ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.04.2021 року м. Дніпро Справа № 904/5673/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередка А.Є. (доповідач)

суддів: Коваль Л.А., Кузнецова В.О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області (суддя Ніколенко М.О.) від 21.01.2021р. у справі № 904/5673/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Хантвуд", м. Київ

до Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод", м. Дніпро

про зобов`язання поставити товар та стягнення збитків у розмірі 20 174,04 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Хантвуд" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод" про зобов`язання поставити товар та стягнення збитків у розмірі 20 174,04 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на протиправне невиконання відповідачем умов договору в частині відмови останнього від поставки обумовленого договором товару, у зв`язку з чим, за твердженням позивача, йому було завдано збитків, які пов`язані з транспортними витратами та невиконанням позивачем своїх зобов`язань за іншим договором. Також, позивач просив суд стягнути з відповідача витрати на правову допомогу.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 21.01.2021р. у справі № 904/5673/20:

- позов задоволено частково;

- зобов`язано Приватне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний завод" (місце реєстрації: 49064, м. Дніпро, вул. Маяковського, 3; ідентифікаційний код: 05393056) негайно після набрання законної сили цим судовим рішенням поставити Товариству з обмеженою відповідальністю "Хантвуд" (місце реєстрації: 01004, м. Київ, вул. Пушкінська, буд. 34; ідентифікаційний код: 41638162) в порядку та на умовах, визначених договором № 1146/2019 від 04.09.2019, товар, встановлений у специфікації від 14.07.2020 до цього договору, за ціною, вказаною у вказаній специфікації - 36 138,52 грн.;

- стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод" (місце реєстрації: 49064, м. Дніпро, вул. Маяковського, 3; ідентифікаційний код: 05393056) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Хантвуд" (місце реєстрації: 01004, м. Київ, вул. Пушкінська, буд. 34; ідентифікаційний код: 41638162) збитки у розмірі 12 200 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 804,35 грн.;

- відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення збитків у розмірі 7 974,04 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулося Приватне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний завод", в якій просить рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.01.2021р. у справі № 904/5673/20 в частині задоволених позовних вимог скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що Приватне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний завод" правомірно відмовилося від виконання договору внаслідок прострочення позивачем строку оплати товару, проте суд першої інстанції, встановивши порушення позивачем строків оплати товару, не надав належної оцінки доводам відповідача щодо наявності встановлених законом нормативних підстав припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, зокрема ч. 3 ст. 612 ЦК України, що призвело до винесення необґрунтованого рішення.

Як вважає скаржник, з огляду на правомірність дій Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод", необґрунтованим є також рішення в частині стягнення з останнього збитків, які пов`язані з транспортними витратами позивача. З цього приводу додатково зазначено, що на думку скаржника надані позивачем докази не є належними та допустимими доказами понесених позивачем транспортних витрат.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 15.02.2021р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.01.2021р. у справі № 904/5673/20 у письмовому провадженні без виклику та повідомлення учасників справи, встановлено позивачу строк на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Хантвуд" подано відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач спростовує доводи апеляційної скарги, вважає рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.01.2021р. у справі № 904/5673/20 законним, обґрунтованим та таким, що не підлягає скасуванню. Зокрема позивач зазначає, що згідно з умовами договору оплата за товар була здійснена хоч і з простроченням, но до дати, після настання якої відповідач мав право відмовитися від виконання зобов`язання, а відтак дії відповідача з відмови поставки товару є неправомірними. Просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.01.2021р. у справі № 904/5673/20 залишити без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить суд апеляційної інстанції стягнути з Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Хантвуд" витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Приватним акціонерним товариством "Дніпровський металургійний завод" подані заперечення на відзив на апеляційну скаргу, в яких скаржник обґрунтовує доводи, викладені ним в апеляційній скарзі, а також заперечує проти розміру витрат на правову допомогу, які заявлені позивачем до відшкодування у відзиві на апеляційну скаргу, та просить в задоволенні цих вимог відмовити.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Хантвуд" подані пояснення по справі, в яких позивач спростовує доводи, викладені у запереченнях на відзив на апеляційну скаргу.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, між Приватним акціонерним товариством "Дніпровський металургійний завод" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Хантвуд" (покупець) було укладено договір поставки № 1146/2019 від 04.09.2019 (договір).

Пунктом 1.1. договору передбачено, що постачальник зобов`язується передати у власність покупця товарно-матеріальні цінності (товар) для їх використання в господарській діяльності, а покупець зобов`язується прийняти їх у власність і оплатити товар на передбачених цим договором умовах.

Згідно з п. 1.2. договору, номенклатурний перелік, асортимент, кількість, ціна, вартість товару та інші умови узгоджуються сторонами в специфікаціях (додатках), які після їх підписання є невід`ємною частиною цього договору.

На виконання умов договору між сторонами було підписано специфікацію від 14.07.2020 на загальну суму 36 138,52 грн.

Пунктом 4.1. договору встановлено, що форма оплати - 100% попередня оплата, погодженої до відвантаження партії товару, протягом 3 банківських днів з моменту виставлення постачальником рахунку на оплату товару. Моментом виставлення рахунку є дата його складання, вказана в ньому.

Відповідно до п. 4.2 договору, підставою для попередньої оплати узгодженої до відвантаження партії товару є виставлений постачальником рахунок, спрямований на e-mail покупця при цьому, з моменту його направлення постачальником такий рахунок вважається врученим постачальником покупцеві, отриманим покупцем належним чином і підлягає оплаті покупцем відповідно до умов договору.

Постачальником було виставлено покупцю рахунок на оплату № 09-НА від 12.08.2020 на загальну суму 36 138,52 грн. Відповідно цього рахунку, він дійсний протягом 3-х банківських днів, тобто по 17.08.2020.

Платіжним дорученням № 161 від 20.08.2020 покупцем було перераховано постачальнику грошові кошти у розмірі 36 138,52 грн. згідно рахунку № 09-НА від 12.08.2020.

У відповідності до п.п. 2.1., 2.6 договору, поставка товару здійснюється партіями, на умовах самовивозу автомобільним транспортом покупця протягом 30 календарних днів з моменту надходження 100% попередньої оплати на поточний рахунок постачальника за погоджену сторонами до постачання партію товару.

26.08.2020 позивачем було направлено до відповідача представника для отримання оплаченого товару, проте представник покупця не був допущений на територію Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод". У відповідь на лист покупця № 2608/1 від 26.08.2020 з проханням пояснити причини недопуску постачальник листом №42.0/1502 від 26.08.2020 повідомив покупця про те, що вартість замовленого товару збільшилась, внаслідок чого постачальник відмовився передавати спірний товар по обумовленій ціні. Відповідач запропонував позивачу повернути сплачені кошти або поставити замовлений товар за умови оплати покупцем такого товару за вищою ціною та відшкодування витрат постачальника, пов`язаних зі зберіганням товару.

Позивач направив відповідачу претензію № 2808/1 від 28.02.2020, у якій вимагав поставити оплачений товар. Про можливість відвантаження товару повідомити представника покупця.

Проте, відповідач свого зобов`язання за договором не виконав, оплачений товар позивачу не поставив. Натомість, згідно з платіжним дорученням № 20425 від 03.09.2020 постачальником було повернуто покупцю 36 138,52 грн. попередньої оплати за договором. Вважаючи такі дії Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод" протиправними та такими, що порушують умови договору, позивач звернувся до господарського суду із позовом про зобов`язання відповідача поставити товар та стягнення збитків.

Задовольняючи позовні вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача поставити Товариству з обмеженою відповідальністю "Хантвуд" в порядку та умовах, визначених договором № 1146/2019 від 04.09.2019, товар, встановлений у специфікації від 14.07.2020 до цього договору, за ціною, вказаною у вказаній специфікації, місцевий господарський суд дійшов до вірного висновку, що Приватне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний завод" неправомірно відмовилося від передачі покупцю оплаченого товару, виходячи з наступного.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі цього договору, є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно зі ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Статті 525, 526 Цивільного кодексу України та стаття 193 Господарського кодексу України містять загальні умови виконання зобов`язання, у відповідності до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 202 Господарського кодексу України та статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Отже, за змістом наведених норм чинного законодавства, розірвання господарського договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Повноваження сторони на одностороннє розірвання договору можуть бути передбачені законом або безпосередньо в договорі та можуть як ставитись в залежність від вчинення/невчинення сторонами договору певних дій, так і без будь-яких додаткових умов (безумовне право сторони на відмову від договору).

Пунктом 11.4. договору встановлено, що у разі не здійснення оплати узгодженої до постачання партії товару протягом 20 днів з дня закінчення строків, встановлених п. 4.1. та 4.5. цього договору, постачальник має право розірвати цей договір в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це покупця. В такому випадку постачальник звільняється від обов`язків, встановлених цим договором. Як встановлено судом першої інстанції, покупцем було порушено строки оплати виставленого постачальником рахунку на 2 дні.

Колегія суддів апеляційного суду відхиляє твердження скаржника про те, що Приватне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний завод" правомірно відмовилося від виконання зобов`язання через порушення позивачем строку оплати товару, встановленого п. 4.1. договору, оскільки право на таку відмову з цих підстав встановлено саме п. 11.4. договору, в якому визначена спеціальна умова для такої відмови, яка, як вбачається з матеріалів справи, не настала.

При цьому колегія суддів апеляційного суду зазначає, що повернення Приватним акціонерним товариством "Дніпровський металургійний завод" попередньої оплати позивачу не звільняє відповідача від обов`язку виконання зобов`язання за договором.

Отже, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком місцевого господарського суду про неправомірність відмови відповідача від виконання зобов`язання за договором та з ухваленим рішенням в частині зобов`язання відповідача поставити Товариству з обмеженою відповідальністю "Хантвуд" встановлений у специфікації від 14.07.2020 товар, в порядку та умовах, визначених договором.

Щодо доводів скаржника про необґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод" збитків, які пов`язані з транспортними витратами позивача, колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Частиною другою статті 22 Цивільного кодексу України визначено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 224 Господарського кодексу України встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Як зазначено в правовій позиції, викладеній в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2020 року у справі № 925/1196/18 збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у не одержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.

Доведення факту наявності таких збитків та їх розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками покладено на позивача.

Причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, отже, доведенню підлягає факт того, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки.

Як вбачається з матеріалів справи для отримання від Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод" оплаченого товару позивач уклав з ОСОБА_1 (перевізник) договір перевезення вантажу №2508/01 від 25.08.2020 (договір перевезення).

Відповідно до п. 1.1 договору перевезення, в порядку та на умовах, визначених цим договором, перевізник зобов`язується доставити автомобільним транспортом: марка MAN тип вантажний (вантажний - спеціалізований/сідловий тягач) державний номер НОМЕР_1 , пр. НОМЕР_2 , 31.07.2020 довірений йому відправником вантаж з пункту відправлення за адресою: м. Дніпро, вул. Маяковського, буд. 3 до пункту призначення за адресою: Запорізька область, с. Нове Запоріжжя, вул. Кірова, 2Г, а замовник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу плату.

Пунктом 1.2 договору перевезення передбачено, що найменування, кількість вантажу або маса (вага), його вартість та інші умови перевезення вантажу за цим договором узгоджуються сторонами в "Заявці на перевезення вантажу".

На виконання умов договору перевезення між сторонами було підписано заявку № 1 на перевезення вантажу.

За умовами заявки № 1 перевізник зобов`язався 26.08.2020 здійснити перевезення вантажу: металобрухт - акумуляторні батареї відпрацьовані масою 1 964 кг. Відправником такого вантажу є Приватне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний завод", м. Дніпро, вул. Маяковського, буд. 3.

Відповідно до п. 4.3 договору перевезення, розрахунки, передбачені п.п. 3.1, 4.1 договору здійснюються у разі подачі перевізником транспортного засобу, незалежно від надання вантажу відправником.

На виконання п.п. 3.1, 4.3 договору перевезення, позивачем було сплачено ОСОБА_1 8 050,00 грн. без ПДВ, що підтверджується платіжним дорученням № 183 від 17.09.2020.

Крім того, позивачем було сплачено податок на доходи фізичних осіб у розмірі 1 800,00 грн. (платіжне доручення № 175 від 15.09.2020), єдиний соціальний внесок у розмірі 2 200,00 грн. (платіжне доручення № 184 від 17.09.2020) та військовий збір у розмірі 150,00 грн. (платіжне доручення № 176 від 15.09.2020).

Вказані податки і збори, обов`язкова сплата яких встановлена вимогами чинного законодавства, є додатковими витратами, які позивачу довелося понести внаслідок вчинення господарської операції з оплати ОСОБА_1 вартості наданих послуг.

Загалом на безрезультатне направлення транспортного засобу до постачальника позивач поніс витрати у розмірі 12 200,00 грн.

Як було встановлено місцевим господарським судом та підтверджено вище висновками апеляційного суду, відповідач неправомірно відмовився від передачі перевізнику оплаченого товару. Відповідно саме неправомірна поведінка відповідача стали причиною понесених позивачем збитків у вигляді витрат на транспортні послуги без отримання необхідного результату - перевезення вантажу від постачальника до місця призначення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження понесених транспортних витрат надано копії документів: договір перевезення вантажу №2508/01 від 25.08.2020; заявку на перевезення вантажу № 1; акт здачі-приймання виконаних робіт; платіжні доручення: № 183 від 17.09.2020, № 175 від 15.09.2020, № 184 від 17.09.2020, № 176 від 15.09.2020.

Оскільки відсутність в матеріалах справи додаткових документів, на які посилається в апеляційній скарзі Приватне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний завод", не свідчить про недійсність договору перевезення вантажу №2508/01 від 25.08.2020, доказів визнання цього договору недійсним скаржником не надано, недійсність цього договору не є предметом спору по цій справі, судова колегія апеляційного суду відхиляє зауваження скаржника про те, що надані позивачем докази не є належними та допустимими доказами понесених позивачем транспортних витрат.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Хантвуд" в частині стягнення збитків у розмірі 12 200,00 грн.

У відповідності до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про необґрунтованість доводів скаржника, викладених в апеляційній скарзі та запереченнях на відзив на апеляційну скаргу, вважає, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, тому підстави, передбачені ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області у даній справі відсутні.

Також, Товариство з обмеженою відповідальністю "Хантвуд" у відзиві на апеляційну скаргу просить суд апеляційної інстанції у разі відмови в задоволенні апеляційної скарги стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. До відзиву на апеляційну скаргу позивачем додано документи на підтвердження понесених витрат на правову допомогу.

Приватне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний завод" в поданих запереченнях на відзив на апеляційну скаргу заперечує проти розміру витрат на правову допомогу, які заявлені позивачем до відшкодування, та просить в задоволенні цих вимог відмовити.

Частиною 1 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Колегія суддів апеляційного суду враховує правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі №372/1010/16-ц, де зазначено про наступне.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

На підтвердження понесених судових витрат на правову допомогу позивачем подано: додаткову угоду №2 від 19.02.2021р. до договору про надання правової допомоги від 09.09.2020р., укладеного ТОВ "Хантвуд" з адвокатським об`єднанням "Курчин і Партнери", рахунок-фактуру №СФ-0000002 від 24.02.2021р., платіжне доручення №30 від 04.03.2021 про сплату ТОВ "Хантвуд" на користь АО "Курчин і Партнери" 10 000,00 грн., акт приймання-передачі виконаних послуг від 03.03.2021р., детальний опис наданих послуг за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод", поданої на рішення Господарського суду Дніпропетровської області (суддя Ніколенко М.О.) від 21.01.2021р. у справі № 904/5673/20.

Як зазначено в п. 2 додаткової угоди № 2 від 19.02.2021р. до договору про надання правової допомоги від 09.09.2020р. сторони дійшли згоди стосовно розміру оплати послуг з правової допомоги в сумі 10 000,00 грн.

Позивачем до суду апеляційної інстанції надано акт приймання-передачі виконаних послуг від 03.03.2021р., з якого вбачається, що адвокатським об`єднанням "Курчин і Партнери" надано Товариству з обмеженою відповідальністю "Хантвуд" наступні послуги:

- вивчення апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод" по справі № 904/5673/20;

- підготовка відзиву на апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод";

- надання клієнту юридичних консультацій і правової допомоги по справі;

- пошук та аналіз судової практики;

- написання процесуальних документів по справі.

Як вбачається з акту приймання-передачі виконаних послуг від 03.03.2021р., цей акт складений на виконання договору про надання правової допомоги від 09.09.2020р. та додаткової угоди № 2 від 19.02.2021р., визначені в цьому акті послуги на суму 10 000,00 грн. клієнтом оплачені.

З детального опису наданих послуг вбачається, що адвокатським об`єднанням "Курчин і Партнери" було здійснено:

- вивчення апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод" по справі № 904/5673/20, кількість годин - 2, вартість послуги - 1 000,00 грн.;

- підготовка відзиву на апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод", кількість годин - 6, вартість послуги - 6 000,00 грн.;

- надання клієнту юридичних консультацій і правової допомоги по справі, кількість годин - 2, вартість послуги - 1 000,00 грн.;

- пошук та аналіз судової практики, кількість годин - 1, вартість послуги - 1 000,00 грн.;

- написання процесуальних документів по справі, кількість годин - 1, вартість послуги - 1 000,00 грн.

В якості доказу оплати витрат на правову допомогу позивачем надано платіжне доручення № 30 від 04.03.2020 на суму 10 000,00 грн.

У відповідності до ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Таким чином, виходячи з вищенаведених приписів законодавства, розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката визначається на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг та виконаних робіт, які підтверджують такі витрати.

Так, згідно опису витрат на правову допомогу адвокатом було витрачено 14 годин на загальну суму 10 000,00 грн.

Разом з тим, як свідчать матеріали справи, по суті розгляду справи в суді апеляційної інстанції адвокатським обє`днанням було підготовлено відзив на апеляційну скаргу, до якого додано лише документи, якими підтверджувались витрати на правову допомогу, а також пояснення, які за змістом суттєво мало відрізняються від доводів, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Виходячи з вимог ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу Україниу, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04, п. 269).

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" також роз`яснено, що оцінка тих чи інших витрат сторін як судових здійснюється господарським судом з урахуванням обставин конкретної справи, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Враховуючи, що, як вбачається з матеріалів справи правнича допомога полягала у складанні лише двох процесуальних документів по суті спору, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що розмір витрат на правову допомогу, який просить стягнути позивач є неспівмірним з обсягом наданої правової допомоги.

За таких обставин, враховуючи складність справи та виконані адвокатським обєднанням роботи, принципи співрозмірності та розумності судових витрат, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, заявлені позивачем та стягнути з Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Хантвуд" витрати на правову допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 3000,00 грн.

Згідно зі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті відповідачем судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 3 000,00 грн. слід покласти на останнього.

З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.01.2021р. у справі № 904/5673/20 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.01.2021р. у справі № 904/5673/20 - залишити без змін.

Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги у сумі 3 000,00 грн., покласти на Приватне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний завод".

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод" (місце реєстрації: 49064, м. Дніпро, вул. Маяковського, 3; ідентифікаційний код: 05393056) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Хантвуд" (місце реєстрації: 01004, м. Київ, вул. Пушкінська, буд. 34; ідентифікаційний код: 41638162) витрати на правову допомогу, понесені у зв`язку з переглядом справи № 904/5673/20 в суді апеляційної інстанції, у сумі 3000,00грн. грн.

Видачу наказу згідно зі ст. 327 Господарського процесуального кодексу України доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.Є. Чередко

Суддя Л.А. Коваль

Суддя В.О. Кузнецов