СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" квітня 2021 р. Справа № 922/4294/20

Колегія суддів у складі: головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І. , суддя Тихий П.В.

при секретарі Пархоменко О.В.

за участю:

позивача Вовк В.І., довіреність від 14.01.2021 року №8;

відповідача не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області (вх. № 915Х/1-18)

на рішення господарського суду Харківської області від 01.03.2021 року у справі №922/4294/20, ухвалене в приміщенні господарського суду Харківської області (суддя Аріт К.В.), повний текст якого складено 01.03.2021 року

за позовом Харківського міського центру зайнятості, м. Харків

до відповідача Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області, м. Харків

про стягнення 55 565,96 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 01.03.2021 року у справі №922/4294/20 позов задоволено повністю; стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь Харківського міського центру зайнятості кошти, виплачені як допомога по безробіттю ОСОБА_1 в сумі 55565,96 грн., та 2102,00 грн. судового збору.

Головне управління Пенсійного Фонду України в Харківській області з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 01.03.2021 року у справі та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує про таке.

Протягом періоду часу знаходження ОСОБА_1 на обліку в Харківському міському центрі зайнятості, до Управління Пенсійного Фонду України в Харківській області від нього не надходило заяви про те, що він отримує грошову допомогу по безробіттю; Управлінню Пенсійного Фонду України в Харківській області не було відомо про те, що ОСОБА_1 перебував на обліку в Харківському міському центрі зайнятості у статусі безробітного та отримував грошову допомогу по безробіттю за період з 18.02.2020 року по 03.09.2020 року.

ОСОБА_1 зобов`язаний був повідомити про наявність у нього права на пенсію ще в момент звернення до позивача про реєстрацію його як безробітного, такі дії свідчать про зловживання наданими правами; незаконна виплата допомоги по безробіттю була здійснена внаслідок недобросовісної та незаконної поведінки ОСОБА_1 , що свідчить про безпідставність звернення з позовом до Управління Пенсійного Фонду України в Харківській області.

В діях Управління Пенсійного Фонду України в Харківській області не вбачається наявності всіх елементів необхідних для відшкодування збитків (відсутні протиправна поведінка та причинний зв`язок між діями та виникненням збитків).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року за №211 Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 через спалах у світі коронавірусу з 12.03.2020 року до 03.04.2020 року в Україні введений карантин; постановами Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 року № 239, від 22.04.2020 року №291, від 11.05.2020 року №349, від 20.05.2020 року №392, від 17.06.2020 року №500, від 22.07.2020 року №641, від 26.08.2020 року №760, від 13.10.2020 року №956, від 09.12.2020 року №1236, від 17.02.2021 року № 104 до постанови від 11.03.2020 року № 211 внесено зміни, якими дію карантину продовжено до 30.04.2021 року.

Рада суддів України на офіційному сайті 11.03.2020 року звернулася до громадян, які є учасниками судових процесів, з проханням утриматися від участі у судових засіданнях, якщо слухання не передбачають обов`язкової присутності учасників сторін та листом №9рс-186/20 від 16.03.2020 року до Верховного Суду, Вищого антикорупційного суду, місцевих та апеляційних судів з рекомендацією встановити особливий режим роботи судів України, в тому числі роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами.

Для запобігання розповсюдженню особливо небезпечного вірусного захворювання серед працівників суду на період з 13.03.2020 року по 03.04.2020 року наказом голови Східного апеляційного господарського суду від 13.03.2020 року за № 04-а встановлено особливий режим роботи суду в умовах карантину; наказами голови суду від 26.03.2020 року № 05-а, від 23.04.2020 року №07-а, від 08.05.2020 року №08-а, від 22.05.2020 року №10-а, від 22.06.2020 року №12-а, від 28.07.2020 року №14-а, від 31.08.2020 року №15-а, від 22.10.2020 року №21-а, від 18.12.2020 року №24-а на період дії карантину суд продовжує працювати в умовах встановленого раніше особливого режиму.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.03.2021 року, суддею доповідачем у справі визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуюча суддя ОСОБА_2 , суддя Сіверін В.І., суддя Тихий П.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.03.2021 року апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області на рішення господарського суду Харківської області від 01.03.2021 року у справі залишено без руху; останнє зобов`язано усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху та роз`яснено, що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.

08.04.2021 року на адресу суду від апелянта надійшла заява про усунення недоліків (вх.№4121), з доказами сплати судового збору, яку, разом з додатком, долучено до матеріалів справи.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.04.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області на рішення господарського суду Харківської області від 01.03.2021 року у справі; позивачу встановлено строк до 23.04.2021 року на протязі якого він має право подати відзив на апеляційну скаргу; призначено справу до розгляду на "26" квітня 2021 року; явка сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась; роз`яснено учасникам справи, що вони мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon".

У судовому засіданні 26.04.2021 року представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судове засідання 26.04.2021 року відповідач не з`явився, про причини неявки не повідомив, на підтвердження направлення копії ухвали суду від 12.04.2021 року відповідачу у справі, додано рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ПАТ "Укрпошта" від 22.03.2021 року №276, згідно з яким відповідач отримав копію ухвали від 12.04.2021 року 16.04.2021 року.

Також, відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України Про доступ до судових рішень усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Ухвалу суду від 12.04.2021 року було у встановленому порядку внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень та інформація у справі, що розглядається була розміщена за веб-адресою https://court.gov.ua/fair/ та www.hra.arbitr.gov.ua/sud5039.

Також, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України", рішення Європейського суду з прав людини від 27.04.2000 року у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 року у справі "Красношапка проти України").

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 42 ГПК України та беручи до уваги відсутність клопотань від учасників справи щодо відкладення розгляду апеляційної скарги у зв`язку з карантинними заходами, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши повноту встановлення господарським судом першої інстанції неоспорених обставин справи, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до Положення про Харківський міський центр зайнятості, затвердженого наказом Харківського обласного центру зайнятості №451 від 02.11.2017 року, Харківський міський центр зайнятості є державною установою у централізованій системі державних установ державної служби зайнятості.

Харківський міський центр зайнятості виконує завдання та функції у сфері зайнятості населення, трудової міграції та соціального захисту від безробіття, а також функції виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, визначені Законами України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, на випадок безробіття, Про зайнятість населення.

11.02.2020 року ОСОБА_1 звернувся за сприянням у працевлаштуванні до Харківського міського центру зайнятості.

Згідно з поданою заявою від 11.02.2020 року та у відповідності до Закону України Про зайнятість населення вказаній особі був наданий статус безробітного з 11.02.2020 року.

Відповідно до наказу Харківського міського центру зайнятості №НТ200218 від 18.02.2020 року, ОСОБА_1 призначена допомога по безробіттю як застрахованій особі з урахуванням страхового стажу (360 к.д.) на період з 18.02.2020 року по 11.02.2021 року.

За заявою безробітного ОСОБА_1 від 23.11.2020 року припинено реєстрацію, у зв`язку з подання письмової заяви про зняття з реєстрації як безробітного.

За період з 18.02.2020 року по 22.11.2020 року, ОСОБА_1 Харківським міським центром зайнятості була перерахована допомога по безробіттю у сумі 78 707,69 грн.

Допомога по безробіттю за період з 04.09.2020 року по 22.11.2020 року у сумі 23141,73 грн. утримана з відомості №639 від 25.11.2020 року; залишок заборгованості, який підлягає поверненню, складає 55 565,96 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.03.2020 року у справі №520/2381/20 рішення Відділу з питань призначення та перерахунків пенсій №19 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління ПФУ в Харківській області від 20.09.2019 року №4 скасовано та визнано протиправним рішення про відмову в призначенні та виплаті з 19.09.2019 року пенсії за вислугу років ОСОБА_1

Харківським міським центром зайнятості прийнятий наказ №628 від 25.11.2020 року щодо повернення Головним управлінням ПФУ м. Харкова коштів, виплачених як допомога по безробіттю ОСОБА_1 за період з 18.02.2020 року по 03.09.2020 року в сумі 55 565,96 грн.

Вказаний наказ разом з листом-претензією №ХМЦЗ 02-119471 від 27.11.2020 року направлено на адресу Головного управління ПФУ в Харківській області з пропозицією повернути кошти, однак вказана сума повернута не була.

Позивач посилається на те, що Головне управління ПФУ в Харківській області безпідставно відмовило у призначенні та виплаті пенсії ОСОБА_1 за вислугу років (неправомірна дія Головного управління ПФУ в Харківській області).

Наслідком неправомірної дії відповідача у призначення пенсії особі за вислугу років стало звернення ОСОБА_1 до Харківського міського центру зайнятості та отримання допомоги по безробіттю, що спричинило завдання збитків позивачу (наявність шкоди), оскільки здійснені виплати допомоги по безробіттю за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття ОСОБА_1 не здійснювались би позивачем у випадку своєчасного призначення та виплати пенсії останньому (причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою).

Вказане вище й стало підставою для звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду Харківської області, в якому останній просив стягнути з відповідача 55 565,96 грн. майнової шкоди, виплаченої як допомога по безробіттю ОСОБА_1

01.03.2021 року господарським судом Харківської області ухвалено оскаржуване рішення, з підстав викладених вище.

Переглянувши справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення господарського суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод справи про цивільні права та обов`язки осіб, а також справи про кримінальне обвинувачення мають бути розглянуті у суді впродовж розумного строку. Ця вимога спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту. А відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Предметом спору у справі є вимога про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій.

Статтею 11 ЦК України визначено, що підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

За змістом ч. 1 ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно з ч.1 ст.107 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов`язків з адміністративного управління Накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно із законом.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох елементів цивільного правопорушення: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Суб`єктами відповідальності, відповідно до ст.1173 ЦК України є органи державної влади або місцевого самоврядування.

Згідно ст. 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.

За змістом п.1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 280 від 23.07.2014 року, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Так, Головне управління ПФУ в Харківській області є органом виконавчої влади, тобто суб`єктом відповідальності у розумінні ст.1173 ЦК України.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.03.2020 року у справі №520/2381/20, яке набрало законної сили, встановлено незаконність рішення Головного Управління ПФУ в Харківській області, яке виявилось у безпідставній та незаконній відмові в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, у зв`язку з чим, зобов`язано розглянути питання щодо призначення та виплати пенсії.

Згідно з ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.43 Закону України "Про зайнятість населення" статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.

Згідно з ч.2 ст.43 Закону України "Про зайнятість населення" статус безробітного надається зазначеним у ч. 1 цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування.

У відповідності до п.2 ч.1 ст.44 Закону України "Про зайнятість населення" зареєстровані безробітні мають право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та цього Закону.

Пунктом 7 ч.1 ст.31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" встановлено, що виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі призначення чи отримання права на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, пенсії за вислугу років або досягнення особою встановленого законом пенсійного віку.

Частинами 1, 2 ст. 8 та п.1 ч.2 ст.16 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" визначено, що Фонд загальнообов`язкового державного-соціального страхування України на випадок безробіття створюється для управління страхуванням на випадок безробіття, акумуляції страхових внесків, контролю за використанням коштів; виплати забезпечення та надання соціальних послуг, здійснення інших функцій згідно із цим Законом і статутом Фонду. Фонд є цільовим централізованим страховим фондом, некомерційною самоврядною організацією. Держава є гарантом забезпечення застрахованих осіб та надання їм відповідних соціальних послуг Фондом. Кошти бюджету Фонду використовуються на виплату забезпечення та надання соціальних послуг.

Частиною 2 ст. 34 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття встановлено, що Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття зобов`язаний вживати заходів до раціонального використання коштів і забезпечення його фінансової стабільності.

Колегія суддів враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 02.03.2018 року у справі № 916/336/17, де, між іншим, вказано на те, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох елементів цивільного правопорушення: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих елементів має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1173 ЦК України. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду

Отже, господарський суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що суб`єктами відповідальності, відповідно до положень ст. 1173 ЦК України, є органи державної влади або місцевого самоврядування, а відповідальність за шкоду, завдану органом державної влади, органом влади Автономної республіки Крим або органом місцевого самоврядування, настає незалежно від вини цих органів.

На відміну від загальної норми ст. 1166 ЦК України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправної поведінки, наявності шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вини заподіювача шкоди), спеціальна норма ст. 1173 ЦК України, на підставі якої заявлені позовні вимоги у справі, передбачає відшкодування шкоди незалежно від вини державного органу та його посадової або службової особи.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох елементів цивільного правопорушення: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою; довести наявність цих елементів має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1173 ЦК України.

Разом з тим, колегія суддів враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду у справі №915/282/17 від 13.02.2018 року, де, зокрема, вказано на те, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього державного органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями та заподіяною шкодою. При цьому, неправомірність рішення, дій або бездіяльності органу державної влади має підтверджуватись відповідним рішенням суду, яке буде мати преюдиціальне значення для справи про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Згідно з ч. 1 ст. 107 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов`язків з адміністративного управління Накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Закону України "Про зайнятість населення", статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії, а п. 2 ч. 1 ст. 44 Закону України "Про зайнятість населення" визначено, що зареєстровані безробітні мають право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та цього Закону.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі призначення чи отримання права на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, пенсії за вислугу років або досягнення особою встановленого законом пенсійного віку.

Положеннями п. 2 ч. 1 ст. 44 Закону України "Про зайнятість населення" визначено, що зареєстровані безробітні мають право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та цього Закону.

Отже, господарський суд першої інстанції вірно вказав на те, що виплата допомоги по безробіттю здійснювалась позивачем на виконання вимог Закону України "Про зайнятість населення", і така виплата відповідно до ч. 1 ст. 43 Закону України "Про зайнятість населення", п. 7 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" не здійснювалася би у випадку своєчасного призначення та виплати пенсії ОСОБА_1 , що свідчить про наявність шкоди у позивача та причинного зв`язку між неправомірними діями відповідача та заподіяною шкодою.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про доведеність позивачем наявності всіх трьох елементів правопорушення в діях відповідача, необхідних для притягнення його до відповідальності у вигляді стягнення шкоди згідно з ст. 1173 ЦК України.

За таких обставин, аргументи апелянта про те, що в діях Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області не вбачається наявності всіх елементів необхідних для відшкодування збитків (відсутні протиправна поведінка та причинний зв`язок між діями та виникненням збитків), що є обов`язковою умовою для стягнення позадоговірної шкоди відповідно до ст. 1166 ЦК України, не приймаються.

Господарським судом першої інстанції вірно враховано правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 13.02.2018 року у справі № 915/282/17, від 10.04.2018 року у справі № 927/455/17, від 07.12.2018 року у справі №922/3435/17, де, між іншим, вказано на те, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Аргументи апелянта на те, що ОСОБА_1 зобов`язаний був повідомити про наявність у нього права на пенсію ще в момент звернення до позивача про реєстрацію його як безробітного та, що такі дії, на думку апелянта, свідчать про зловживання вказаною особою наданими правами та те, що незаконна виплата допомоги по безробіттю була здійснена внаслідок недобросовісної та незаконної поведінки ОСОБА_1 , що свідчить про безпідставність звернення з позовом до Управління Пенсійного Фонду України в Харківській області, не приймаються з огляду на таке.

Так, зі змісту рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.03.2020 року у справі №520/2381/20 слідує, що ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області з заявою про призначення пенсії відповідно до Закону України "Про прокуратуру"; Головним управлінням Пенсійного фонду України у Харківській області прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії позивачу за вислугу років згідно Закону України "Про прокуратуру" від 20.09.2019 року №4 (а.с.10-13).

Отже, звертаючись за сприянням у працевлаштуванні до Харківського міського центру зайнятості 11.02.2020 року, ОСОБА_1 вже було відмовлено в призначенні пенсії Головним управлінням ПФУ у Харківській області, а тому аргументи апелянта про те, що останній був необізнаний про вказані обставини, є безпідставними.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що своїми діями відповідач завдав позивачу матеріальну шкоду в розмірі отриманої ОСОБА_1 допомоги по безробіттю у розмірі 55 565,96 грн. та обґрунтовано стягнув її з відповідача.

Отже, висновок місцевого господарського суду про задоволення позову відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржників та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 року).

Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апелянту було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків господарського суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року)

Апелянту була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання.

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).

Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 269, 270, ч.1 ст. 275, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 01.03.2021 року у справі №922/4294/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків визначених ч. 3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 27.04.2021 року.

Головуюча суддя О.І. Терещенко

Суддя В.І. Сіверін

Суддя П.В. Тихий