ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" квітня 2021 р. Справа№ 910/7006/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Тарасенко К.В.

Станіка С.Р.

секретар судового засідання Макуха О.А.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ДБК-Партнер»

на ухвалу Господарського суду міста Києва

від 02.02.2021

у справі № 910/7006/20 (суддя Морозов С.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДБК-Партнер»

до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство «Діамантбанк»

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство «Таскомбанк»

третя особа-3, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніверсал Консалтінг Плюс»

про визнання протиправними дії

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.02.2021 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ДБК-Партнер» до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство «Діамантбанк», третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Приватне акціонерне товариство «Таскомбанк», третя особа-3, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніверсал Консалтінг Плюс» про визнання протиправними дії залишено без розгляду.

Не погоджуючись із згаданою ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю «ДБК-Партнер» оскаржило її в апеляційному порядку, просило скасувати як таку, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що оскаржувана ухвала постановлена за неповного дослідження доданих до позовної заяви матеріалів, з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням вимог процесуального права. Доводи апелянта зводяться до того, що висновки місцевого суду про те, що в заяві від 24.11.2020 позивач наголошував, що його позовні вимоги стосуються визнання протиправними дій відповідача щодо укладення 52-х договорів є необґрунтованими та такими, що не відповідають обставинам й матеріалам справи, адже позивачем фактично оспорюються протиправні дії відповідача щодо допущених останнім процедурних порушень виведення неплатоспроможного банку з ринку при проведенні конкурсу, визначеного ст. 39-1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Апелянт, разом з тим, наголошував, що ним, як позивачем, заявлено в суді лише одну вимогу немайнового характеру, за яку сплачено судовий збір в розмірі 2 102, 00 грн., а саме, щодо визнання протиправними дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з укладення Договорів про передачу частини активів та зобов`язань ПАТ «Діамантбанк» на користь ПАТ «Таскомбанк». Згадана протиправність полягає в порушенні Фондом гарантування вкладів фізичних осіб здійснення певної послідовності дій при проведенні конкурсу. Крім цього, в поданій позовній заяві відсутні вимоги щодо укладених 52-х договорів й інформація відносно цих договорів була надана виклично на вимогу суду тощо.

В наданих апеляційному суду поясненнях третя особа-3 стверджувала про безпідставність та необґрунтованість апеляційних вимог, просила не брати їх до уваги, оскаржувану ухвалу як законну та обґрунтовану залишити без змін. Зокрема, зазначила, що позовна вимога безпосередньо стосується різних договорів про передачу частини активів та зобов`язань, відтак вважає обґрунтованими висновки суду щодо необхідності здійснення доплати судового збору з урахуванням кількості договорів,з приводу яких позивачем заявлено позовні вимоги.

В судове засідання апеляційної інстанції 20.04.2021 з`явились представники позивача та третьої особи-3, представники відповідача, третіх осіб 1 та 2 не з`явились не зважаючи на їх належне повідомлення про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення їм відповідної ухвали суду про призначення справи до розгляду, яку на наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень отримано уповноваженими представниками третьої особи-1 - 08.04.2021, третьої особи-2 - 05.04.2021, а також згідно даних з офіційного сайту Укрпошти за штрих-кодовим ідентифікатором 401 уповноваженим представником відповідача - 06.04.2021.

За приписами ч.ч. 1, 3 ст. 202 ГПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

Положеннями п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Оскільки в судове засідання апеляційної інстанції 20.04.2021 представники відповідача, третіх осіб 1 та 2, явка яких в судове засідання обов`язковою не визнавалась, не з`явились не зважаючи на їх належне повідомлення про дату, час і місце розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи суду не надіслали, апеляційний суд вважав за можливе розглядати справу за відсутності цих представників за наявними у справі матеріалами.

Представник позивача в даному судовому засіданні надав пояснення, в яких підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити за наведених в ній підстав, скасувати оскаржувану ухвалу як таку, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Представник третьої особи-3 в даному судовому засіданні надав пояснення, в яких заперечив доводи апеляційної скарги, просив не брати їх до уваги, оскаржувану ухвалу як законну та обґрунтовану залишити без змін.

Заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи-3, розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як встановлено матеріалами справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «ДБК-партнер» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправними дій останнього щодо укладення Договорів від 23.06.2017 про передачу частини активів та зобов`язань неплатоспроможного Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» на користь Публічного акціонерного товариства «Таскомбанк». В обґрунтування своїх вимог зазначило, що позивач, який мав рахунок в ПАТ «Діамантбанк», зазнав збитків внаслідок невиконання банком своїх зобов`язань, оскільки позивач має право на погашення своїх вимог, права віднесено до сьомої черги погашення акцептованих вимог. При цьому, внаслідок передачі відповідачем частини активів ПАТ «Діамантбанк» на користь ПАТ «Таскомбанк» значно зменшилася сума активів, за рахунок яких можливе задоволення вимог позивача, що свідчить про порушення його прав та визначеної Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» процедури.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.05.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі в якості третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство «Діамантбанк», залучено до участі у справі в якості третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство «Таскомбанк» та призначено підготовче засідання на 14.07.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.07.2020 у Фонду гарантування вкладів фізичних осіб витребувано: - додатки до Рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №2662 від 22.06.2017; - додатки до Рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №2661 від 22.06.2017; - додатки до Рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №2074 від 23.05.2017 та оголошено перерву в підготовчому засіданні до 22.09.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.11.2020 в порядку ст. ст. 120-121 ГПК України представників учасників справи викликано в підготовче засідання на 19.01.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.01.2021 залучено до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніверсал Консалтінг Плюс» в якості третьої особи-3, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача. Підготовче засідання відкладено на 02.03.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.01.2021 залишено позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ДБК-Партнер» без руху на підставі ч. 1 ст. 176 ГПК України. Встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю «ДБК-Партнер» строк п`ять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання відповідних документів до матеріалів справи, а саме, оригіналу доказу доплати суми судового збору в розмірі 107 202,00 грн.

01.02.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви, в якій позивач з посиланням на заявлення ним позовної вимоги немайнового характеру про визнання протиправними дій відповідача, які є передумовою для застосування інших способів захисту порушеного права, вважав доплату судового збору не потрібною.

За приписами ч. 11 ст. 176 ГПК України суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених ст.ст. 162, 164, 172 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Відповідно до ч. 13 ст. 176 ГПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Положеннями п. 8 ч. 1 ст. 226 ГПК України визначено, що суд залишає позов без розгляду, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог ст.ст. 162, 164, 172, 173 цього Кодексу, і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.

Як вище згадувалось, ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.02.2021 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ДБК-Партнер» до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство «Діамантбанк», третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Приватне акціонерне товариство «Таскомбанк», третя особа-3, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніверсал Консалтінг Плюс» про визнання протиправними дії залишено без розгляду.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з невиконання позивачем у встановлені судом строки вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, вказуючи, що позивачем заявлено вимоги немайнового характеру та їх оцінка відбувається в порядку визначення кожної дії, яку позивач просив визнати протиправною. Оскільки в позові заявлено вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо укладення 52-х договорів, відповідно оплата таких вимог судовим збором повинна здійснюватися за кожну (протиправну на думку позивача) дію відповідача, чого в даному випадку позивачем не здійснено.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками місцевого господарського суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаено Законом України «Про судовий збір».

Судовий збір справляється на підставі ч.1, п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру судовий збір сплачується у розмірі 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У разі, коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру (абз. 2 ч. 6 ст. 6 Закону України «Про судовий збір»).

Як вбачається з прохальної частини позовної заяви, позивач просив визнати протиправними дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо укладення Договорів від 23.06.2017 про передачу частини активів та зобов`язань Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» на користь Публічного акціонерного товариства «Таскомбанк».

При цьому, в позовній заяві відсутні будь-які вимоги відносно укладених Договорів, зокрема, про визнання їх недійсними, вчинення дій з їх виконання, повернення набутого за цими договорами, витребування майна, застосування наслідків недійсності правочинів тощо.

Заявлені позивачем вимоги мотивовано виключно порушенням процедурних питань виведення неплатоспроможного банку з ринку при проведенні конкурсу, зокрема, здійснення певної послідовності дій при проведенні конкурсу.

Зазначаючи, що позивачем заявлено вимоги немайнового характеру та їх оцінка відбувається в порядку визначення кожної дії (щодо кожного з 52-х Договорів), яку позивач просив визнати протиправною, суд першої інстанції не врахував, що інформація щодо переліку цих Договорів із зазначенням їх реквізитів (назви та номеру Договору) була надана позивачем виключно на вимогу суду.

При цьому, за наявності в матеріалах справи лише інформації щодо цих 52-х договорів (номеру та дати укладення) та відсутності самих Договорів у вигляді цілісного документу, місцевий суд не навів можливості оцінки протиправності дій відповідача щодо укладення кожного з цих Договорів без дослідження їх текстів.

З огляду на наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що заявлена позивачем вимога про визнати протиправними дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо укладення Договорів про передачу частини активів та зобов`язань Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» на користь Публічного акціонерного товариства «Таскомбанк» від 23.06.2017 є однією вимогою немайнового характеру, за яку при зверненні з даним позовом до суду сплачено судовий збір в розмірі 2 102, 00 грн., що в свою чергу свідчить про відсутність підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

Разом з цим, судом враховано, що можливість отримати судовий захист порушеного чи оспорюваного суб`єктивного права чи охоронюваного законом інтересу є одним з найважливіших прав особистості, що суттєво визначає її місце у суспільстві. Тому реалізація права на судовий захист має не тільки юридичне, але й суттєве соціально-політичне значення. Судовий захист надається кожному, хто має на нього право та потребує його. Будь-яка особа, що вважає своє право порушеним, має можливість звернутися за судовим захистом та доводити свою правоту.

Рішенням Конституційного суду України у справі №1-10/2012 (п.2.2) зазначено, що ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередню участь в судовому процесі, або позбавлений такого права.

В рішенні від 28 лютого 2008 року у справі «Церква села Сосулівка проти України» (Tserkva Sela Sosulivka v. Ukraine) (заява № 37878/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник мав доступ до судів різної юрисдикції, проте жодний з них не розглянув по суті його скарги, оскільки суди вважали, що вони не мають юрисдикції розглядати такі питання, незважаючи на те, що процедурних вимог прийнятності було дотримано. У цьому випадку Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що така відмова прирівнюється до відмови у здійсненні правосуддя, що порушує саму суть права заявника на доступ до суду, яке гарантується пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції безпідставно, всупереч вимогам ст. ст. 176, 226 ГПК України, дійшов висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви Товариство з обмеженою відповідальністю «ДБК-Партнер» без розгляду, що призвело до обмеження прав позивача на судовий розгляд справи за його позовом.

Крім цього, у випадку встановлення під час розгляду справи підстав для сплати судового збору в більшому розмірі, ніж сплачено позивачем при поданні позовної заяви, місцевий суд не позбавлено права достягнути необхідну суму судового збору за результатами розгляду справи по суті.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Положеннями ч. 3 ст. 271 ГПК України встановлено, що у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

За змістом п. 6 ст. 275 ГПК України апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що наведені місцевим судом обґрунтування оскарженої ухвали є незаконними, не можуть бути достатніми підставами для повернення позовної заяви, відтак апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а ухвала місцевого суду - скасуванню з направленням справи до Господарського суду Київської області для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

В зв`язку з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом апеляційної скарги, має здійснюватись місцевим судом за результатами розгляду ним справи за загальними правилами ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 255, 269-270, 275, 277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДБК-Партнер» задовольнити, ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.02.2021 у справі № 910/7006/20 - скасувати.

Матеріали справи № 910/7006/20 направити до Господарського суду міста Києва для розгляду по суті.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 23.04.2021

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді К.В. Тарасенко

С.Р. Станік