.

За частиною першою статті 173 Господарського кодексу України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

Майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України, з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (стаття 179 ГК України).

Таким чином, однією з ознак господарського договору, що дозволяє відокремити його від інших видів договорів (у тому числі цивільних), є особливий суб`єктний склад. Зокрема, договір, у якому сторонами є суб`єкти господарювання (наприклад, юридична особа та громадянин, зареєстрований на час його укладення як підприємець), є господарським, відтак і зобов`язання, що з нього виникають, є господарськими.

Враховуючи наведене, виходячи із суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як ФОП не припинились, спір про стягнення зі Шкреда Юрія Михайловича заборгованості за порушення умов договору від 07.06.2018 року належить спору до господарської юрисдикції.

ІІ. Стосовно суті спору

Дослідивши представлені суду докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає позовні вимоги підставними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю з огляду на таке.

Пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як встановлено вище та не спростовано відповідачем, внаслідок укладення 20.03.2017 року договору оренди між сторонами виникли правовідносини оренди державного нерухомого майна.

Так, ст. 283 Господарського кодексу України передбачено, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Відповідно до ч. 1, ч. 3, ч. 5 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 286 Господарського кодексу України також передбачено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Орендар має право вимагати зменшення розміру орендної плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, змінилися передбачені договором умови господарювання або істотно погіршився стан об`єкта оренди. Орендна плата встановлюється у грошовій формі. Залежно від специфіки виробничої діяльності орендаря орендна плата за згодою сторін може встановлюватися в натуральній або грошово-натуральній формі. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

У свою чергу Положенням про оренду окремих конструктивних елементів благоустрою комунальної власності для розміщення об`єктів соціально-культурного, торговельного та іншого призначення, затвердженим ухвалою Львівської міської ради № № 1273 від 01.12.2016 року, передбачено, що орендну плату за користування окремими конструктивними елементами благоустрою (надалі - орендна плата) нараховує управління комунальної власності і сплачує суб`єкт підприємницької діяльності (орендар згідно з договором) незалежно від факту здійснення підприємницької, господарської чи іншої діяльності на орендованій площі конструктивного елементу благоустрою. Орендна плата встановлюється у грошовій формі та здійснюється через безготівковий перерахунок. Орендна плата є доходом загального фонду міського бюджету м. Львова, зараховується на відповідні рахунки і використовується у порядку, визначеному міською радою. Порядок, термін та розмір внесення орендної плати визначається у договорі оренди (п. п. 1.9 - 1.10).

Так, сторони договору погодили розмір орендної плати за об`єкт оренди наступним чином: орендар сплачує орендодавцеві плату за користування об`єктом площею 66,00 кв. м. щомісячно до 25 числа поточного місяця у розмірі: (75,72*66,00*0,4) = 2 398,81 грн. за місяць, у тому числі ПДВ 399,80 грн. Орендну плату за користування об`єктом та розміри орендованої площі встановлюють сторони при укладенні цього договору. Розмір орендної плати щорічно на кожен наступний рік визначається способом коригування розміру орендної плати попереднього року на рівень інфляції за цей рік. Індексацію орендної плати проводить орендодавець без внесення змін до договору (п. 3.2 договору).

Із довідки позивача про заборгованість вбачається, що позивачем нараховано відповідачу орендну плату за квітень-жовтень 2018 року у розмірі 16 791,67 грн. (2 398,81 грн. щомісяця).

Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Із поданих позивачем документів та пояснень представника позивача в судовому засіданні 21.04.2021 року вбачається, що заборгованість в сумі 2 677,17 грн. виникла за період з травня 2018р. по жовтень 2018р., оскільки відповідачем у вказаний період здійснено лише два платежі. Щодо розбіжностей в сумах платежу, здійсненого відповідачем у вересні 2018 року та сумою, вказаною в довідці позивача, то така пояснюється зарахуванням частини платежу в погашення пені. Суд звертає увагу, що такий порядок зарахування сплачених грошових коштів передбачений п. 4.4 договору оренди - при погашенні суми заборгованості (її частини) кошти, що сплачує орендар, у першу чергу зараховується у рахунок погашення пені, у наступну чергу - на погашення заборгованості з орендної плати.

Враховуючи встановлені обставини, беручи до уваги умову договору про строк внесення орендних платежів - щомісяця до 25 числа поточного місяця, суд доходить висновку, що відповідачем порушено умови договірного зобов`язання по своєчасній сплаті орендних платежів, що призвело до виникнення заборгованості у зазначеному вище розмірі - 2 677,17 грн.

Суд звертає увагу, що 07.05.2019 року Управлінням архітектури департаменту містобудування Львівської міської ради скасовано термін дії паспорта № 99-2018 від 08.05.2018 року відкритого літнього майданчика з 01.04.2019 до 31.10.2020рр., проте, наведене не суперечить підставам позову в даній справі, адже заявлена до стягнення заборгованість виникла у період чинності відповідного паспорта відкритого літнього майданчика, а відповідно до п. 3.6 договору орендна плата за користування окремими конструктивними елементами благоустрою для відкритого літнього майданчика нараховується незалежно від факту встановлення відкритого літнього майданчика.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи досліджені та встановлені вище обставини справи в їх сукупності, перевіривши обставини, зазначені в позовній заяві, а також враховуючи відсутність заперечень відповідача, суд доходить висновку про обгрунтованість заявлених позовних вимог, неспростованість обставин справи іншою стороною спору. Відтак, позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір, сплачений позивачем, покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 74, 76-80, 129, ч. 9 ст. 165, ст. ст. 237, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Шкреда Юрія Михайловича (індивідуальний податковий номер НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_2 ) на користь на користь Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (ідентифікаційний код юридичної особи 25558625, 79008, Львівська обл., місто Львів, пл. Галицька, будинок 15) заборгованість з орендної плати у розмірі 2 677,17 грн. та 2 270,00 грн. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 26.04.2021 року.

Суддя Р.І. Матвіїв