УХВАЛА

29 квітня 2021 року

м. Київ

Справа № 915/1166/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кондратова І.Д. - головуючий, судді - Кролевець О.А., Стратієнко Л.В.,

розглянувши касаційну скаргу Державного підприємства "Племрепродуктор "Степове"

на рішення Господарського суду Миколаївської області

(суддя - Давченко Т.М.)

від 02.12.2020

та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду

(головуючий - Принцевська Н.М., судді - Діброва Г.І., Ярош А.І.)

від 15.03.2021

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агровет Продакшн"

до Державного підприємства "Племрепродуктор "Степове"

про стягнення грошових коштів у загальній сумі 274 026,42 грн,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Агровет Продакшн" звернулось з позовом до Державного підприємства "Племрепродуктор "Степове" про стягнення грошових коштів у загальній сумі 274 026, 42грн, із яких: 96 120, 27грн - пеня, 165 864,09 грн - 30 % річних, 12 042,06 грн - інфляційні втрати.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ "Агровет Продакшн" посилалось на неналежне виконання ДП "Племрепродуктор "Степове" зобов`язань за укладеним з позивачем договором поставки Д-2 від 12.11.2018 №78-ПВ на умовах відстрочення платежу, а саме, зобов`язань щодо своєчасної та у повному обсязі оплати поставленого товару, внаслідок чого на суми допущених прострочень позивачем нараховано пеню на підставі пункту 6.2 договору, 30 % річних та інфляційні втрати на підставі пункту 2.5 договору та частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 02.12.2020 позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 134 237,02 грн, із яких: 43 935,66 грн пеня; 78 259, 30 грн 30 % річних, 12 042, 06 грн інфляційні втрати, а також судовий збір, у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції визнав обґрунтованими позовні вимоги про стягнення з відповідача пені, 30 % річних та інфляційних втрат. Здійснивши оцінку ступеня вини відповідача у простроченні виконання зобов`язань за договором та причин неналежного виконання зобов`язань, врахувавши інтереси обох сторін, дійшов висновку про зменшення розміру стягуваної пені та 30 % річних на 50 відсотків.

15.03.2021 Південно-західний апеляційний господарський суд ухвалив постанову, якою рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Суд апеляційної інстанції погодившись з висновком суду першої інстанції, виходив з того, що наявні правові підстави для зменшення розміру належних до сплати відсотків річних на 50%, що є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань, проявом балансу між інтересами кредитора і боржника, узгоджується з нормами закону, які регулюють можливість такого зменшення, та є засобом недопущення використання відсотків річних ані як інструменту позивача для отримання безпідставних доходів, ані як способу відповідача уникнути відповідальності, тим більше, що стягнення інфляційних втрат, штрафу та частини заявленої до стягнення суми відсотків річних має забезпечити баланс інтересів сторін.

14.04.2021 Державне підприємство "Племрепродуктор "Степове" звернулося з касаційною скаргою на судові рішення, в якій просить їх скасувати в частині задоволення вимог про стягнення 43 935,66 грн - пені та 78 259,30 грн - 30% річних.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких мотивів.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 9 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, одним з основних засад (принципів) господарського судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження у визначених законом випадках.

Так, відповідно до пункту 2 частини 3 статті 287 цього Кодексу, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Частина 7 статті 12 Господарського процесуального кодексу України визначає, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" установлено у 2021 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2021 року у розмірі 2 270,00 грн.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 163 Господарського процесуального кодексу України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом позову у цій справі є стягнення 274 026,42 грн, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (500 х 2 270,00 грн).

У касаційній скарзі скаржник зазначає, що судові рішення підлягають касаційному оскарженню, оскільки скарга має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики щодо застосування положень частини 1 статті 233 Господарського кодексу України та частини 3 статті 509, частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, а також має для скаржника виняткове значення у зв`язку з стягненням підвищеної суми річних та пені.

Відповідач не погоджується з тим, що суд зменшив розмір пені та 30% річних на 50%, оскільки він вважає, що з урахуванням статті 3, частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, статті 233 Господарського кодексу України та статей 210, 236 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги майновий стан відповідача, об`єктивну неможливість виконати зобов`язання, суд мав зменшити розмір штрафних санкцій (пені) та 30% річних, відмовивши у їх стягненні повністю.

Наведені скаржником у касаційній скарзі доводи та аналіз оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Зазначені доводи скаржника зводяться до заперечення встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи з одночасним тлумаченням стороною власного викладення обставин справи та необхідністю повторного дослідження доказів, і в цілому до заперечення результату розгляду справи.

Зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності в законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення.

Верховний Суд зазначає, що застосоване у частині 3 статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України словосполучення "суд має право" та "може бути зменшений за рішенням суду" свідчить про те, що саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення. Натомість, вирішення цих питань не відноситься до повноважень Верховного Суду, завдання якого полягає лише у перевірці правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи.

Отже, Верховний Суд вважає, що скаржник у касаційній скарзі не довів обґрунтованість питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Доводи, що справа має виняткове значення для скаржника не свідчать про наявність підстав для відкриття касаційного провадження, оскільки саме власне твердження без належного обґрунтування не може бути визнано судом автоматичною підставою, на яку поширюється дія положення підпункту "в" пункту 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи те, що предмет позову у справі № 915/1166/20 не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та те, що Верховний Суд дійшов висновку про недоведеність Державним підприємством "Племрепродуктор "Степове" у касаційній скарзі належним чином фундаментального значення питання права для формування єдиної правозастосовчої практики, Верховний Суд не розглядає інші наведені скаржником підстави касаційного оскарження судового рішення у касаційній скарзі, оскільки у результаті касаційна скарга подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зважаючи на конкретні обставини цієї справи та відсутність обґрунтованих підстав, що підпадають під дію виключень з пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державного підприємства "Племрепродуктор "Степове" у справі № 915/1166/20 згідно з пунктом 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження Верховний Суд не розглядає заявлені у касаційній скарзі клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження та про відстрочку сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись нормами статті 234, пункту 2 частини 3 статті 287, пункту 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 915/1166/20 за касаційною скаргою Державного підприємства "Племрепродуктор "Степове" на рішення Господарського суду Миколаївської області від 02.12.2020 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.03.2021.

2. Касаційну скаргу разом з доданими до неї матеріалами направити скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий І. Кондратова

Судді О. Кролевець

Л. Стратієнко