ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20.04.2021 Справа № 920/195/21
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Джепи Ю.А. за участю секретаря судового засідання Галашан І.В., розглянувши без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи № 920/195/21

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Ерідон Тех» (08130, Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Кришталева, буд. 5, ідентифікаційний код 33870417),

до відповідача: Фермерського господарства «Поділля-Інвест» (42530, Сумська область, Липоводолинський район, с. Подільки, вул. Шкільна, буд. 7/1, ідентифікаційний код 34072036),

про стягнення 155 262,32 грн.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду звернувся позивач з позовною заявою до відповідача, в якій просить суд стягнути з відповідача на свою користь 155 262,32 грн заборгованості за договором оренди сільськогосподарської техніки від 06.07.2020 № 06/07/2020, в тому числі: 123 400,31 грн - основний борг, 7 748,86 грн - пеня, 6 032,47 грн - інфляційні нарахування, 18 080,68 грн - 28 % річні; судові витрати покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором оренди сільськогосподарської техніки від 06.07.2020 № 06/07/2020, укладеним між сторонами, щодо своєчасного та в передбаченому договором розмірі сплати орендної плати.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 01.03.2021 у справі № 920/195/21 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду, відкрити провадження у справі № 920/195/21; справу розглядати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; розгляд справи по суті призначити в судове засідання на 20.04.2021, 10:30; встановити відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі; встановити позивачу строк для подання відповіді на відзив до 15.04.2021; а також встановити відповідачу строк для подання до суду заперечення до 16.04.2021.

Копія вищезазначеної ухвали 02.03.2021 надіслано судом на адресу відповідача, яка зазначена позивачем у позовній заяві та зазначена відповідачем у договорі оренди сільськогосподарської техніки від 06.07.2020 № 06/07/2020, а саме: 42530, Сумська область, Липоводолинський район, с. Подільки, вул. Шкільна, буд. 7/1.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, копію ухвали суду від 01.03.2021 у справі № 920/195/21 отримано представником відповідача 05.03.2021.

Таким чином, відповідач вважаються таким, що належним чином повідомлені про розгляд справи Господарським судом Сумської області.

Станом на 20.04.2021 від відповідача на адресу суду не надходило відзиву та письмових заперечень щодо позовних вимог позивача.

Відповідно до статті 252 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими Господарським процесуальним кодексом України для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

За приписами статті 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

За змістом статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до частини четвертої статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки та подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, статтями 13, 14, 74 ГПК України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами у відповідності до вимог частини другої статті 178 ГПК України.

Відповідно до частини третьої статті 222 ГПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до статті 233 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих учасниками справи.

Згідно з частиною четвертою статті 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлені наступні обставини.

06 липня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ерідон Тех» та Фермерським господарством «Поділля-Інвест» укладено договір оренди сільськогосподарської техніки № 06/07/2020 (далі - договір). Зазначений факт підтверджується наявною в матеріалах справи копією договору.

Згідно з пунктом 1.1 якого позивач зобов`язався передати орендарю в тимчасове платне володіння та користування сільськогосподарську техніку, а відповідач зобов`язався прийняти та використовувати її за умовами та в обсягах, передбачених договором. Загальний розмір орендної плати складає 123 400,31 грн. (сто двадцять три тисячі чотириста гривень 00 коп.), у т.ч. ПДВ 20 566,72 грн.

Відповідно до пункту 2.1 договору сільськогосподарська техніка передається в оренду на термін з 06.07.2020 по 06.08.2020.

Пунктом 3.1 договору сторони погодили, що передача сільськогосподарської техніки в оренду оформлюється актом прийому-передачі сільськогосподарської техніки в оренду, що підписується уповноваженими представниками сторін.

Відповідно до акту прийму-передачі сільськогосподарської техніки в оренду від 06.07.2020 за договором оренди сільськогосподарської техніки від 06.07.2020 № 06/07/2020, позивач передав, а відповідач прийняв в тимчасове платне володіння та користування наступну сільськогосподарську техніку: Жатка ZIEGLER CHAMPION 870.

Пунктом 4.1 договору визначено, що орендна плата за користування сільськогосподарською технікою за 1 (один) день оренди складає 4 113,35 грн (чотири тисячі сто тринадцять гривень 35 коп.) у т.ч. ПДВ. Розмір орендної плати, передбачений пунктом 4.1 договору, та відповідно загальна вартість орендної плати, передбачені пунктом 1.1 договору, можуть бути змінені за домовленістю сторін. Такі зміни до договору вносяться шляхом підписання сторонами додаткової угоди.

За умовами пунктів 4.2, 4.3 та 4.5 договору відповідач здійснює позивачу попередню оплату оренди за домовленістю сторін. Кінцевий розрахунок за оренду сільськогосподарської техніки проводиться протягом 3 (трьох) банківських днів після підписання сторонами акту приймання-передачі виконаних робіт та повернення техніки позивачу з оренди. відповідач зобов`язується сплатити орендну плату у строки, які визначаються у договорі.

Відповідно до акту прийму-передачі сільськогосподарської техніки в оренду від 06.08.2020 за договором оренди сільськогосподарської техніки від 06.07.2020 № 06/07/2020, відповідач повернув, а позивач прийняв з тимчасового платного володіння та користування наступну сільськогосподарську техніку: Жатка ZIEGLER CHAMPION 870.

За фактом надання послуг, сторони склали акт надання послуг № 13375 від 06.08.2020, згідно якого відповідач погодився, що позивачем виконано роботи (надано послуги) з оренди сільськогосподарської техніки на суму 123 400,31 грн, у тому числі ПДВ 20 566,72 грн.

Враховуючи дату підписання сторонами акту надання послуг № 13375 від 06.08.2020, відповідно до умов договору відповідач зобов`язався здійснити оплату за оренду сільськогосподарської техніки до 11.08.2020.

Як зазначає позивач, станом на 18.02.2021 відповідач свої зобов`язання зі сплати орендної плати за оренду сільськогосподарської техніки не виконав, а тому відповідно, станом на 18.02.2021 заборгованість відповідача перед позивачем за оренду сільськогосподарської техніки становить 123 400,31 грн. (сто двадцять три тисячі чотириста гривень 31 коп.), в тому числі ПДВ.

28.10.2020 позивач звернувся до відповідача з претензією № 301 щодо здійснення оплати заборгованості за договором оренди сільськогосподарської техніки від 06.07.2020 № 06/07/2020, проте відповідач відповіді на зазначену претензію позивачеві не направив, заборгованість не сплатив.

Оцінка суду, висновки суду та законодавство, що підлягає застосуванню.

Відповідно до приписів статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, а як визначено приписами статті 509 цього ж Кодексу, зобов`язання виникають із підстав встановлених вищевказаною правовою нормою.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно статті 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності,

Згідно частини шостої статті 283 Господарського кодексу України, до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною першою статті 286 ГК України передбачено обов`язок орендаря сплатити орендодавцю орендну плату незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Відповідно до статей 759, 762 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до статей 526, 629 Цивільного кодексу України, пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов`язання не допускається; договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 795 Цивільного кодексу України, передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), якій підписується сторонами договору. Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору.

Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно статті 627 Цивільного кодексу України, сторони, відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України, є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять пункти (умови), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Отже, усі умови договору навіть ті, що не є обов`язковими для того чи іншого виду договору, проте погоджені сторонами та містяться у договорі, є обов`язковими для виконання сторонами за договором.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Під виконанням зобов`язань слід розуміти здійснення кредитором і боржником дій щодо реалізації прав та обов`язків, що випливають з договору.

Згідно статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушення зобов`язання - це його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

За змістом статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, та на вимогу кредитора має сплатити суму боргу.

Враховуючи наведені обставини, зокрема те, що відповідачем не подано суду відзиву та обґрунтованих заперечень щодо позовних вимог, факт наявності у відповідача заборгованості перед позивачем з орендної плати в сумі 123 400,31 грн повністю підтверджується матеріалами цієї справи та не заперечується відповідачем (відповідач відзиву на позов не подав), а також те, що відповідачем не надано суду доказів сплати вказаної заборгованості, тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з орендної плати в сумі 123 400,31 грн, визнаються судом правомірними, обґрунтованими, і такими, що підлягають задоволенню на підставі статей 525, 526, 629, 759, 762 Цивільного кодексу України.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 7 748,86 грн пені, нарахованої за загальний період з 12.08.2020 по 18.02.2021 суд зазначає наступне.

Згідно з статей 526, 530 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 цього Кодексу).

Згідно статей 230, 231 ГК України штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

За приписами частин першої, третьої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Положеннями статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 6.2 договору за прострочення оплати відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення оплати.

Пунктом 6.4 договору визначено, що відповідно до умов частини шостої 6 статті 232 ГК України, сторони домовились про те, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань здійснюється протягом трьох років.

Як встановлено судом, відповідачем прострочено виконання грошового зобов`язання перед позивачем за договором поставки, права позивача щодо нарахування пені передбачені сторонами у договорі, і розраховані позивачем арифметично вірно, з урахуванням положень пунктів 6.2, 6.4 договору що до умов та строків оплати вартості поставленого товару, тому суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 7 748,86 грн пені, нарахованої за загальний період з 12.08.2020 по 18.02.2021 є правомірними, обґрунтованими та підлягаю задоволенню в повному обсязі.

Крім наведеного, за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання позивач також вимагає стягнути з відповідача на його користь 28 % річних в сумі 18 080,68 грн та інфляційні втрати в сумі 6 032,47 грн за загальний період з 12.08.2020 по 18.02.2021. На підтвердження розміру річних та інфляційних позивачем наведено у позовній заяві обґрунтовані розрахунки розміру річних та інфляційних.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором, або законом.

Згідно з пунктом 6.3 договору у випадку порушення відповідачем умов оплати за виконані роботи (надані послуги), у відповідності до вимог статті 625 ЦК України, відповідач сплачує позивачу суму боргу з врахуванням індексу інфляції та 28 % (двадцять вісім відсотків) річних від суми невиконаного грошового зобов`язання за весь період прострочення.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги, стосовно стягнення з відповідача на користь позивача 28 % річних в сумі 18 080,68 грн та інфляційних втрат в сумі 6 032,47 грн, нарахованих за загальний період з 12.08.2020 по 18.02.2021 є правомірними, обґрунтованими та підлягають задоволенню на підставі положень статті 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини першої, третьої статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частин першої, третьої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (стаття 79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини п`ятої статті 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, а тому підлягають задоволенню з урахуванням вищевикладеного.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір в сумі 2 328,94 грн покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 123, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Фермерського господарства «Поділля-Інвест» (42530, Сумська область, Липоводолинський район, с. Подільки, вул. Шкільна, буд. 7/1, ідентифікаційний код 34072036) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ерідон Тех» (08130, Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Кришталева, буд. 5, ідентифікаційний код 33870417) заборгованість з орендної плати за договором оренди сільськогосподарської техніки від 06.07.2020 № 06/07/2020 в сумі 123 400,31 грн (сто двадцять три тисячі чотириста гривень 31 коп.), пеню в сумі 7 748,86 грн (сім тисяч сімсот сорок вісім гривень 86 коп.), 28 % річних в сумі 18 080,68 грн (вісімнадцять тисяч вісімдесят гривень 68 коп.), інфляційні втрати в сумі 6 032,47 грн (шість тисяч тридцять дві гривні 47 коп.) та витрати по сплаті судового збору в сумі 2 328,94 грн (дві тисячі триста двадцять вісім гривень 94 коп.).

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 26 квітня 2021 року.

Суддя Ю.А. Джепа