ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2021 р. Справа№ 925/932/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Яковлєва М.Л.

Шаптали Є.Ю.

при секретарі Токаревій А.Г.

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 14.04.2021.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційних скарг Степанецької сільської ради Об`єднаної територіальної громади Черкаської області

на рішення Господарського суду Черкаської області

від 29.10.2020 (повний текст складено 06.11.2020)

та на додаткове рішення Господарського суду Черкаської області

від 23.11.2020

у справі №925/932/20 (суддя Спаський Н.М.)

за позовом Фермерського господарства "Агрофермгосп-2"

до 1) Степанецької сільської ради Об`єднаної територіальної громади Черкаської області

2) Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області

треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача-1: 1. ОСОБА_1 , 2. ОСОБА_2 , 3. ОСОБА_3 , 4 ОСОБА_4 , 5. ОСОБА_5 , 6. ОСОБА_6 , 7. ОСОБА_7 , 8. ОСОБА_8 , 9. ОСОБА_9 , 10. ОСОБА_10 , 11. ОСОБА_11 , 12. ОСОБА_12 , 13. ОСОБА_13 , 14. ОСОБА_14 , 15. ОСОБА_15 , 16. ОСОБА_16 , 17. ОСОБА_17 , 18. ОСОБА_18 , 19. ОСОБА_19 , 20. ОСОБА_20 , 21. ОСОБА_21 , 22. ОСОБА_22 , 23. ОСОБА_23 , 24. ОСОБА_24 , 25. ОСОБА_25 , 26. ОСОБА_26 , 27. ОСОБА_27 , 28. ОСОБА_28 , 29. ОСОБА_29 , 30. ОСОБА_30 , 31. ОСОБА_31

про визнання недійсними рішень, визнання права постійного користування земельною ділянкою, скасування державної реєстрації земельних ділянок, зобов`язання поновити запис у ДЗК,

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство "Агрофермгосп-2" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до Степанецької сільської ради Об`єднаної територіальної громади Черкаської області (далі - відповідач-1, скаржник), Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області (далі - відповідач-2) про:

- визнання за Фермерським господарством "Агрофермгосп-2" право постійного користування земельною ділянкою площею 49,00 га згідно з планом меж землекористування, розташованою за межами населених пунктів Степанецької сільської ради, Канівського району, Черкаської області (Павлівський старостинський округ), призначеної для ведення фермерського господарства, яка була надана на ім`я ОСОБА_1 відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серія ЧР № 7-109 (зареєстрований за № 65) на підставі Розпорядження Канівської райдержадміністрації Канівського району Черкаської області № 113 від 28 березня 2000 року.

- визнання недійсними Рішення Степанецької сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області:

- від 20.09.2019 № 22/62 прийняте на 22 сесії VIII скликання "Про припинення права постійного користування земельною ділянкою";

- пункт 1 рішення від 24.03.2020 № 26/43 прийняте на 26 сесії VIII скликання "Про погодження виконавчому комітету Степанецької сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області технічних документацій із землеустрою";

- від 01.07.2020 № 27/2 прийняте на 27 сесії VIII скликання "Про затвердження виконавчому комітету Степанецької сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки площею 49,0000 га, кадастровий номер :01:001:0327";

- від 01.07.2020 № 27/3 прийняте на 27 сесії VIII скликання "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у приватну власність (Павлівський старостинський округ);

- зобов`язання Головне управління Держгеокадарстру у Черкаській області скасувати у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельних ділянок:

кадастровий номер :01:001:0441, кадастровий номер :01:001:0442, кадастровий номер :01:001:0443, кадастровий номер :01:001:0444, кадастровий номер :01:001:0445, кадастровий номер :01:001:0446, кадастровий номер :01:001:0447, кадастровий номер :01:001:0448, кадастровий номер :01:001:0449, кадастровий номер :01:001:0450, кадастровий номер :01:001:0451, кадастровий номер :01:001:0452, кадастровий номер :02:001:0722, кадастровий номер :02:001:0723, кадастровий номер :01:001:0453, кадастровий номер :01:001:0454, кадастровий номер :01:001:0455, кадастровий номер :01:001:0456, кадастровий номер :01:001:0457, кадастровий номер :01:001:0458, кадастровий номер :01:001:0459; кадастровий номер :01:001:0460, кадастровий номер :01:001:0461, кадастровий номер :01:001:0462, кадастровий номер :01:001:0463, кадастровий номер :01:001:0464, кадастровий номер :01:001:0432, кадастровий номер :01:001:0433, кадастровий номер :01:001:0434, кадастровий номер :01:001:0435, кадастровий номер :01:001:0436, кадастровий номер :01:001:0437, кадастровий номер :01:001:0438, кадастровий номер :01:001:0439, кадастровий номер :01:001:0440, які виникли внаслідок скасування та поділу земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0327 площею 49,00 га розташованою за межами населених пунктів Степанецької сільської ради, Канівського району, Черкаської області (Павлівський старостинський округ), призначеної для ведення фермерського господарства, яка була надана на ім`я ОСОБА_32 відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серія ЧР № 7-109 (зареєстрований за № 65) на підставі Розпорядження Канівської райдержадміністрації Канівського району Черкаської області № 113 від 28 березня 2000 року;

- зобов`язання Головне управління Держгеокадарстру у Черкаській області поновити запис шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельну ділянку площею 49,00 га згідно з планом меж землекористування, розташовану за межами населених пунктів Степанецької сільської ради, Канівського району, Черкаської області (Павлівський старостинський округ), призначеної для ведення фермерського господарства, яка була надана на ім`я ОСОБА_32 відповідно до Державного акта на право постійного користування землею серія ЧР № 7-109 (зареєстрований за № 65) на підставі Розпорядження Канівської райдержадміністрації Канівського району Черкаської області № 113 від 28.03.2000.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 29.10.2020 позов задоволено повністю.

Визнано за Фермерським господарством "Агрофермгосп-2" право постійного користування земельною ділянкою площею 49,00 га згідно з планом меж землекористування, розташованою за межами населених пунктів Степанецької сільської ради, Канівського району, Черкаської області, призначеної для ведення фермерського господарства, яка була надана на ім`я ОСОБА_32 відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серія ЧР № 7-109 (зареєстрований за № 65) на підставі Розпорядження Канівської райдержадміністрації Канівського району Черкаської області № 113 від 28 березня 2000 року.

Визнано недійсними Рішення Степанецької сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області:

- від 20.09.2019 № 22/62 прийняте на 22 сесії VIII скликання "Про припинення права постійного користування земельною ділянкою";

- пункт 1 рішення від 24.03.2020 № 26/43 прийняте на 26 сесії VIII скликання "Про погодження виконавчому комітету Степанецької сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області технічних документацій із землеустрою";

- від 01.07.2020 № 27/2 прийняте на 27 сесії VIII скликання "Про затвердження виконавчому комітету Степанецької сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки площею 49,0000 га, кадастровий номер :01:001:0327";

- від 01.07.2020 № 27/3 прийняте на 27 сесії VIII скликання "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у приватну власність (Павлівський старостинський округ);

Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області скасувати у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельних ділянок кадастровий номер :01:001:0441; кадастровий номер :01:001:0442; кадастровий номер :01:001:0443; кадастровий номер :01:001:0444; кадастровий номер :01:001:0445; кадастровий номер :01:001:0446; кадастровий номер :01:001:0447; кадастровий номер :01:001:0448; кадастровий номер :01:001:0449; кадастровий номер :01:001:0450; кадастровий номер :01:001:0451; кадастровий номер :01:001:0452; кадастровий номер :02:001:0722; кадастровий номер :02:001:0723; кадастровий номер :01:001:0453; кадастровий номер :01:001:0454; кадастровий номер :01:001:0455; кадастровий номер :01:001:0456; кадастровий номер :01:001:0457; кадастровий номер :01:001:0457; кадастровий номер :01:001:0459; кадастровий номер :01:001:0460; кадастровий номер :01:001:0461; кадастровий номер :01:001:0462; кадастровий номер :01:001:0463; кадастровий номер :01:001:0464; кадастровий номер :01:001:0432; кадастровий номер :01:001:0433; кадастровий номер :01:001:0434; кадастровий номер :01:001:0435; кадастровий номер :01:001:0436; кадастровий номер :01:001:0437; кадастровий номер :01:001:0438; кадастровий номер :01:001:0439; кадастровий номер :01:001:0440, які виникли внаслідок скасування та поділу земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0327 площею 49,00 га розташованою за межами населених пунктів Степанецької сільської ради, Канівського району, Черкаської області, призначеної для ведення фермерського господарства, яка була надана на ім`я ОСОБА_32 відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серія ЧР № 7-109 (зареєстрований за № 65) на підставі Розпорядження Канівської райдержадміністрації Канівського району Черкаської області № 113 від 28.03.2000.

На підставі ч. 3 ст. 26 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" припинено зареєстровані речові права на вказані земельні ділянки.

Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області поновити запис шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельну ділянку площею 49,00 га згідно з планом меж землекористування, розташовану за межами населених пунктів Степанецької сільської ради, Канівського району, Черкаської області, призначеної для ведення фермерського господарства, яка була надана на ім`я ОСОБА_32 відповідно до Державного акта на право постійного користування землею серія ЧР № 7-109 (зареєстрований за № 65) на підставі Розпорядження Канівської райдержадміністрації Канівського району Черкаської області № 113 від 28 березня 2000 року.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Степанецька сільська рада Об`єднаної територіальної громади Черкаської області звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Черкаської області від 29.10.2020 у справі №925/932/20 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до необґрунтованісті, неефективністі обраного способу захисту порушеного права, недоведеність права у ФГ "Агрофермгосп-2" на користування спірною земельною ділянкою з кадастровим номером :01:001:0327.

Зокрема, скаржник зазначає, що державний акт на право постійного користування землею серія ЧР № 7-109 від 28.12.2001 виданий громадянину ОСОБА_32 , а не фермерському господарству, через один рік і вісім місяців, створення Фермерського господарства «Агрофермгосп-2». Право постійного користування землею належало громадянину, а не фермерському господарству, як стверджує позивач.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.11.2020 апеляційну скаргу Степанецької сільської ради Об`єднаної територіальної громади Черкаської області на рішення Господарського суду Черкаської області від 29.10.2020 у справі №925/932/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Куксова В.В., суддів Яковлєва М.Л., Шаптали Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.12.2020 відкладено вирішення питання щодо апеляційної скарги Степанецької сільської ради Об`єднаної територіальної громади Черкаської області на рішення Господарського суду Черкаської області від 29.10.2020 у справі №925/932/20 до надходження матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду. Витребувано з Господарського суду Черкаської області матеріали справи №925/932/20.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.01.2021 апеляційну скаргу Степанецької сільської ради Об`єднаної територіальної громади Черкаської області на рішення Господарського суду Черкаської області від 29.10.2020 у справі №925/932/20 - залишено без руху, надано скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині.

15.02.2021 від скаржника через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшов супровідний лист на виконання ухвали суду по справі №925/932/20, до якого додано платіжне доручення № 36 від 09.02.2021 про сплату судового збору у розмірі 18918,00 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.02.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Степанецької сільської ради Об`єднаної територіальної громади Черкаської області на рішення Господарського суду Черкаської області від 29.10.2020 у справі №925/932/20 для спільного розгляду з апеляційною скаргою Степанецької сільської ради Об`єднаної територіальної громади Черкаської області на додаткове рішення Господарського суду Черкаської області від 23.11.2020 у справі №925/932/20. Призначено справу до розгляду на 24.02.2021.

Додатковим рішенням Господарського суду Черкаської області від 23.11.2020 стягнуто зі Степанецької сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області на користь Фермерського господарства "Агрофермгосп-2" - 30000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 1898,60 грн. поштових витрат, понесених позивачем у зв`язку із розглядом справи.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Степанецька сільська рада Об`єднаної територіальної громади Черкаської області звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить додаткове рішення Господарського суду Черкаської області від 23.11.2020 у справі №925/932/20 скасувати та прийняти нове рішення, яким Фермерському господарству "Агрофермгосп-2" відмовити у відшкодуванні судових витрат.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги на додаткове рішення зводяться до того, що відповідно до наявних матеріалів справи є відповідь на відзив та клопотання про уточнення позовних вимог від 15.09.2020, до яких позивачем не надано попереднього розрахунку суми судових витрат. З наявних доказів у справі вбачається, що договір про надання правової допомоги №09/20 укладено між ФГ «Агрофермгосп-2» та АО «Аннванта» 10.07.2020. Пунктом 4.2. вказаного договору визначено фіксований розмір гонорару адвокатського об`єднання, який, в порушення ч.1 ст. 124 ГПК України, не включений до суми попереднього (орієнтованого) розрахунку суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.12.2020 апеляційну скаргу Степанецької сільської ради Об`єднаної територіальної громади Черкаської області на додаткове рішення Господарського суду Черкаської області від 23.11.2020 у справі №925/932/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Куксова В.В., суддів Яковлєва М.Л., Шаптали Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.01.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Степанецької сільської ради Об`єднаної територіальної громади Черкаської області на додаткове рішення Господарського суду Черкаської області від 23.11.2020 у справі №925/932/20. Призначено справу до розгляду на 24.02.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2021 відкладено розгляд справи №925/932/20 на 14.04.2021.

12.02.2021 через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача-2 надійшов відзив на апеляційну скаргу.

17.02.2021 через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу на додаткове рішення, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а додаткове рішення Господарського суду Черкаської області від 23.11.2020 у справі №925/932/20 без змін.

15.03.2021 через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу на рішення, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Черкаської області від 29.10.2020 у справі №925/932/20 без змін.

13.04.2021 через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшли письмові пояснення.

В судовому засіданні 14.04.2021 представники позивача заперечили проти доводів викладених в апеляційних скаргах з урахуванням пояснень на апеляційні скарги поданих під час апеляційного провадження, та просили відмовити в їх задоволенні, а рішення Господарського суду Черкаської області від 29.10.2020 у справі №925/932/20 та додаткове рішення Господарського суду Черкаської області від 23.11.2020 у справі №925/932/20 залишити без змін.

В судовому засіданні 14.04.2021 представники відповідача-1 підтримали апеляційні скарги з викладених в них підстав, просили рішення Господарського суду Черкаської області від 29.10.2020 у справі №925/932/20 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. А також просили додаткове рішення Господарського суду Черкаської області від 23.11.2020 у справі №925/932/20 скасувати та прийняти нове рішення, яким Фермерському господарству "Агрофермгосп-2" відмовити у відшкодуванні судових витрат.

Відповідач-2 та треті особи в судове засідання не з`явилися. Про поважність неявки в судове засідання суд не повідомили.

Частиною 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У своїх рішеннях Європейський суд неодноразово наголошував, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Суд апеляційної інстанції враховує також правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Згідно з ч. 2 ст. 2 ГПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (пункти 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Оскільки явка учасників апеляційного провадження в судові засідання не була визнана обов`язковою, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, зокрема, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими їм процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції вирішив розглядати дану справу за відсутності відповідача-2, третіх осіб та їх повноважених представників за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 14.04.2021 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-1, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, згідно Розпорядження Канівської райдержадміністрації Канівського району Черкаської області від 28.03.2000 № 113, ОСОБА_32 було надано у постійне користування земельну ділянку для ведення фермерського господарства площею 49.0 га, яка розташована на території Павлівської сільської ради та видано Державний акт на право постійного користування землею серія ЧР 7-109, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 65 Земельна ділянка має кадастровий номер :010:001:0327, що визнається всіма учасниками справи.

Згідно Технічного звіту було розроблено проект відведення земельної ділянки, перенесено в натуру проект відведення, закріплено межові знаки вказаної земельної ділянки гр. ОСОБА_32 для ведення ним фермерського господарства.

19.04.2000 ОСОБА_32 було засновано Фермерське господарство "АГРОФЕРМГОСП-2", отримано Свідоцтво про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб`єкта підприємницької діяльності - юридичної особи від 19.04.2000, про що зроблено запис 19.04.2000 у журналі обліку реєстраційних справ за № 36-3/2000.

Після смерті засновника ФГ "АГРОФЕРМГОСП-2" ОСОБА_32 було відкрито спадкову справу і станом на час розгляду даної справи в Канівському міськрайонному суді Черкаської області здійснюється розгляд справи № 697/552/20 про визнання права на майнові права засновника ФГ "Агрофермгосп-2" в порядку спадкування за законом.

За твердженням позивача, з моменту створення фермерського господарства "АГРОФЕРМГОСП-2" і по даний час саме позивач, як Фермерське господарство, здійснює користування земельною ділянкою площею 49 га з первісним кадастровим номером :010:001:0327, сплачує фіксований земельний податок. Це підтверджується листом Виконавчого комітету Павлівської сільської ради від 18.09.2009 № 77, довідкою Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 12.02.2018 № 27-23-0.192-347/178-18 та від 04.02.2019 N27-23-0.192-184/118-19, квитанціями про сплату земельного податку, статистичними звітами (4-сг), витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № 296 від 03.02.2020, податковими деклараціями з плати за землю.

За доводами позивача, що не було заперечено та не спростовано в ході розгляду справи відповідачами, земельна ділянка площею 49 га з первісним кадастровим номером :010:001:0327 із фактичного володіння у ФГ "АГРОФЕРМГОСП-2" ніколи не витребовувалася та примусово не вилучалася.

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 14.05.2020, яке залишено в силі постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.07.2020 встановлено, що земельна ділянка загальною площею 49.0 га кадастровий номер :01:001:0327, яка розташована за межами населених пунктів Степанецької сільської ради Канівського району Черкаської області (Павлівський старостинський округ) перебуває у користуванні в ФГ "Агрофермгосп-2" (код 30960547).

Отже, як вбачається з матеріалів справи, земельна ділянка загальною площею 49.0 га кадастровий номер :01:001:0327, яка розташована за межами населених пунктів Степанецької сільської ради Канівського району Черкаської області (Павлівський старостинський округ) була передана на праві постійного користування ОСОБА_32 для створення і ведення фермерського господарства.

Відповідач-1 зазначає про те, що земельна ділянка площею 49.0 га кадастровий номер :01:001:0327 не має відношення до ФГ "Агрофермгосп-2" і її належним користувачем є лише фізична особа ОСОБА_32 за весь час існування цієї ділянки.

При цьому відповідач-2 зазначає, що Державний акт на право постійного користування землею (і, відповідно, саме право користування землею) було отримано гр. ОСОБА_32 не раніше дати його видачі 28.12.2001, а Фермерське господарство було створено 19.04.2000.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції керувався тим, що формально державна реєстрація ФГ "Агрофермгосп-2" відбулася до часу отримання ОСОБА_32 Державного акту на право постійного користування землею. Однак при цьому розпорядження Канівської райдержадміністрації про надання у постійне користування 49,0 га видано 28.03.2000 (до реєстрації ФГ, що позивачем враховувалося як юридичний факт, який надав певне правове визначення статусу і прав позивача). Це розпорядження Канівської РДА не скасовувалося в судовому порядку та фактично стало підставою для видачі Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою. На строк і вчасність видачі Державного акту фізична особа-одержувач земельної ділянки ніякого впливу не має, у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Розглянувши апеляційні скарги Степанецької сільської ради Об`єднаної територіальної громади Черкаської області, колегія суддів дійшла висновку, що вони не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

У відповідності до положень ст. 22,23 Земельного Кодексу України 1990 року в редакції, чинній на час створення ФГ"Агрофермгосп-2", визначено, що право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України.

При цьому згідно положень ст. 9 ЗУ "Про селянське (фермерське) господарство 1991 року в редакції на той же час, після одержання Державного акта на право постійного користування землею селянське (фермерське) господарство підлягає у 30-денний термін державній реєстрації у Раді народних депутатів, що передала у власність чи надала у користування земельну ділянку. Для державної реєстрації селянського (фермерського) господарства до відповідної Ради народних депутатів подається заява, статут, якщо це необхідно для створюваної організаційної форми підприємництва, список осіб, які виявили бажання створити його (із зазначенням прізвища, імені та по батькові голови), і документ про внесення плати за державну реєстрацію. Після відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання Державного акта на право постійного користування або укладання договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, та державної реєстрації селянське (фермерське) господарство набуває статусу юридичної особи, одержує печатку із своїм найменуванням і адресою, відкриває розрахунковий та інші рахунки в установах банку і вступає у відносини з підприємствами, установами та організаціями, визнається державними органами та органами місцевого самоврядування як самостійний товаровиробник при плануванні економічного і соціального розвитку регіону.

Судова колегія зазначає, що формально державна реєстрація ФГ "Агрофермгосп-2" відбулася до часу отримання ОСОБА_32 Державного акту на право постійного користування землею. Однак, при цьому розпорядження Канівської райдержадміністрації про надання у постійне користування 49,0 га видано 28.03.2000 (до реєстрації ФГ, що позивачем враховувалося як юридичний факт, який надав певне правове визначення статусу і прав позивача). Це розпорядження Канівської РДА не скасовувалося в судовому порядку та фактично стало підставою для видачі Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою. На строк і вчасність видачі Державного акту фізична особа-одержувач земельної ділянки ніякого впливу не має.

При цих же обставинах було проведено державну реєстрацію Фермерського господарства і його реєстрацію та створення не оспорено та не скасовано на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції. 19.04.2020 зареєстровано за розпорядженням № 125 від 19.04.2000 Голови Канівської районної держаної реєстрації статут СФГ "Агрофермгосп-2", в розділі 1 якого вказано, що єдиним засновником господарства а також головою господарства є ОСОБА_32 .

Судова колегія звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що ФГ "Агрофермгосп-2" на час його реєстрації та отримання Державного акту на право постійного користування землею щодо ділянки кадастровий номер :01:001:0327 створювалося на підставі іншої земельної ділянки, або в цей же період вело свою діяльність на основі кількох земельних ділянок.

Немає в справі доказів того, що саме ОСОБА_32 , а не Фермерське господарство від свого імені сплачував земельний податок.

Безперервність та взаємозв`язок цих подій і обставин щодо виділення і використання земельної ділянки площею 49.0 га кадастровий номер :01:001:0327 саме для створення і ведення ФГ "Агрофермгосп-2" судова колегія вважає очевидними та такими, що скаржником не спростовані.

Відносини, пов`язані зі створенням, діяльністю та припиненням фермерських господарств регулюються Земельним Кодексом України (ред. 1990 року та ред. 2001 року), Законом України "Про селянське (фермерське) господарство" 1991 (чинний на час створення фермерського господарства та втратив чинність на даний час), Законом України "Про фермерське господарство" (чинний).

Відповідно до п.6 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України 2001 громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

При переоформленні права постійного користування земельними ділянками, наданими для ведення селянських (фермерських) господарств, у довгострокову оренду строк оренди визначається селянським (фермерським) господарством відповідно до закону. При цьому розмір орендної плати за земельні ділянки не повинен перевищувати розміру земельного податку.

Положення пункту 6 Розділу X ЗК України щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 N 5-рп/2005.

Положеннями Земельного Кодексу України у нинішній редакції (ст. 92 ЗК) не передбачено право позивача мати (набувати) земельні ділянки на праві постійного користування із земель державної та комунальної власності.

Однак при цьому чинним земельним законодавством не передбачено обов`язок позивача, як ФГ, переоформити за собою право користування земельною ділянкою площею 49.0 га кадастровий номер :01:001:0327 (на якесь інше право), яку гр. ОСОБА_32 отримав для створення і ведення ФГ "Агрофермгосп-2".

ФГ "Агрофермгосп-2" у даному спорі доказує факт правомірного користування ним вказаною земельною ділянкою по сьогоднішній день, оскільки ця ділянка отримувалася саме для створення і ведення ФГ.

Виходячи з обставин справи, судова колегія вважає, що враховуючи дотримання гр. ОСОБА_32 вимог чинного законодавства по отриманню земельної ділянки для створення і ведення фермерського господарства, право користування вказаною земельною ділянкою на законних підставах перейшло до позивача, ФГ "Агрофермгосп-2".

При цьому судова колегія погоджується із висновками суду першої інстанції, що у законодавстві відсутня норма, яка свідчить про можливість припинення у позивача права користування вказаною земельною ділянкою за певних обставин і з боку скаржника не було доведено настання цих обставин та коли це сталося.

При цьому судова колегія зазначає наступне.

Нормами обох вказаних Законів, що регулюють створення і діяльність фермерських господарств, не передбачено норми, яка б прямо врегульовувала питання переходу прав належного користувача земельної ділянки, яка одержувалася фізичною особою для створення і ведення фермерського господарства, до створеного ФГ і не передбачено наслідків щодо землекористування на випадок смерті чи виходу з ФГ його засновника, який як фізична особа згідно положень чинного законодавство отримав земельну ділянку для створення ФГ.

У відповідності до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 2 Закону України "Про селянське (фермерське) господарство" 1991 (у редакції, чинній на дату створення позивача) (далі - Закон №2009-XII), селянське (фермерське) господарство є формою підприємництва громадян України, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією. Селянське (фермерське) господарство може бути створено однією особою. Головою селянського (фермерського) господарства є його засновник або особа, яка є його правонаступником.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЗК України у редакції 2001 року, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Статтею 9 Закону 1991 №2009-XII "Про селянське (фермерське) господарство" встановлені особливості процедури реєстрації СФГ та передбачено одержання земельної ділянки як обов`язкової передумови для набуття СФГ правосуб`єктності. Також одержання земельної ділянки для ведення СФГ вимагало у подальшому здійснити реєстрацію СФГ. Тобто закон не передбачав права використовувати земельну ділянку, надану у користування для ведення СФГ, без створення такого СФГ.

Як зазначалось судовою колегією вище, скаржником не доведено, що земельною ділянкою з кадастровим номером :01:001:0327 користувався особисто гр. ОСОБА_32 , або нею користувався ще хтось, крім ФГ "Агрофермгосп-2".

Нормами статті 27 Земельного кодексу України 1990 року (у редакції від 06.04.1999, чинній на час створення позивача), встановлено підстави припинення користування земельною ділянкою. Пунктом 3 частини першої статті 27 ЗК України встановлено спеціальну підставу - припинення Селянського фермерського господарства.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що доказів припинення ФГ "Агрофермгосп-2" скаржником до матеріалів справи не надано.

Нині чинна норма ст. 141 ЗК України 2001 року для позивача як ФГ взагалі не передбачає підстав припинення права користування земельною ділянкою, яка була отримана для його створення.

Обставина смерті засновника та голови ФГ "Агрофермгосп-2" ОСОБА_32 підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 виданим виконавчим комітетом Степанецької сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області від 21.05.2019 і згідно чинного законодавства не є підставою для припинення ФГ права користування ділянкою, одержаною для його створення.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, спірна земельна ділянка була надана гр. ОСОБА_32 саме з метою створення фермерського господарства, яке було останнім створено та зареєстровано 19.04.2000.

У постановах Великої Палати ВС від 13.03.2018 у справі 348/992/16-ц, від 20.06.2018 у справі № 317/2520/15-ц, від 22.08.2018 у справі № 606/2032/16-ц, від 21.11.2018 у справі № 272/1652/14-ц, від 12.12.2018 у справі № 388/1103/16-ц, від 13.03.2019 у справі № 691/1148/17, від 27.03.2019 у справі № 574/381/17-ц, від 02.10.2019 у справі № 922/538/19 викладено правові позиції, що з дати реєстрації фермерського господарства в установленому законом порядку обов`язки землекористувача земельної ділянки здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалась. Це випливає з комплексного аналізу норм статей 1, 5, 7, 8, 12 Закону України «Про фермерське господарство». Оскільки фермерські господарства є юридичними особами, їхні земельні спори з іншими юридичними особами, у тому числі з центральним органом виконавчої влади, який реалізує політику у сфері земельних відносин, щодо користування земельними ділянками, наданими із земель державної або комунальної власності, підвідомчі господарським судам. В таких випадках у правовідносинах користування земельною ділянкою відбувається фактична заміна орендаря і обов`язки землекористувача земельної ділянки переходять до фермерського господарства з дня його державної реєстрації.

Також у Постанові Великої Палати ВС від 20.03.2019 по справі № 615/2197/15-ц (№ в ЄДРСР 80854811) викладено правову позицію про те, що у відносинах, а також спорах з іншими суб`єктами, голова фермерського господарства, якому була передана у власність, постійне користування чи оренду земельна ділянка, виступає не як самостійна фізична особа, власник, користувач чи орендар земельної ділянки, а як представник (голова, керівник) фермерського господарства. У таких правовідносинах їх суб`єктом є не фізична особа - голова чи керівник фермерського господарства, а фермерське господарство як юридична особа. При цьому права та зобов`язання засновника і керівника ФГ, яким отримано земельну ділянку для створення ФГ, не є тотожними з правами та зобов`язаннями самого Фермерського Господарства.

Після смерті засновника ФГ "Агрофермгосп-2" ОСОБА_32 фермерське господарство продовжує використовувати спірну земельну ділянку і доказів протилежного з боку скаржника суду апеляційної інстанції не надано. Між сторонами не існує спору з приводу вилучення земельної ділянки, яка отримувалася гр. ОСОБА_32 для створення ФГ "Агрофермгосп-2".

Як зазначалось колегією суддів вище, право постійного користування позивачем цією земельною ділянкою може бути припинено лише з певних підстав, закріплених у законодавстві. Таких підстав з боку скаржника суду не вказано, як не вказано і моменту в часі, коли позивач, на думку скаржника, втратив право постійного користування земельною ділянкою.

До того ж, суд апеляційної інстанції, відхиляючи доводи скаржника стосовно відсутності порушених прав позивача, в контексті способу обраного позивачем способу захисту вважає за необхідне врахувати і його ефективність в частині вимог, що також наголошується і у статті 13 Конвенції прав людини та основоположних свобод.

Зокрема, у пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Отже, «ефективний засіб правового захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява № 38722/02)).

Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, що не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE, Заява 28924/04) констатував: « 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів рішення від 21.02.1975 у справі "Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A N 18).

В аспекті забезпечення гарантій, визначених ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (рішення від 06.09.2005 у справі «Гурепка проти України» (Gurepka v. Ukraine) , заява №61406/00, п. 59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (рішення від 26.10.2000 р. у справі «Кудла проти Польщі» (Kudla v. Poland), заява №30210/96, п. 158) (п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 16.08.2013 р. у справі «Гарнага проти України» (Garnaga v. Ukraine), заява №20390/07).

Таким чином, ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту поновлення порушеного права позивача.

Рішення суду має бути ефективним інструментом поновлення порушених прав.

Порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту й у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 Цивільного кодексу України, статтею 20 Господарського кодексу України, який проте є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Отже, суд вправі застосовувати способи захисту цивільних прав, які випливають із характеру правопорушень, визначених спеціальними нормами права, а також повинен ураховувати критерії ефективності таких засобів захисту та вимоги частин 2-5 статті 13 Цивільного кодексу України щодо недопущення зловживання свободою при здійсненні цивільних прав особою.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити реальне поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

При цьому слід ураховувати і те, що у резолютивній частині судового рішення остаточно закріплюється висновок суду щодо вимог позивача і судове рішення має бути виконано в процесі виконавчого провадження у справі, адже, як уже зазначалося, ефективний засіб зрештою повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Здійснюючи судовий розгляд даної справи, апеляційний господарський суд установив, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права, призводить у спірних правовідносинах до реального захисту та відновлення порушених прав позивача у такий спосіб. При цьому, визначення судом правової природи спірних правовідносин, як і їх кваліфікація та застосування норми права, яка регулює відповідні відносини - є повноваженнями суду, які реалізуються з метою дотримання засад господарського судочинства, закріплених у ст. 2 ГПК України.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що обраний позивачем спосіб захисту - є ефективним з огляду на вимоги наведених вище положень Цивільного кодексу України та Конвенції з прав людини та основоположних свобод та статті 1 Першого Протоколу до згаданої Конвенції.

Один із належних способів захисту, передбачених ст. 16 ЦК України, ст. 20 ГК України є визнання права.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності, а також враховуючи те, що право постійного користування у позивача не було переоформлено на інше право (обов`язку про це згідно чинного законодавства не існує), воно не було припинено та втрачено у встановленому чинним законодавством порядку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про те, що позовні вимоги в частині визнання за Фермерським господарством "Агрофермгосп-2" права постійного користування земельною ділянкою площею 49,00 га згідно з планом меж землекористування, розташованою за межами населених пунктів Степанецької сільської ради, Канівського району, Черкаської області (Павлівський старостинський округ), призначеної для ведення фермерського господарства, яка була надана на ім`я ОСОБА_32 відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серія ЧР № 7-109 (зареєстрований за № 65) на підставі Розпорядження Канівської райдержадміністрації Канівського району Черкаської області № 113 від 28.03.2000 підлягають до повного задоволення.

Водночас, як вірно встановлено судом першої інстанції, до моменту поділу вказана земельна ділянка мала кадастровий номер :01:001:0327.

При наявності не припиненого права постійного користування у позивача, як у Фермерського господарства, на вказану земельну ділянку, що встановлено колегією суддів вище, та не спростовано скаржником у своїй апеляційній скарзі, 20.09.2019 скаржником прийнято оскаржуване рішення Степанецької сільської ради № 22-62/VIII, яким припинено право постійного користування земельною ділянкою (01.02 Для ведення фермерського господарства), площею 49,0000 га, кадастровий номер :01:001:0327, яка розташована за межами населених пунктів Степанецької сільської ради Канівського району Черкаської області (Павлівський старостинський округ) та визнано державний акт на право постійного користування землею ЧР № 7-109 зареєстрованого за номером 65, таким, що втратив чинність.

Вказане рішення прийнято з посиланням на ст. 26, 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", відповідно до статей 12, 92, 93, 134-139 Земельного кодексу України, ст. 6 Закону України "Про оренду землі" у зв`язку зі смертю ОСОБА_32 .

З пояснень скаржника вбачається, що за змістом цього рішення припинення права постійного користування пов`язується виключно з обставиною смерті ОСОБА_32 , напряму не стосується ФГ "Агрофермгосп-2", бо Степанецька сільська рада крім всього взагалі заперечує виникнення у позивача будь-якого права користування вказаною земельною ділянкою з причин різниці між датою видачі Державного акту на право постійного користування землею та датою державної реєстрації ФГ "Агрофермгосп-2".

Судом першої інстанції правомірно відхилено клопотання Степанецької сільської ради про витребування Поземельної книги на земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0327 для доведення відсутності зв`язку позивача і цієї земельної ділянки через відсутність про це записів у поземельній книзі, оскільки, матеріали справи не заперечення позивачем факту відсутності таких записів у Поземельній книзі, а згідно ст. 23 ЗК України 1990 року право користування земельною ділянкою засвідчується, зокрема, Державним актом на право постійного користування земельною ділянкою, який щодо земельної ділянки позивача є в наявності.

Судова колегія погоджується з доводами позивача, що чинна ст. 141 ЗК України не передбачає припинення права постійного користування земельною ділянкою у випадку смерті засновника фермерського господарства, незважаючи на відсутність чи наявність будь-яких записів у Поземельній книзі.

Водночас, скаржником не спростовано висновку суду першої інстанції щодо відсутності нормативного акту, яким передбачено можливість визнання державного акту на право постійного користування землею таким, що втратив чинність, про що вказано у спірному рішенні ради.

Це в сукупності доводить невідповідність спірного рішення від 20.09.2019 № 22-62 вимогам чинного законодавства.

Зважаючи на те, що судовою колегією встановлено, що право постійного користування земельною ділянкою площею 49,0 га, кадастровий номер :01:001:0327 з часу реєстрації ФГ "Агрофермгосп-2", на законних підставах перейшло до позивача, то спірне рішення Степанецької сільської ради від 20.09.2019 № 22-62 прямо стосується прав позивача, оскільки втручається у його титульні права.

Згідно ч. 1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Суд вважає, що визнання недійсним в даному випадку є тотожною вимогою до визнання незаконними спірних рішень органу місцевого самоврядування за своїм правовим змістом, оскільки предмет доказування при цьому один і той же.

Враховуючи те що, колегія суддів дійшла висновку щодо невідповідності спірного рішення Степанецької сільської ради вимогам чинного законодавства і воно порушує права позивача щодо постійного користування земельною ділянкою, про яку йде мова у рішенні, то суд першої інстанції дійшов правомірного та обґрунтованого висновку, що позовна вимога в частині визнання недійсним рішення Степанецької сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області від 20.09.2019 № 22/62 прийняте на 22 сесії VIII скликання «Про припинення права постійного користування земельною ділянкою» підлягає до повного задоволення.

При цьому, судовою колегією враховано правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.11.2019 по справі № 906/392/18 про те, що право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених статтею 141 ЗК України, перелік яких є вичерпним. Право постійного користування земельною ділянкою, набуте особою у встановленому законодавством порядку, відповідно до законодавства, що діяло на момент набуття права постійного користування, не втрачається та не підлягає обов`язковій заміні. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Громадяни та юридичні особи не можуть втрачати раніше наданого їм в установлених законодавством випадках права користування земельною ділянкою за відсутності підстав, встановлених законом. Така позиція відповідає висновку, викладеному в Рішенні Конституційного Суду України від 22.09.2005 № 5-рп/2005.

З урахуванням того, що позивач довів безперервність та неприпинення у нього права постійного користування земельною ділянкою площею 49,0 га, кадастровий номер :01:001:0327, що скаржником спростовано не було, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо задоволення вимоги позивача про визнання недійсними інших (похідних рішень) Степанецької сільської ради, які є предметом спору.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 24.03.2020 Степанецькою сільською радою було прийнято рішення від 24.03.2020 № 26-43/VIII керуючись статтями 9, 791, 83, 122, 186 Земельного кодексу, ст. 56 Закону України "Про землеустрій" Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" ст. 26,59 Закону України "Про місцеве самоврядування" яким у п. 1 вирішено погодити виконавчому комітету Степанецької сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки (Степанецька сільська рада, за межами населеного пункту) площею 49.0000 га, кадастровий номер :01:001:0327, на тридцять п`ять земельних ділянок, а саме:

- тридцять три земельні ділянки площею 1,4712 га кожна;

- одна земельна ділянка площею 0.2004 га;

- одна земельна ділянка площею 0.2500 га.

- Як вже встановлено судовою колегією, після прийняття Степанецькою сільською радою рішення від 20.09.2019 № 22-62 про припинення права постійного користування земельною ділянкою, у позивача ФГ "Агрофермгосп-2" не витребовувалася та примусово не вилучалася земельна ділянка площею 49.0 га, кадастровий номер :01:001:0327. Сільськогосподарську діяльність на цій ділянці позивач здійснює по сьогоднішній час, його фактичне право користування земельною ділянкою не припинено.

За загальним правилом ч. 5 ст. 116 чинного ЗК України, земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

В подальшому Степанецькою сільською радою було прийнято рішення від 01.07.2020 № 27-2/VIII в якому було затверджено виконавчому комітету Степанецької сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки (Степанецька сільська рада, за межами населеного пункту) площею 49.00 га, кадастровий номер :01:001:0327, на тридцять п`ять земельних ділянок, перелік яких викладено в даному рішенні.

Рішенням Степанецької сільської ради від 01.07.2020 № 27-3/VIII надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у приватну власність (Павлівський старостинський округ), фізичним особам, які залучені судом першої інстанції в справу в якості третіх осіб.

Отже вказані рішення № 26-43, № 27-2 та 27-3 Степанецькою сільською радою прийняті за обставин, коли право постійного користування у позивача ФГ "Агрофермгосп-2" на земельну ділянку площею 49.00 га, кадастровий номер :01:001:0327, не припинилося, як і його фактичне користування цією ділянкою, земельна ділянка із володіння позивача не вилучалася. Тобто Степанецька сільська рада розпорядилася земельною ділянкою, законне право на користування якою належить позивачу по даний час.

За приписами ч. 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та іншими законами.

Сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. Питання щодо регулювання земельних відносин розглядаються на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради (ст. 25, 26 Закону).

Як уже зазначено судом вище, право постійного землекористування у позивача є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених статтею 141 Земельного кодексу України, перелік яких є вичерпним. Дана норма не містить такої підстави припинення права постійного користування земельною ділянкою, наданою для ведення фермерського господарства, як смерть засновника ФГ.

Дії органів державної влади, спрямовані на припинення права користування земельною ділянкою поза межами підстав, закріплених у земельному законодавстві, є такими, що порушують право користування земельною ділянкою.

Тому, за висновками суду апеляційної інстанції, Степанецька сільська рада при прийнятті спірних рішень вийшла за межі своїх законних повноважень, розпорядившись земельною ділянкою, яка перебуває у законному користуванні позивача.

Відповідно до ч.1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Право позивача на безстрокове використання земельної ділянки за правовим титулом постійного користування, яка була надана для створення і ведення ФГ "Агрофермгосп-2" , є законними очікуваннями позивача, і в якості таких вони підлягають захисту як майно в розумінні ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції.

Враховуючи вище наведене, судова колегія прийшла до висновку, що Степанецька сільська рада приймаючи оскаржувані рішення вийшла за межі належних їй повноважень, розпорядилася земельною ділянкою, права на користування якою належать позивачу, у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що позовні вимоги про визнання недійсними всіх оскаржених рішень Степанецької сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області (як взаємопов`язані та похідні одне від одного та від доведеності права постійного користування спірною земельною ділянкою у позивача) від 20.09.2019 № 22/62, пункт 1 рішення від 24.03.2020 № 26/43, від 01.07.2020 № 27/2, від 01.07.2020 № 27/3 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Як зазначалось колегією суддів вище, обраний спосіб захисту порушеного права повинен відповідати вимогам закону, а також призводити до ефективного захисту та відновлення порушеного права у позивача.

З матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка, якою користується на праві постійного користування позивач, в даний час вже поділена на 35 окремих земельних ділянок, яким присвоєно кадастрові номери та проведено реєстрацію у Державному земельному кадастрі за Степанецькою сільською радою.

За правилами ст. 79-1 ЗК України ці земельні ділянки є повноцінними об`єктами земельних прав. Даною нормою передбачено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Щодо вимог про зобов`язання Головного управління Держгеокадарстру у Черкаській області скасувати у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію новоутворених земельних ділянок та поновити запис шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельну ділянку площею 49,00 га згідно з планом меж землекористування, розташовану за межами населених пунктів Степанецької сільської ради, Канівського району, Черкаської області (Павлівський старостинський округ), призначеної для ведення фермерського господарства, яка була надана на ім`я ОСОБА_32 відповідно до Державного акта на право постійного користування землею серія ЧР № 7-109 (зареєстрований за № 65) на підставі Розпорядження Канівської райдержадміністрації Канівського району Черкаської області № 113 від 28.03.2000, судовою колегією встановлено наступне.

Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Порядок державної реєстрації речових прав передбачено положеннями Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 за №1127.

Згідно зі ст.2 цього Закону, державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно є офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; а Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об`єкти та суб`єктів цих прав.

Згідно з ч.ч.1-2 ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, позивачем надано у справу Інформацію з державного реєстру речових прав станом на 03.07.2020 з якого вбачається, що в даний час збережено державну реєстрацію речового права на земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0327 для ведення фермерського господарства, власник Степанецька сільська рада.

Оскільки поділ земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0327, яка перебуває у безперервному постійному користуванні позивача, проведено неправомірно, то реєстрація у Державному земельному кадастрі на новоутворені земельні ділянки з кадастровими номерами :01:001:0441; :01:001:0442; :01:001:0443; :01:001:0444; :01:001:0445; :01:001:0446; :01:001:0447; :01:001:0448; :01:001:0449; :01:001:0450; :01:001:0451; :01:001:0452; :02:001:0722; :02:001:0723; :01:001:0453; :01:001:0454; :01:001:0455; :01:001:0456; :01:001:0457; :01:001:0458; :01:001:0459; :01:001:0460; :01:001:0461; :01:001:0462; :01:001:0463; :01:001:0464; :01:001:0432; :01:001:0433; :01:001:0434; :01:001:0435; :01:001:0436; :01:001:0437; :01:001:0438; :01:001:0439; :01:001:0440, є неправомірною також.

Державну реєстрацію новоутворених земельних ділянок проведено 09.06.2020.

Отже існуючі записи (як державна реєстрація) про новоутворені земельні ділянки у Державному земельному кадастрі підлягають скасуванню із зобов`язанням Головного управління Держгеокадарстру у Черкаській області провести це скасування.

При цьому для забезпечення відновлення порушених прав позивача слід задовольнити і позовну вимогу про зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області поновити запис (шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей) про земельну ділянку площею 49,00 га згідно з планом меж землекористування, розташовану за межами населених пунктів Степанецької сільської ради, Канівського району, Черкаської області (Павлівський старостинський округ), призначеної для ведення фермерського господарства, яка була надана на ім`я ОСОБА_32 відповідно до Державного акта на право постійного користування землею серія ЧР № 7-109 (зареєстрований за № 65) на підставі Розпорядження Канівської райдержадміністрації Канівського району Черкаської області № 113 від 28.03.2000.

При уточненні позовних вимог в цій частині позивач виключив вказівку на вже не існуючий кадастровий номер :01:001:0327 земельної ділянки (який не підлягає відновленню) та ідентифікував ділянку за місцем її розташування, за площею, за фактом виділення її гр. ОСОБА_32 за Державним актом на право постійного користування землею серія ЧР № 7-109.

При задоволенні позовних вимог в цій частині суд враховує, що пунктами 50, 51, 57, 60,61 затвердженого постановою КМУ від 17 жовтня 2012 р. N 1051 Порядку ведення Державного земельного кадастру передбачено, що Поземельна книга в електронній (цифровій) формі відкривається шляхом її формування за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру з використанням даних електронного документа. Дата відкриття Поземельної книги є датою державної реєстрації земельної ділянки. Номером Поземельної книги є кадастровий номер земельної ділянки. Внесення відомостей до Поземельної книги в електронній (цифровій) формі є внесенням відомостей до Державного земельного кадастру. Поземельна книга закривається у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки у випадках, визначених пунктом 114 цього Порядку (це зокрема і випадок ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки, яке набрало законної сили в установленому законодавством порядку). Запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду. Скасування (поновлення) запису в Поземельній книзі здійснюється шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про його скасування (поновлення) із зазначенням дати та підстави для скасування (поновлення), посади, прізвища та ініціалів Державного кадастрового реєстратора, який скасував (поновив) запис, та формування з використанням програмного забезпечення Державного земельного кадастру нових аркушів Поземельної книги.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду Черкаської області від 29.10.2020 у справі №925/932/20 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи. Доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

05.11.2020 судом першої інстанції зареєстровано заяву позивача, Фермерського господарства "Агрофермгосп-2" від 03.11.2020 в якій просить суд:

- стягнути з Степанецької сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області (19031, Черкаська обл. Канівський район, село Степанці, вулиця Лісна, будинок 4, ідентифікаційний код 35777400) на користь Фермерського господарства "Агрофермгосп-2" (19043, Черкаська область, Канівський район, село Мельники, ідентифікаційний код 30960547) 30 000,00 грн. (тридцять тисяч гривень 00 коп.) витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи № 925/932/20 в суді першої інстанції;

- стягнути зі Степанецької сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області (19031, Черкаська обл. Канівський район, село Степанці, вулиця Лісна, будинок 4, ідентифікаційний код 35777400) на користь Фермерського господарства "Агрофермгосп-2" (19043, Черкаська область. Канівський район, село Мельники, ідентифікаційний код 30960547) 1898,60 грн. (одна тисяча вісімсот дев`яносто вісім гривень 60 коп.) поштових витрат понесених у зв`язку з розглядом справи № 925/932/20 в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать в т.ч. витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Справа розглянута за правилами загального позовного провадження, і в останньому судовому засіданні 29.10.2020 (про що зазначено в протоколі судового засідання), була оголошена заява позивача про те, що протягом п`яти днів після ухвалення рішення ним будуть подані докази про додаткові витрати на професійну правничу допомогу. Докази про понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу в сумі 30 000,00 грн. та 1898,60 грн. поштових витрат направлені у п`ятиденний термін після прийняття судового рішення від 29.10.2020.

У відповідності до ст. 244 ГПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.

Судова колегія дослідивши заяву позивача від 03.11.2020 про стягнення зі Степанецької сільської ради у повній сумі витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 30000,00 грн. та 1898,60 грн. поштових витрат, пов`язаних із розглядом справи, погоджується із висновком суду першої інстанції, що остання підлягає до задоволення виходячи з такого.

У відповідності до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать в т.ч. витрати на професійну правничу допомогу та інші витрати, пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ч. 2 ст. 126 ГПК України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. При задоволенні позову такі витрати покладаються на відповідача (ч. 4 ст. 129 ГПК).

Керуючись ч. 9 ст. 129 ГПК України суд вже визначився, що судові витрати повністю покладаються лише на Степанецьку сільську раду ОТГ Черкаської області, оскільки спір виник через неправильні дії цієї сторони. За цим же принципом лише на Степанецьку сільську раду слід покласти витрати на професійну правничу допомогу позивача та його додаткові витрати на поштові послуги.

Згідно ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Позивач у встановлений законом строк та із попереднім повідомленням суду про це, подав докази про розмір понесених ним витрат на професійну правничу допомогу адвоката згідно з Актом прийому-передачі послуг щодо видів робіт в межах цієї правничої допомоги на суму 30000,00 грн. та витрат на пересилання поштової кореспонденції, пов`язаної із вчиненням процесуальних дій по справі на суму 1898,60 грн. (в справі маються оригінали та копії чеків касових апаратів на пересилання поштової кореспонденції сторонам, суду та третім особам).

Так, на підтвердження обґрунтованості понесених витрат та професійну правничу допомогу позивач подав у копіях договір з адвокатським об`єднанням "Аннванта" № 09/20 від 10.07.2020 про надання правової допомоги з Актом приймання-передачі послуг від 20.10.2020 в якому перелічені види виконаних робіт адвокатом для клієнта, а саме:

- пропозиції клієнту щодо тактики ведення справи, проаналізовано практику розгляду аналогічних спорів, надано усні консультації, участь адвоката в засіданнях, перелічено складені та подані у справу документи з процесуальних питань та інші дії на користь позивача, пов`язані із розглядом справи.

Розмір адвокатської винагороди в сумі 30000,00 грн. визначено в умовах договору № 09/20 від 10.07.2020 про надання правової допомоги та Акту приймання-передачі послуг від 20.10.2020.

Професійну правничу допомогу надано позивачу адвокатами АО "Аннванта", якими в справу надано копії ордерів на надання правничої допомоги та свідоцтв про право на зайняття адвокатською діяльністю.

У відповідності до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Форма такого документу ГПК не регламентована, а тому, на думку суду, він може бути поданий також і у вигляді підписаних обома сторонами актів прийому-передачі послуг із надання професійної правничої допомоги, які містять всю необхідну інформацію, що вимагається за ч. 3 ст. 126 ГПК.

У даній справі Актом приймання - передачі послуг від 30.10.2020 засвідчено відсутність претензій у позивача до Адвокатського об`єднання "Аннванта".

Кошти в сумі 30000,00 грн. позивач перерахував Адвокатському об`єднанню 02.11.2020, про що надано копію квитанції 0.0..1 та меморіальний ордер від 02.11.2020.

Судовою колегією не встановлено, що надані АО "Аннванта" адвокатські послуги не відносяться до розгляду справи № 925/932/20 і скаржником не спростовано.

На думку суду дані витрати є співмірними із складністю справи, кількістю та характером заявлених позовних вимог, обсягом наданої адвокатської допомоги, значенням справи для позивача, який захищає свої права на земельну ділянку, яка була поділена на частини і захист та відновлення права потребує заявлення кількох позовних вимог, необхідністю дослідження великої кількості доказів та судової практики з даного питання, на яку звертав увагу адвокат позивача та яку повинен врахувати суд для правильного вирішення спору.

У відповідності до ч. 6 ст.126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Проте, як вірно встановлено судом першої інстанції, такого клопотання відповідачами не подано, тому докази не співмірності витрат позивача на оплату правничої допомоги адвоката у справі відсутні.

Твердження скаржника щодо того, що з наявних доказів у справі вбачається, що договір про надання правової допомоги №09/20 укладено між ФГ «Агрофермгосп-2» та АО «Аннванта» 10.07.2020. Пунктом 4.2. вказаного договору визначено фіксований розмір гонорару адвокатського об`єднання, який, в порушення ч.1 ст. 124 ГПК України, не включений до суми попереднього (орієнтованого) розрахунку суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, судовою колегією відхиляються як такі, що спростовуються матеріалами справи.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача Степанецької сільської ради ОТГ Черкаської області на користь позивача належить 30000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 1898,60 грн. поштових витрат, понесених позивачем у зв`язку із розглядом справи на пересилання документації у справі її учасникам та суду.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційні скарги Степанецької сільської ради Об`єднаної територіальної громади Черкаської області на рішення Господарського суду Черкаської області від 29.10.2020 у справі №925/932/20 та на додаткове рішення Господарського суду Черкаської області від 23.11.2020 у справі 925/932/20 -є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Степанецької сільської ради Об`єднаної територіальної громади Черкаської області - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Черкаської області від 29.10.2020 у справі №925/932/20 - залишити без змін.

Додаткове рішення Господарського суду Черкаської області від 23.11.2020 у справі 925/932/20 - залишити без змін.

Матеріали справи №925/932/20 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст постанови складено 22.04.2021.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді М.Л. Яковлєв

Є.Ю. Шаптала