ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" квітня 2021 р. Справа №914/1147/20

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Кравчук Н.М.

суддів Кордюк Г.Т.

Плотніцький Б.Д.

секретар судового засідання Кобзар О.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 б/н від 27.11.2020 (вх. № ЗАГС 01-05/3638/20 від 10.12.2020)

на рішення Господарського суду Львівської області від 02.11.2020 (суддя Березяк Н.Є., повний текст складено 12.11.2020)

у справі №914/1147/20

за позовом: ОСОБА_1 , м. Львів

до відповідача: ОСОБА_2 , м. Львів,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Фізичної особи-підприємця Ходак Марії Василівни, м. Львів

про відшкодування збитків

за участю учасників справи:

від позивача: Лука Т.М. адвокат (свідоцтво ЛВ 000159 від 23.12.2014, ордер ВС № 1005364 від 26.12.2019)

від відповідача: Бабух А.Б. адвокат (свідоцтво ЛВ № 000150 від 23.12.2014, ордер ВС № 1048312 від 22.02.2021, договір від 19.01.2021)

від третьої особи: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Пеприк Ольга Михайлівна звернулася в інтересах ТзОВ Латориця до Господарського суду Львівської області з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в розмірі 602 640,00 грн.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 02.11.2020 у справі № 914/1147/20 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Приймаючи рішення, місцевий господарський суд зазначив, що позивачем не доведено обставин щодо наявності правових підстав для застосування до відповідача заходів цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано надані нею усі докази та аргументи, а відтак, винесено рішення з неповним з`ясуванням усіх обставин справи, просить його скасувати, прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги повністю. Зокрема, апелянт стверджує, що ОСОБА_2 , укладаючи правочини від імені ТзОВ «Латориця», діяв не добросовісно та не в інтересах юридичної особи, оскільки будь-якої користі від укладення правочинів ні засновники товариства, ні саме товариство не отримало. Також скаржник зазначає, що ОСОБА_2 жодного доказу на спростування своєї вини у заподіяні ТзОВ «Латориця» збитків не представлено суду.

10.12.2020 на адресу суду від скаржника надійшло клопотання про витребування доказів (зареєстроване в канцелярії суду за вх№ 01-04/7320/20 від 10.12.2020), а саме:

- витребувати у ТзОВ Латориця, ОСОБА_2 ФОП Ходак М.В., ФОП Маційовської І.Б. копію договору, укладеного між ТзОВ Латориця та ФОП Ходак М.В. про спільну сумісну діяльність, зміни та доповнення до такого за наявності, акти приймання-передачі до договору тощо, докази виконання умов такого та докази здачі в оренду від ФОП Ходак М.В., ТзОВ Латориця приміщення, що перебуває у власності ТзОВ Латориця за адресою АДРЕСА_1 (договори оренди, зміни/доповнення до договорів оренди, акти приймання-передачі тощо докази виконання умов таких);

- витребувати у ПАТ Кредобанк копії документів справи з юридичного оформлення відкриття рахунків ТзОВ Латориця; комп`ютерні роздруківки (виписки) руху коштів з повною щохвилинно розшифровкою платежів (дата і сума платежу, призначення платежу, відправник платежу, отримувач платежу, банківські установи отримувача та відправника) по рахунках ТзОВ Латориця, ФОП Ходак М.В. та ФОП Маційовська І.Б. за період з 22.07.2004 по теперішній час в паперовому вигляді; копії видаткових ордерів та корінців касових чеків про отримання готівкових грошових коштів через касу банку, а також відповідних довіреностей на отримання готівкових коштів з рахунку ТзОВ Латориця за період з 22.07.2004 по теперішній час; комп`ютерну роздруківку (виписку) даних про трансакції з використанням електронного ключа із зазначенням руху коштів, часу з`єднання клієнта з банком, номеру телефону з якого здійснювався доступ та інших даних по рахунку ТзОВ Латориця за період з 22.07.2004 по теперішній час, що перебувають у володінні ПАТ Кредобанк;

- витребувати у Головного управління ДПС у Львівській області, копії податкових декларацій ТзОВ Латориця за період з 22.07.2004 по теперішній час в паперовому вигляді.

Представник відповідача проти задоволення клопотання про витребування доказів заперечив з підстав його необґрунтованості.

Колегія суддів, розглянувши заявлене клопотання, зазначає наступне:

Приписами ст. 81 ГПК України передбачено, що учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. У клопотанні повинно бути зазначено, зокрема, обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати.

Тобто, сторона, яка заявляє клопотання про витребування доказів, повинна обґрунтовати, зокрема те, що заявленим до витребування доказом може бути підтверджено обставини, що входять до предмета доказування, а також те, що у матеріалах справи відсутні інші докази на підставі яких можливо було б встановити фактичні обставини справи.

Проте, заявляючи вимогу про витребування у ТзОВ Латориця, ОСОБА_2 , ФОП Ходак М.В., ФОП Маційовської І.Б. копію договору про спільну діяльність, укладеного між ТзОВ Латориця та ФОП Ходак М.В., заявником не враховано, що належно завірена копія зазначеного договору від 03.09.2011 №27/08 про спільну сумісну діяльність (з наступними змінами і доповненнями, актами приймання-передачі майна та доказами виконання) наявна в матеріалах справи (а.с. 4-72 том ІІ).

Всупереч ч.2 ст.81 ГПК України скаржником не обґрунтовано які обставини в межах предмета доказування по справі №914/1147/20 можуть підтвердити або які аргументи можуть спростувати витребовувані ним докази, а саме: документи справи з юридичного оформлення відкриття рахунків ТзОВ Латориця, видаткові ордери та корінці касових чеків про отримання готівкових грошових коштів через касу банку, а також відповідних довіреності на отримання готівкових коштів з рахунку ТзОВ Латориця за період з 22.07.2004 по теперішній час; комп`ютерна роздруківка (виписка) даних про трансакції з використанням електронного ключа із зазначенням руху коштів, часу з`єднання клієнта з банком, номеру телефону з якого здійснювався доступ та інших даних по рахунку ТзОВ Латориця за період з 22.07.2004 по теперішній час.

Як вбачається з матеріалів справи, учасниками процесу не оспорюється факт відкриття рахунку ТзОВ Латориця у АТ Кредобанк. В порушення ч.2 ст.81 ГПК України позивачем не наведено підстав, з яких випливає, що у розпорядженні АТ Кредобанк є видаткові ордери та корінці касових чеків про отримання готівкових грошових коштів через касу банку, а також відповідні довіреності на отримання готівкових коштів з рахунку ТзОВ Латориця.

Колегія суддів звертає увагу заявника на те, що позивачем заявлений позов про стягнення збитків за період, починаючи з 01.06.2017, однак у клопотанні просить витребувати докази та відомості за період з 22.07.2004, без належних на то обґрунтувань.

Що стосується клопотання про витребування доказів в частині витребування у АТ Кредобанк комп`ютерної роздруківки (виписки) руху коштів з повною щохвилинною розшифровкою платежів по рахунку ТзОВ Латориця за період з 22.07.2004 по теперішній час, то позивачем не обґрунтовано яким чином зазначені відомості стосуються предмету доказування у даній справі, оскільки, як вже зазначалося раніше, предметом даного позову є стягнення збитків неотриманих товариством коштів за користування майном в період з 01.06.2017, а умовами договору оренди від 01.06.2017 №1/06 не передбачено перерахування будь яких коштів на рахунок ТзОВ Латориця, яке не є стороною зазначеного договору.

Ставлячи вимогу про витребування у АТ Кредобанк комп`ютерної роздруківки (виписки) руху коштів з повною щохвилинною розшифровкою платежів по рахунку ФОП Ходак М.В. за період з 22.07.2004 по теперішній час позивачем не враховано, що позовні вимоги обґрунтовані неотриманням ТзОВ Латориця коштів за користування майном в період з 01.06.2017. Відомості про рух коштів по рахунку ФОП Ходак М.В. за спірний період з 01.06.2017 по даний час долучено до матеріалів справи (а.с. 25-39 том ІІ).

Заявляючи клопотання про витребування у АТ Кредобанк комп`ютерної роздруківки (виписки) руху коштів з повною щохвилинною розшифровкою платежів по рахунку ФОП Маційовської І.Б. за період з 22.07.2004 по теперішній час позивач знову ж таки не обґрунтовує яким чином роздруківка про рух коштів за період з 2004 вплине на предмет доказування по справі № 914/1147/20 про стягнення збитків за період з 01.06.2017 по даний час.

Що стосується вимоги позивача про витребування у Головного управління ДПС у Львівській області копій податкових декларацій ТзОВ Латориця за період з 22.07.2004 по теперішній час, позивач також не обґрунтував яким чином податкові декларації за період з 2004 року стосуються предмету доказування, оскільки в межах доказування у даній справі спірний період для стягнення збитків в сумі 602640,00 грн, що складаються з суми коштів неотриманих ТзОВ Латориця за користування майном за період з 01.06.2017 по даний час.

Розглянувши зазначене клопотання, колегія суддів дійшла висновку, що клопотання є необґрунтованим, безпідставним, відповідно до задоволення не підлягає, оскільки всупереч ч.2 ст.81 ГПК України ОСОБА_1 не наведено доводів та не надано доказів щодо того, які обставини можуть підтвердити вказані докази або ж які аргументи вони можуть спростувати в межах розгляду справи № 914/1147/20.

Представник скаржника в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав повністю. На підтвердження своїх доводів долучив до матеріалів справи в якості інформації постанову Західного апеляційного господарського суду від 15.02.2021 по справі №914/1027/19 якою залишено без змін рішенням Господарського суду Львівської області від 04.08.2020 про скасування в ЄДРПОУ запису/реєстраційну дію №0004431 від 15.04.2005 щодо включення відомостей про юридичну особу ТзОВ Латориця (клопотання зареєстроване в канцелярії суду за вх№ 01-04/1545/21 від 26.02.2021).

Представник відповідача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечив з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу (зареєстрований в канцелярії суду за вх№ 01-04/312/21 від 20.01.2021), рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, відтак, просить суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Встановивши обставини справи, вивчивши апеляційну скаргу, здійснивши оцінку доказів, що містяться в матеріалах справи, заслухавши учасників справи, Західний апеляційний господарський суд встановив таке.

Згідно зі статутом ТзОВ «Латориця», затвердженого зборами товариства від 26.02.2004 та зареєстрованого 15.03.2004, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є учасниками товариства та яким належить по 50 % частки статутного фонду (а.с. 9-14 том І).

ТзОВ Латориця на праві власності належить приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 31 том І).

03.09.2011 між ТзОВ Латориця в особі директора Пилипціва І.В. та ФОП Ходак М.В. було укладено договір №27/08 про спільну сумісну діяльність, відповідно до якого, сторони зобов`язуються шляхом об`єднання своїх зусиль сумісно діяти з метою приведення приміщення по АДРЕСА_1 , власником якого є ТзОВ Латориця, у належний для експлуатації стан та забезпечення ефективного використання вказаного приміщення з метою отримання прибутку (а.с. 4-7 том ІІ).

В подальшому, до договору від 03.09.2011 про спільну сумісну діяльність було внесено ряд змін та доповнень, а також оформлено ряд додатків (а.с. 8-14 том ІІ).

Договір про спільну сумісну діяльність № 27/08 від 03.09.2011 був предметом оскарження в судовому порядку. Рішенням Господарського суду Львівської області від 11.04.2014 по справі №914/64/14 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ФОП Ходак М.В., за участю третьої особи ТзОВ Латориця про визнання недійсним договору про спільну діяльність 27/08 від 03.09.2011. Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 26.06.2014 вказане рішення залишене без змін (а.с. 117-126 том І).

01.06.2017 між ФОП Ходак М.В. та ФОП Маційовською І.Б. укладено договір оренди №1/06, відповідно до якого актом прийому передачі майна від 01.07.2017 ФОП Ходак М.В. передала, а ФОП Маційовська І.Б. прийняла у тимчасове платне користування приміщення загальною площею 270 кв.м, що розташоване за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 16-20 том ІІ).

Відповідно до п.13.2 договору оренди №1/06 від 01.06.2017 сторони визнають, що вони належним чином проінформовані про те, що орендовані за цим договором приміщення надаються в оренду орендодавцем на підставі договору №27/08 про спільну сумісну діяльність від 03.09.2011 та визнають, що відповідно до договору №27/08 про спільну сумісну діяльність від 03.09.2011 орендодавцю надано усі необхідні права та повноваження для передачі в оренду приміщень за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.4.1 договору оренди загальна сума місячної орендної плати за цим договором становить суму у національній валюті України, що еквівалентно 620 дол. США за офіційним курсом, встановленим НБУ станом на день її сплати без ПДВ.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням зборів учасників товариства, яке оформлене протоколом №6 від 15.03.2004, ОСОБА_2 був обраний директором товариства (а.с. 15 том І) та внесено запис до ЄДРПОУ про те, що ОСОБА_2 являється керівником ТзОВ «Латориця» (а.с. 21-23 том І). Однак, рішенням Господарського суду Львівської області у справі № 13/188 від 02.08.2011, яке залишене без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 12.10.2011, визнано недійсним рішення зборів учасників ТзОВ «Латориця», яке оформлене протоколом №6 від 15.03.2004. Під час розгляду справи № 13/188 судом, зокрема, встановлено, що протокол № 6 від 15.03.2004 з боку ОСОБА_1 не був підписаний (а.с. 16-20 том І).

Проте, стверджує позивач, незважаючи на визнання недійсним рішення загальних зборів ТзОВ Латориця від 15.03.2004, оформленого протоколом №6, ОСОБА_2 , як учасник з розміром частки 50%, використовуючи дані реєстру вчиняв протиправні дії від імені ТзОВ Латориця, представляючись її керівником та на шкоду такому, всупереч статуту товариства. Як зазначає позивач, укладений ОСОБА_2 , як керівником ТзОВ Латориця , договір про спільну діяльність суперечить статуту товариства, не погоджений зборами учасників, суперечить меті товариства та є збитковим, відтак, на думку позивача, товариству завдано збитків в розмірі 602 640 грн, що складається з суми коштів неотриманих товариством за користування майном в період з 01.06.2017 по день звернення до суду, які сплачувались орендарем третім особам (620 дол. США х 36 міс. х 27,00 грн), згідно договору оренди №1/06 від 01.06.2017, та договору №27/08 про спільну сумісну діяльність від 03.09.2011, та які укладенні на вкрай не вигідних умовах для товариства ОСОБА_2 без дотримання меж нормального господарського ризику, з особистою зацікавленістю останнього та при зловживанні своїми посадовими обов`язками.

Вказані обставини стали підставою звернення до суду із даним позовом.

При винесенні постанови колегія суддів керувалася таким.

Відповідно до ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України.

Так, у п. 12 ч.1 цієї статті передбачено, що господарські суди розглядають, зокрема, справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (учасника, акціонера) такої юридичної особи, поданим в її інтересах.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.12.2019 у справі №904/10956/16 зазначала, зокрема, що належним способом захисту права учасника юридичної особи може бути подання ним позову в інтересах юридичної особи до її посадової особи про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, на підставі п. 12 ч. 1 ст. 20, ст. 54 ГПК України.

Спір у справі стосується питання відшкодування збитків посадовою особою ТзОВ «Латориця» за позовом учасника товариства, якій належить 50% статутного капіталу товариства.

Правовою підставою такого позову є приписи ст. 54 ГПК України, згідно з частиною 1 якої власник (учасник, акціонер) юридичної особи, якому належить 10 і більше відсотків статутного капіталу товариства (крім привілейованих акцій), або частка у власності юридичної особи якого становить 10 і більше відсотків, може подати в інтересах такої юридичної особи позов про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі її посадовою особою.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Частиною 1 ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з ч. 2 ст. 22 ЦК України до збитків відносяться, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 89 ГК України визначено, що посадові особи відповідають за збитки, завдані ними господарському товариству. Відшкодування збитків, завданих посадовою особою господарському товариству її діями (бездіяльністю), здійснюється у разі, якщо такі збитки були завдані: діями, вчиненими посадовою особою з перевищенням або зловживанням службовими повноваженнями; діями посадової особи, вчиненими з порушенням порядку їх попереднього погодження або іншої процедури прийняття рішень щодо вчинення подібних дій, встановленої установчими документами товариства; діями посадової особи, вчиненими з дотриманням порядку їх попереднього погодження або іншої процедури прийняття рішень щодо вчинення відповідних дій, встановленої товариством, але для отримання такого погодження та/або дотримання процедури прийняття рішень посадова особа товариства подала недостовірну інформацію; бездіяльністю посадової особи у випадку, коли вона була зобов`язана вчинити певні дії відповідно до покладених на неї обов`язків; іншими винними діями посадової особи.

Згідно з вимогами ст. 92 ЦК України особи, які виступають від імені юридичної особи, зобов`язані діяти не лише в межах своїх повноважень, але й добросовісно і розумно.

З огляду на положення наведеної норми суд звертає увагу на довірчий характер відносин між господарським товариством та його посадовою особою (зокрема директором), у зв`язку з чим протиправна поведінка зазначеної особи може виражатись не лише у невиконанні нею обов`язків, прямо встановлених установчими документами товариства, чи перевищенні повноважень при вчиненні певних дій від імені товариства, а й у неналежному чи недобросовісному виконанні таких дій без дотримання меж нормального господарського ризику, з особистою заінтересованістю чи при зловживанні своїм розсудом, прийнятті очевидно необачних чи марнотратних рішень.

Водночас відповідно до вимог статей 13, 74 ГПК України на позивача покладений обов`язок доведення обставин щодо наявності правових підстав для застосування до відповідача заходів цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

Положеннями статті 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За змістом статті 1166 ЦК України для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , як на правову підставу позову покликається на ст. 1166 ЦК України, зазначаючи про наявність у діях ОСОБА_2 усіх елементів господарського правопорушення, а саме:

- протиправна поведінка ОСОБА_2 полягає у тому, що, починаючи з 2012р, останній, знаючи про наявність рішення Господарського суду Львівської області 02.08.2011 у справі №13/188, яким визнано недійсним рішення зборів учасників ТзОВ Латориця від 15.03.2004, оформленого протоколом №6, та не приводячи свідомо дані реєстру щодо керівника у відповідність з вимогами закону, саботуючи повідомлення ОСОБА_1 , як іншого учасника з метою проведення зборів, ОСОБА_2 , підписує відповідні договори про спільну діяльність тощо без проведення загальних зборів товариства, як цього вимагають норми закону, які вкрай є невигідними для товариства, що надає можливість передачі майна товариства третім особам у збиток самому товариству;

- наявні збитки в розмірі коштів, які з вини ОСОБА_2 за здачу в оренду приміщення третім особам не надійшли на рахунки товариства, а стороннім особам;

- причинний зв`язок між протиправними діями ОСОБА_2 і шкодою, зумовленою небажання виконувати рішення Господарського суду Львівської області 02.08.2011 у справі №13/188, яким визнано недійсним рішення зборів учасників ТзОВ Латориця від 15.03.2004, оформленого протоколом №6, та укладенням вкрай невигідних договорів від імені товариства без відповідної згоди загальних зборів товариства та без відповідних повноважень на вкрай невигідних умовах на шкоду товариству;

- вина відповідача як посадової особи виражена перевищенням повноважень, установлених йому статутом товариства та прямих вимог закону.

Проаналізувавши вищенаведене, колегія суддів зазначає, що доводи позивача щодо протиправної поведінки ОСОБА_2 на час укладення договору про спільну сумісну діяльність № 27/08 від 03.09.2011 без належних на це повноважень і на вкрай невигідних для товариства умовах є необґрунтованими і спростовуються матеріалами справи.

Частиною 2 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Згідно з ч.2 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» (в редакції чинної станом на момент виникнення спірних правовідносин) до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі відноситься, зокрема прізвище, ім`я, по батькові, дата обрання (призначення) та реєстраційні номери облікових карток платників податків, які обираються (призначаються) до органу управління юридичної особи, уповноважених представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, або осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори; дані про наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи.

Як вже зазначалося вище, станом на момент укладення спірного договору ОСОБА_2 згідно відомостей, що містилися в ЄДРПОУ, був директором ТзОВ «Латориця», (а.с. 21-23 том І).

Окрім того, договір про спільну сумісну діяльність №27/08 від 03.09.2011 був предметом оскарження в судовому порядку. Під час розгляду справи №914/64/14 досліджувались обставини підписання договору неуповноваженою, на думку позивача, особою - ОСОБА_2 , відповідність укладеного договору положенням п.11.9 ст.11 статуту товариства та укладення договору про спільну сумісну діяльність №27/08 на вкрай невигідних для ТзОВ Латориця умовах. За наслідками розгляду вказаної справи, в позові про визнання недійсним договору про спільну діяльність 27/08 від 03.09.2011 було відмовлено.

Згідно з ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У п.1.1 договору №27/08 про спільну сумісну діяльність зазначено, що сторони за даним договором зобов`язуються шляхом об`єднання своїх зусиль сумісно діяти з метою приведення приміщення по АДРЕСА_1 , власником якого є ТзОВ Латориця, у належний для експлуатації стан та забезпечення ефективного використання вказаного приміщення з метою отримання прибутку.

Відповідно до п.2.1-2.2 зазначеного договору №27/08 про спільну сумісну діяльність ТзОВ Латориця надає можливість ФОП Ходак М.В. брати участь у спільній діяльності, що здійснюється на матеріальній базі товариства у приміщенні, площею 259 кв.м. по АДРЕСА_1 . В обов`язки підприємниці входить вести бухгалтерський та інші види обов`язкового обліку, сплачувати належні податки та збори відповідно до результатів спільної діяльності, сплачувати поточні витрати на проведення спільної діяльності за рахунок коштів товариства, здійснювати оплату комунальних послуг, спожитих внаслідок спільної діяльності, щомісячно перераховувати товариству його частку чистого прибутку, отриманого від спільної діяльності та щомісячно надавати товариству фінансові звіти про хід спільної діяльності.

Таким чином, як вбачається з умов договору про спільну сумісну діяльність, ФОП Ходак М.В. взяла на себе всі витрати по сплаті податків і витрат на проведення спільної діяльності. Докази оплати таких витрат ФОП Ходак М.В. в інтересах ТзОВ Латориця долучені до матеріалів справи (а.с. 40-72 том ІІ).

Що стосується збитків у вигляді недоотриманих коштів в сумі 602 640,00 грн, які просить стягнути ОСОБА_1 , розмір яких позивачка обґрунтовує розміром орендної плати за договором оренди від 01.06.2017 №1/06 за період з 01.06.2017, які з вини ОСОБА_2 за здачу в оренду приміщення третім особам не надійшли на рахунок товариства, то суд зазначає наступне.

01.06.2017 між ФОП Ходак М.В. (орендодавець) та ФОП Маційовською І.Б. (орендар) укладено договір оренди №1/06 строком до 01.05.2021 за умовами якого орендодавець передав орендарю у платне користування приміщення загальною площею 270 м2 за адресою АДРЕСА_1 , а орендар зобов`язався сплачувати на рахунок орендодавця орендну плату за користування приміщенням (а.с. 16-24 том ІІ).

Водночас, у п.13.2 договору оренди прописано, що сторони визнають, що вони належним чином проінформовані про те, що орендовані за цим договором приміщення надаються в оренду орендодавцем на підставі договору №27/08 про спільну сумісну діяльність від 03.09.2011 та визнають, що відповідно до договору №27/08 про спільну сумісну діяльність від 03.09.2011 орендодавцю надано усі необхідні права та повноваження для передачі в оренду приміщень за адресою: АДРЕСА_1 .

Слід зазначити, що ні ТзОВ Латориця, ні ОСОБА_2 не є стороною договору оренди від 01.06.2017 №1/06.

В даному випадку, суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач як учасник товариства, який вважає свої корпоративні права порушеними внаслідок вчинення товариством правочинів щодо передачі у користування (оренду) іншим особам належного товариству нерухомого майна, не позбавлений права (разом з іншими учасниками) у будь-який час ініціювати питання щодо скликання позачергових зборів учасників товариства з метою належного реагування на факт укладення таких правочинів та розгляду питання щодо порушення або непорушення прав та законних інтересів товариства (його учасників). Якщо збори учасників товариства дійдуть висновку про порушення вчиненими правочинами прав та законних інтересів товариства, останнє вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Проте, станом на момент розгляду даної справи доказів визнання недійсним договору оренди №1/06 від 01.06.2017 суду не надано, в матеріалах справи такі відсутні. А отже на даний правочин також поширюється презумпція правомірності правочину, передбачена ст.204 ЦК України.

Оскільки ні ТзОВ Латориця, ні ОСОБА_2 не є стороною договору оренди від 01.06.2017 №1/06, умовами договору не передбачено їм сплату орендної плати, доказів про отримання будь-яких коштів за здачу в оренду зазначеного вище приміщення на рахунок ОСОБА_2 немає, то відповідно колегія суддів вважає необґрунтованими вимоги про стягнення з ОСОБА_2 збитків у формі недоотриманої суми 100% орендної плати за період, починаючи з 01.06.2017.

Що стосується договору № 27/08 про спільну сумісну діяльність, п.2.2 якого ФОП Ходак М.В. зобов`язалась перераховувати на користь ТзОВ Латориця її частку чистого прибутку, що згідно з п.4.3 договору складає 10%, то, як зазначалося вище, факт виконання цього договору підтверджується матеріалами справи (а.с. 40-72 том ІІ).

Також колегія суддів вважає безпідставними твердження скаржника про те, що якщо б ТзОВ Латориця самостійно здала в оренду зазначене вище приміщення, то могла б отримати доходи (орендну плату) в сумі 602 640 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною;

неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною;

матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Доводи позивачки про можливість отримання доходів, які заявлені нею до стягнення, як збитки є припущенням і не підтверджені жодними належними і допустимими доказами. Позивачем не надано і в матеріалах справи відсутні докази того, що приміщення, що належить на праві власності ТзОВ Латориця до моменту укладення договору про спільну сумісну діяльність перебувало в належному стані і було придатне до передачі його в оренду з метою отримання прибутку.

Що стосується посилання на постанову Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 по справі № 910/2026/16, то в ній не йдеться про правовідносини, подібні до тих, що склалися по даній справі № 914/1147/20.

Крім того, суд звертає увагу, що заявляючи позов по справі № 914/1147/20 ОСОБА_1 виходить з того, що ОСОБА_2 є посадовою особою (керівником) ТзОВ Латориця, адже просить стягнути з ОСОБА_2 кошти в порядку ч.1 ст.54 ГПК України, водночас, зазначає про те, що протиправність поведінки ОСОБА_2 полягає в укладенні договору про спільну сумісну діяльність від імені ТзОВ Латориця не будучи керівником.

Інших доказів на підтвердження викладених позивачем обставин матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Зважаючи на викладене, за результатами дослідження та оцінки за правилами статті 86 ГПК України зібраних у справі доказів та обставин у сукупності, з урахуванням ст.ст. 2, 13, 14 ГПК України, судом апеляційної інстанції встановлено, що позовні вимоги про стягнення збитків в розмірі 602 640,00 грн є необґрунтованими, не доведеними належними і допустимими доказами у діях відповідача складу цивільного правопорушення, а відтак, судом першої інстанції правомірно відмовлено у їх задоволенні.

Згідно зі ст. ст. 73,74,77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Однак, апелянтом всупереч вищенаведеним нормам права, не подано доказів, які б підтвердили факти, викладені в позовній заяві, а доводи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваних рішеннях суду першої інстанції.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Оскільки, апеляційна скарга до задоволення не підлягає, то відповідно понесені судові витрати на сплату судового збору за подання апеляційної скарги залишаються за скаржником.

Керуючись, ст.ст. 269, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 02.11.2020 у справі № 914/1147/20 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги залишити за скаржником.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбаченні ст.288 ГПК України.

5. Справу повернути до Господарського суду Львівської області.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Головуючий суддя Н.М. Кравчук

судді Г.Т. Кордюк

Б.Д. Плотніцький