ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2021 р. Справа№ 910/6161/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

при секретарі судового засідання Линник А.М.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 15.04.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Крамаренка Василя Анатолійовича на рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2021 (повний текст підписано 25.01.2021)

у справі №910/6161/20 (суддя Баранов Д.О.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Крамаренка Василя Анатолійовича

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про зобов`язання вчинити дії

В судовому засіданні 15.04.2021 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2020 Фізична особа-підприємець Крамаренко Василь Анатолійович звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про зобов`язання відповідача вчинити дії, визначені вимогами "Правил обслуговування залізничних під`їзних колій", затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000, спрямовані на укладення з позивачем, як власником ж/д колії, договору про подачу та збирання вагонів при станції Чернігів-Північний ДГТО "Південно-Західної залізниці".

Позов обґрунтований тим, що відповідач, починаючи з січня 2016 і по сьогодні відмовляється дотримуватись вимог Правил та вчиняти дії, спрямовані на укладання договору про подачу та збирання вагонів при станції Чернігів-Північний. Така протиправна бездіяльність AT "Українська залізниця" створює ФОП Крамаренку В.А. перешкоди щодо реалізації свого конституційного права, закріпленого в ст. 42 Конституції України та ст. 320 Цивільного кодексу України.

Короткий зміст рішень, прийнятих судами у даній справі та мотиви їх прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.01.2021 у справі №910/6161/20 в позові відмовлено.

Відмовляючи в позові, суд виходив з того, що позивач, звертаючись з позовом, в якому просить суд зобов`язати відповідача вчинити дії, визначені вимогами "Правил обслуговування залізничних під`їзних колій", затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000, спрямовані на укладення з ФОП Крамаренко В.А., як власником ж/д колії, договору про подачу та збирання вагонів при станції Чернігів-Північний ДГТО "Південно-Західної залізниці", на підтвердження своєї позиції не надав суду вірогідних доказів, які у свою чергу повинні були бути надані й AT "Українська залізниця" відповідно до пункту 3.3. Правил, а саме, документи, які підтверджують право власності ФОП Крамаренко В.А. на залізничну під`їзну колію, в т.ч. стрілку переводу № 92.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач 22.02.2021 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована неправильним застосуванням судом норм матеріального права, порушенням норм процесуального права.

Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до наступного:

- судом не вірно застосовано ст. 75 ГПК України, посилаючись на рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2018 у справі №910/11877/16, яким начебто встановлено, що стрілочний перевід 92 на момент укладання договору купівлі - продажу № 2 від 01.10.2010 належав третій особі - 2;

- рішенням Господарського суду міста Києва у справі від 26.09.2018, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.05.2019 у справі №910/11877/16, відмовлено у задоволенні зустрічного позову ПАТ "Українська залізниця" до Фізичної особи-підприємця Крамаренка Василя Анатолійовича та Підприємства «Управління виробничо - технічної комплектації» про визнання договору купівлі - продажу № 02 від 01.10.2010 недійсним;

- суд не врахував позицію Північного апеляційного господарського суду, викладену у постанові від 06.02.2020 у справі №910/5229/19, щодо преюдиційного значення рішення суду у справі №910/11877/16 відносно договору купівлі - продажу № 02 від 01.10.2010;

- суд невірно розуміє вимоги «Правил обслуговування залізничних колій», затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2020.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача заперечує проти доводів позивача, викладених в апеляційній скарзі, вказує, що судом було ґрунтовно досліджено всі надані сторонами докази, в тому числі досліджено обставини, встановлені судами у справах №910/11877/16, №927/923/18 та у справі №910/5229/19, на які посилався позивач.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача 10.03.2021 передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.03.2021 поновлено позивачу строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 15.04.2021.

Явка представників сторін

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 15.04.2021 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 15.04.2021 заперечував проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Позивач в судове засідання апеляційної інстанції 15.04.2021 не з`явився, по день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, оскільки явка позивача обов`язковою в судове засідання не визнавалась, колегія суддів вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність позивача за наявності його представника.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

Судом встановлено, що під час розгляду справи № 910/5229/19 були встановлені наступні обставини:

"01.10.2010 між УВТК (продавець) і ФОП Крамаренко В. А. (покупець) укладено договір купівлі-продажу № 2, відповідно до умов якого продавець зобов`язується передати (продати), а покупець зобов`язується прийняти у власність та оплатити (придбати) на умовах і протягом дії цього договору майно в кількості та за ціною, що зазначені у специфікації до даного договору, яка є його невід`ємною частиною (п. 2.1. договору).

Згідно із специфікацією № 1 від 01.10.2010 до договору об`єктом продажу є під`їзна залізнична колія станції Чернігів-Північний Південно-Західної залізниці, що належить продавцю в кількості 594 погонних метри, в т.ч. стрілка переводу № 92, № 94. Загальна вартість об`єкту продажу за договором складає 10 910,00 грн.

За змістом п.п. 4.1, 4.2 договору передача об`єкту продажу здійснюється продавцем протягом 5 календарних днів від дати укладення договору. Факт передачі об`єкту продажу покупцеві оформляється сторонами шляхом підписання двостороннього акту прийому-передачі, який становить невід`ємну частину договору.

Моментом переходу права власності на об`єкт продажу від продавця до покупця вважається дата підписання сторонами вищевказаного акта приймання-передачі (п. 4.3 договору).

На виконання умов договору між контрагентами підписано акт приймання-передачі майна, згідно якого продавець передав, а покупець прийняв майно у власність.

12.03.2012 позивач звернувся до начальника залізничної станції Чернігів-Північний з листом за вих. № 2, у якому просив оформити та затвердити паспорт на під`їзну колію та іншу необхідну технічну документацію.

З аналогічним за змістом листом 12.03.2012 та повторно 21.11.2012 до начальника залізничної станції Чернігів-Північний звернулося УВТК, яке просило переоформити на нового власника паспорт і необхідну технічну документацію.

На адвокатський запит від 24.02.2016 Виробничий підрозділ Чернігівська дистанція колії Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" повідомила про необхідність звернення з майнових питань до Укрзалізниці з усіма документами, що підтверджують право власності: проект, дозвіл на врізання стрілочного переводу в під`їзну колію залізниці, акт на право користування земельною ділянкою тощо.

09.12.2015 позивач звернувся до Укрзалізниці з заявою №9/12.2 про укладення договору про подачу і забирання вагонів при станції Чернігів-Північний ДГТО "Південно-Західна залізниця".

У відповідь на вказану заяву Укрзалізниця листом від 25.01.2016 № Ц-1/5-3/442-16 повідомила, що регіональна філія "Південно-Західна залізниця" не має документів, що підтверджують право власності ФОП Крамаренко В.А. на під`їзну колію та майновий комплекс позивача.

Листом від 16.02.2016 № ДН-1-452/174 виробничий підрозділ Київська дирекція залізничних перевезень Регіональної філії "Південна-західна залізниця" ПАТ "Українська залізниця" повернуло позивачу на доопрацювання пакет документів та виклало свої зауваження до них, вказавши що:

- надані Технічні паспорти колії та Інструкція про порядок обслуговування і організації руху на під`їзній колії не погоджені з Чернігівською дистанцією колії, начальником станції Чернігів-Північний та не затверджені;

- наданий договір купівлі-продажу від 01.10.2010 № 2 не може бути взятий до уваги, так як оформлений з порушенням ст. 657 ЦК України; договір підписаний зі сторони продавця довіреною особою на підставі довіреності №1, копія якої не надана;

- у зв`язку із непогодженням у наданому технічному паспорті меж з ТОВ "Чернігівагрошляхбуд" у залізниці є сумніви щодо приналежності ділянки під`їзної колії від граничного стовпчика стрілочного переводу № 92 до стрілочного переводу № 94 та самого стрілочного переводу № 94. Згідно технічного паспорту ТОВ "Чернігівагрошляхбуд" дана ділянка під`їзної колії та стрілочний перевод № 94 обліковуються за ТОВ "Чернігівагрошляхбуд". У разі примикання під`їзної колії ФОП Крамаренка В.А. до під`їзної колії підприємства необхідно надати копію відповідного листа погодження від ТОВ "Чернігівагрошляхбуд" строком на 5 років.

Листом від 28.03.2016 позивач звернувся до першого заступника начальника регіональної філії "Південно-західна залізниця" з проханням провести обстеження під`їзної колії для укладення договору про подачу та забирання вагонів при станції Чернігів-Північний, а також, як свідчить наявна в матеріалах справи копія опису до цінного листа, направляв до Київської дирекції залізничних перевезень документи для укладення договору.

25.04.2017 позивач повторно звернувся до Укрзалізниці з заявою про укладення договору про подачу і забирання вагонів, у відповідь на яку відповідач листом від 23.05.2017 № ЦЦМ-12/478 повідомив позивача, що повернеться до розгляду звернення після вирішення Вищим господарським судом України справи № 910/11877/16 по суті.

Позивач листом № 25/04.17-2 від 28.02.2019 звернувся до Укрзалізниці з заявою про укладення договору про подачу і забирання вагонів.

Листом від 03.04.2019 № ЦЦО-13/335 відповідач повідомив, що зможе повернутися до розгляду питання щодо укладення договору про подачу і забирання вагонів після отримання від позивача письмового звернення та пакета необхідних документів, вказавши про надання позивачеві обґрунтованої відповіді щодо вказаного питання листом Укрзалізниці від 25.01.2016 №Ц-1/5-3/442-16 та листом Міністерства інфраструктури України від 05.04.2016 №3487/24/10-16.

Посилаючись на те, що відповідач всупереч вимогам Правил відмовив в укладенні договору про подачу та забирання вагонів, позивач звернувся до суду із позовом у цій справі про зобов`язання Укрзалізниці укласти з ФОП Крамаренко В.А. договір про подачу та забирання вагонів при станції Чернігів-Північний ДГТО Південно-Західної залізниці.

Рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/11877/16 від 26.09.2018, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.05.2019, відмовлено у задоволенні зустрічного позову Укрзалізниці до ФОП Крамаренко В.А., Підприємства "Управління виробничо-технічної комплектації" про визнання договору купівлі-продажу від 01.10.2010 № 2 недійсним.

Предметом розгляду справи № 910/5229/19 були позовні вимоги позивача до відповідача про зобов`язання укласти договір про подачу та забирання вагонів.

За висновками суду апеляційної інстанції, з якими погодився й суд касаційної інстанції у постанові від 03.09.2020 у справі № 910/5229/19, сторонами не дотримано процедури укладення договору про подачу та забирання вагонів, визначеної Правилами, що стало підставою для відмови у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання Укрзалізниці укласти відповідний договір з позивачем.".

Позивач, звертаючись до суду з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про зобов`язання відповідача вчинити дії, визначені вимогами "Правил обслуговування залізничних під`їзних колій", затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000, спрямовані на укладення з позивачем, як власником ж/д колії, договір про подачу та збирання вагонів при станції Чернігів-Північний ДГТО "Південно-Західної залізниці", обґрунтовує позовні вимоги тим, що починаючи з січня 2016 і по сьогодні відповідач відмовляється дотримуватись вимог Правил та вчиняти дії, спрямовані на укладання договору про подачу та збирання вагонів при станції Чернігів-Північний. Така протиправна бездіяльність AT "Українська залізниця" створює ФОП Крамаренку В.А. перешкоди щодо реалізації свого конституційного права закріпленого в ст. 42 Конституції України та ст. 320 ЦК України.

Як про це зазначає позивач, станом на час перегляду судом апеляційної інстанції справи № 910/5229/19, він звернувся листом № 16/01/20 від 16.01.2020, в якому просив вчинити дії, визначені вимогами Правил, спрямовані на укладання з ФОП Крамаренко В.А., як власником ж/д колії, договору про подачу та збирання вагонів при станції Чернігів-Північний ДГТО Південно- Західної залізниці.

Втім, листом за № НЗ-1-08/227 від 11.02.2020 AT "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-західної залізниці" було повідомлено, що станом на 10.02.2020 від ФОП Крамаренка В.А. не надходило звернення щодо укладення договору про подачу та збирання вагонів при станції Чернігів-Північний та пакет документів відповідно до п. 3.3. Правил, які підтверджують право власності ФОП Крамаренка В.А. на залізничну під`їзну колію, в т.ч. стрілку переводу № 92. Зазначено, що AT "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-західної залізниці" зможе повернутися до розгляду питання щодо укладення договору після отримання від ФОП Крамаренка В.А. письмового звернення та пакету необхідних документів.

Однак, на переконання позивача, AT "Українська залізниця" у відповідності до зазначених Правил, після отримання від ФОП Крамаренка В.А. заяви № 09/12.2 від 09.12.2015 із доданим пакетом документів, зобов`язана була вчинити дії, передбачені п. 3.2 Правил, а саме направити комісію для проведення обстеження залізничної колії.

В подальшому, після виконання усіх умов, визначених п. 3.2 Правил, вчинити дії, визначені п. 3.3. Правил.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як передбачено ч. 2 ст. 20 ГК України, кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються зокрема шляхом установлення, зміни і припинення господарських правовідносин.

Згідно ч. 1 ст. 187 ГК України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов`язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов`язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

Відповідно до загальних умов укладання договорів, що породжують господарські зобов`язання, визначених ст. 179 ГК України, майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями (ч. 1 ст. 179 ГК України). Частиною шостою цієї статті передбачено, що суб`єкти господарювання, які забезпечують споживачів, зазначених у частині першій цієї статті, електроенергією, зв`язком, послугами залізничного та інших видів транспорту, а у випадках, передбачених законом, також інші суб`єкти зобов`язані укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції (послуг). Законодавством можуть бути передбачені обов`язкові умови таких договорів.

Порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту регламентовано Статутом залізниць України (далі - Статут).

Згідно п. 71 Статуту взаємовідносини залізниці з підприємством, порядок і умови експлуатації залізничних під`їзних колій визначаються договором. Порядок подачі і забирання вагонів і контейнерів на залізничній під`їзній колії встановлюється договором на експлуатацію залізничної колії (договором на подачу та забирання вагонів).

Як визначено п. 2.1. Правил обслуговування залізничних під`їзних колій, взаємовідносини залізниці з підприємствами, які виконують вантажні роботи на під`їзних коліях, визначаються договорами про експлуатацію під`їзних колій або договорами про подачу та забирання вагонів (додатки 1, 2).

Договори про подачу та забирання вагонів укладаються між залізницею і підприємствами, у разі обслуговування локомотивом залізниці під`їзних колій або окремих вантажних фронтів.

Договори розробляються з урахуванням технології роботи під`їзної колії і технології роботи станції примикання, а у відповідних випадках - з урахуванням єдиних технологічних процесів.

Згідно п. 3.1. Правил проект договору розробляється залізницею на підставі акта обстеження під`їзної колії (додаток 4).

Пунктом 3.2. Правил встановлено, що залізниця спільно з підприємством провадить обстеження під`їзної колії і її технічного оснащення. Результати обстеження оформлюються актом обстеження умов роботи на під`їзній колії і станції примикання, в якому вказуються всі дані про фактичний стан під`їзної колії, а саме: довжина під`їзної колії; площа ділянки землі (у кв. м), зайнята під`їзною колією, і окремо - зайнята спорудами підприємства у смузі відведення; відстань, за яку повинна стягуватися плата за подачу та забирання вагонів; розмір та характер вантажообороту; спеціалізація складських площ; вантажні фронти; наявність вантажних машин і механізмів та їх паспортна потужність; наявність контрагентів тощо. Акт обстеження підписують уповноважені представники залізниці і підприємства не пізніше 10 днів з дати обстеження.

У разі непогодження з даними, які внесено до акта обстеження, представник підприємства, який бере участь в обстеженні, зобов`язаний підписати акт і внести до нього свої мотивовані зауваження.

Акт складається у двох примірниках, один з яких залишається у підприємства, другий - у залізниці.

До акта обстеження власником під`їзної колії додається Інструкція про порядок обслуговування і організації руху на під`їзній колії, масштабний план з нанесеним на ньому розташуванням вантажних фронтів і механізмів, а також технічний паспорт і поздовжній профіль колії.

Разом з тим, як передбачено п. 3.3. Правил, до укладення нового договору про експлуатацію залізничної під`їзної колії (договору про подачу та забирання вагонів) власник колії та його контрагенти зобов`язані надати залізниці копії Статуту підприємства, документів, які засвідчують право підприємницької діяльності, та документи, які підтверджують право власності на залізничну під`їзну колію.

Пунктом 3.4 Правил передбачено, що оформлення договору про експлуатацію під`їзної колії та договору про подачу та забирання вагонів виконується в такому порядку:

- проект договору розробляється залізницею. Підписаний у двох примірниках проект договору надсилається на підпис підприємству. Підприємство підписує і повертає залізниці проект договору у двадцятиденний термін. Цей термін обчислюється: у разі пересилки проекту договору з посильним - з дати розписки про отримання договору, у разі пересилки поштою - з дати календарного штемпеля поштового відділення в пункті знаходження адресата. Якщо при підписанні договору в підприємства виникнуть заперечення стосовно його умов, то незалежно від цього воно підписує договір, складає протокол розбіжностей і направляє його у двох примірниках залізниці одночасно з підписаним договором. Наявність розбіжностей оговорюється в договорі. У разі неповернення залізниці підписаного проекту договору у двадцятиденний термін, договір набирає чинності в редакції залізниці;

- залізниця не пізніше ніж через 20 днів після отримання цього протоколу розбіжностей зобов`язана призначити день розгляду розбіжностей, про що вона має повідомити підприємство у десятиденний термін після отримання протоколу і не пізніше ніж за 10 днів до призначеної дати розгляду. Якщо залізниця у вказаний термін не призначить дату розгляду розбіжностей, договір набирає чинності в редакції підприємства. У випадку неприбуття представника підприємства у призначений термін для розгляду розбіжностей договір набуває чинності в редакції залізниці;

- розбіжності, що залишилися неврегульованими, оформлюються новим протоколом і у двадцятиденний термін після дня їх розгляду передаються залізницею до господарського суду. Якщо в указаний термін розбіжності не будуть направлені до арбітражного суду, то договір набуває чинності в редакції підприємства.

Такий порядок оформлення поширюється на додаткові угоди до договору, на його продовження, доповнення або часткові зміни.

У позовній заяві позивач зазначає, що він є власником під`їзної колії, в тому числі зі стрілочними переводами № 92, № 94, втім, суд першої інстанції правомірно не погодівся з такими твердженнями позивача, виходячи з наступного.

Право власності на стрілочний перевід № 92 обґрунтовується позивачем посиланням на договір купівлі-продажу від 01.10.2010 № 2, укладений між Підприємством "Управлінням виробничо-технологічної комплектації (УВТК) Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва (далі Продавець) та фізичною особою-підприємцем Крамаренко В.А. (далі - покупець), відповідно до умов якого продавець зобов`язався передати (продати), а покупець зобов`язався прийняти у власність та оплатити (придбати) на умовах і протягом дії договору майно в кількості та за ціною, що зазначені у специфікації до цього договору, яка є невід`ємною його частиною.

Відповідно до специфікації від 01.10.2010 № 1 до вищезазначеного договору, об`єктом продажу є під`їзна залізнична колія при станції Чернігів-Північний Південно-Західної залізниці, що належить Підприємству "Управління виробничо-технологічної комплектації (УВТК)" у кількості 594 погонних метрів, в т.ч. стрілка переводу № 92, № 94.

Між позивачем та відповідачем спір щодо прав на стрілочний перевід № 92 було розглянуто судами та винесено остаточне рішення у справі № 927/923/18.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.05.2019 у справі № 927/923/18, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 28.11.2019, у позові ФОП Крамаренка В.А. до АТ "Українська залізниця" про витребування майна з чужого незаконного володіння, а саме стрілочного переводу № 92, відмовлено.

Обґрунтовуючи відмову в позові ФОП Крамаренку, судами встановлено, що позивачем не надано доказів, що Підприємство "Управління виробниче технологічної комплектації (УВТК)" Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва було (чи стало в подальшому) власником спірного стрілочного переводу № 92, який передавався за договором купівлі-продажу № 2 від 01.10.2010, та відповідно, мало право його продавати на момент укладення договору з позивачем.

На підтвердження права власності продавця на спірне майно суду надані лише фінансові звіти та оборотно-сальдові відомості по рахунку 10 продавця. Однак, ці документи є лише формою бухгалтерського та фінансового обліку, що визначають склад, вартість та обсяг фінансових зобов`язань підприємства на конкретну дату і не відображають підстав знаходження майна у його власності (володінні).

Позивач не довів, що до нього за укладеним з Підприємством "Управління виробничо-технічної комплектації (УВТК)" Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва договором купівлі-продажу від 01.10.2010 № 2 перейшло право власності на спірне майно.

Постановою Верховного Суду від 18.02.2020 у справі № 927/923/18 рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2019 та постанова Північного апеляційного господарського суду від 28.11.2019 залишені без змін.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення у справі № 927/923/18, колегія суддів зауважила (п. 37 постанови), що в силу імперативних вимог ч. 4 ст. 75 ГПК України встановлений судовим рішенням у справі № 910/11877/16 факт належності саме ТОВ "Чернігівагрошляхбуд" спірного стрілочного переводу станом на дату укладення договору купівлі-продажу від 01.10.2010 має преюдиціальне значення та не підлягає повторному доказуванню під час розгляду цієї справи зі спору між тими самими сторонами.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 26.09.2018 у справі № 910/11877/16 досліджено Висновок експерта Чернігівського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України № 772/773/18-24 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 21.06.2018 за ухвалою суду від 15.01.2018 встановлено, а апеляційним судом підтверджено, що на момент укладення договору купівлі-продажу від 01.10.2010 № 2 стрілочний перевід № 92 належав Товариству з обмеженою відповідальністю "Чернігівагрошляхбуд".

У листі Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівагрошляхбуд" від 26.03.2012 № 106 зазначено, що листом від 14.04.2011 № 120 останнє надало згоду щодо передачі з балансу Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівагрошляхбуд" на баланс залізниці стрілочного переводу № 92.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 20.11.2008 припинено провадження у справі № 4/1456/12/3/2 про банкрутство підприємства "Управління виробничо-технологічної комплектації (УВТК)" Чернігівської корпорації агропромислового будівництва, затверджено звіт ліквідатора, копія якого додана як додаток до Технічного паспорта та відповідно до якого до ліквідаційної маси включено, але не реалізовано, залізничну колію 482 погонних метри.

За актом приймання-передачі майнових активів від 24.11.2008 ліквідатор підприємства "Управління виробничо-технологічної комплектації (УВТК)" Молчанов Ю.І. передав начальнику даного підприємства Крамаренку В.А. залізничну колію довжиною 482 погонних метри.

Крім цього, на підставі п. п. 3, 5 Висновку експерта Чернігівського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України №772/773/18-24 за результатами проведеної судової будівельно-технічної експертизи від 21.06.2018 з-поміж іншої встановлено, що на день укладання договору фактично підприємство "Управління виробничо-технологічної комплектації (УВТК)" Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва обслуговувало під`їзду колію протяжністю - 431,9 п.м., початок під`їзної колії від стиків рамної рейки стріл № 94 (навпроти граничного стовпчика стрілочного переводу та до виїзних залізничних воріт).

Касаційний суд у справі № 927/923/18, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, зазначив (пункт 39 постанови), що суд першої інстанції, обґрунтовуючи відмову в задоволенні первісного позову, цілком правомірно виходив з ненадання покупцем і продавцем доказів на підтвердження того, що Підприємство "УВТК" було чи стало у подальшому власником спірного стрілочного переводу, переданого за договором купівлі-продажу від 01.10.2010, та, як наслідок, мало право продавати спірне майно на момент укладення договору з позивачем за первісним позовом, а також з недоведеності ФОП Крамаренком В.А. того, що до нього на підставі укладеного з Підприємством договору перейшло право власності на спірне майно.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (п. 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1427 від 18.11.2003 "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 та юрисдикцію Європейського суду з прав людини").

Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Лише згадувані, але такі, що не одержали оцінку суду, обставини не можуть розглядатися як встановлені судом і не набувають властивості преюдиціальності.

Для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб`єктний склад спору. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до вимог ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За змістом ч. 1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

З огляду на встановлені судом обставини у справі № 910/11877/16 та у справі №927/923/18, що мають преюдиційне значення для розгляду даної справи, твердження позивача стосовно того, що йому на праві власності належить під`їзна залізнична колія при станції Чернігів-Північний Південно-Західної залізниці, яку він купив у підприємства "Управління виробничо-технологічної комплектації (УВТК)" у кількості 594 погонних метрів, в т.ч. стрілка переводу № 92, № 94, не відповідає дійсності, оскільки на час укладання договору купівлі-продажу від 01.10.2010 № 2 продавцю не належала: частина під`їзної залізнична колія - 162,1 метр; стрілочний перевід № 92.

Зазначене вказує на те, що між Підприємством "Управлінням виробничо-технологічної комплектації (УВТК)" Чернігівської обласної корпорації агропромислового та фізичною особою-підприємцем Крамаренко В.А. укладено договір купівлі-продажу від 01.10.2010 № 2, предметом якого є під`їзна залізнична колія з стрілочним переводом № 92, який не був у власності продавця.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що позивач, звертаючись з позовом, в якому просить суд зобов`язати відповідача вчинити дії, визначені вимогами "Правил обслуговування залізничних під`їзних колій", затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000, спрямовані на укладення з ФОП Крамаренко В.А., як власником ж/д колії, договору про подачу та збирання вагонів при станції Чернігів-Північний ДГТО "Південно-Західної залізниці" у підтвердження своєї позиції не надав суду вірогідних доказів, які у свою чергу повинні були бути надані й AT "Українська залізниця" відповідно до пункту 3.3. Правил, а саме, документи, які підтверджують право власності ФОП Крамаренко В.А. на залізничну під`їзну колію, в т.ч. стрілку переводу № 92.

Зокрема, це підтверджується тим, що подаючи заяву № 16/01/20 від 16.01.2020 (а.с. 6), позивач долучив лише копії заяв №09/12.2 від 09.11.2015, №25/04.17 від 25.04.2017 на двох аркушах, №25/04.17-2 від 28.02.2019 на двох аркушах та не надав документи, передбачені п.3.3. "Правил обслуговування залізничних під`їзних колій", на що звернув увагу відповідач у відповіді від 11.02.2020 №43-1-08/227 на ім`я ФОП Крамаренка В.А. (а.с. 7).

При цьому, позивач звертаючись з даним позовом, не надав суду інших доказів, що підтверджують право власності ФОП Крамаренко В.А. на залізничну під`їзну колію, в т.ч. стрілку переводу № 92, аніж тих, яким була надана оцінка при розгляді справ №910/11877/16 та № 927/923/18.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірних висновків про відмову у задоволенні вимоги позивача про зобов`язання відповідача вчинити дії, визначені вимогами "Правил обслуговування залізничних під`їзних колій", затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000, спрямовані на укладення з ФОП Крамаренко В.А., як власником ж/д колії, договору про подачу та збирання вагонів при станції Чернігів-Північний ДГТО "Південно-Західної залізниці".

Твердження апелянта щодо невірного застосування судом ст. 75 ГПК України не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, оскільки судом першої інстанції було ґрунтовно досліджено обставини, встановлені під час розгляду справ №910/11877/16, №927/923/18, №910/5229/19.

Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують вірного по суті рішення суду, при ухваленні якого судом надано оцінку як кожному доказу окремо, так і в їх сукупності, вірно встановлено характер спірних правовідносин та в цілому правильно застосовані норми матеріального права, які їх регулюють.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції про відмову в позові, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що у апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б прийти до висновку про помилковість висновків суду першої інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).

За таких обставин решту аргументів позивача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про відмову в позові.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Крамаренка Василя Анатолійовича на рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2021 у справі №910/6161/20.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Крамаренка Василя Анатолійовича на рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2021 у справі №910/6161/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2021 у справі №910/6161/20 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/6161/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови підписано 27.04.2021.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко