ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2021 року м. Черкаси справа № 925/393/21

Господарський суд Черкаської області у складі: головуючого - судді Г.М.Скиби, за участю секретаря судового засідання Л.В.Романенко, за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду розглянув справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ», м. Черкаси, пр-т Хіміків, 76

до Автогаражного кооперативу «Аврора 3», м. Черкаси, вул. Припортова (Г.Сталінграду), 22А

про стягнення 48952,30 грн заборгованості за теплопостачання

за участю повноважних представників сторін:

від позивача: Лекіашвілі В.В. за довіреністю;

від відповідача: Підкуйко А.М. за посадою.

Приватне акціонерне товариство «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» звернулось в господарський суд Черкаської області з позовом до Автогаражного кооперативу «Аврора 3» про стягнення заборгованості за Договором №722 від 01.08.2012 про постачання теплової енергії в гарячій воді - в розмірі 48952,30 грн., та відшкодування судових витрат.

Короткий опис руху справи:

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 24.03.2021 суд відкрив провадження у справі, справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження. Судове засідання розгляду справи призначено на 22.04.2021.

У судовому засіданні:

представник позивача вимоги підтримав та просить їх задовольнити. З відповідачем укладався Договір про постачання теплової енергії в гарячій воді, договір виконаний, гроші за послуги теплопостачання за умовами договору отримані позивачем повністю, але позивач здійснив перерахування вартості наданих послуг за листопад грудень 2018 на вимогу НКРЕ КП.

Представник відповідача вимоги заперечив та вказав на повне належне виконання умов договору з позивачем, відсутність кошторисних видатків та ресурсів на погашення такого перерахунку та відсутність відповідного обов`язку сплатити таку вимогу. Відзив не подано з мотивів безпідставності вимог позивача.

Інших доказів сторонами не надано.

Сторони не змогли вирішити спір в позасудовому порядку.

В судовому засіданні 22.04.2021 були проголошені вступна та резолютивна частини рішення суду відповідно до приписів ст. 240 ГПК України.

Судом встановлено та перевірено доказами такі взаємовідносини сторін та обставини:

01.08.2012, між позивачем відокремленим підрозділом «Черкаська ТЕЦ» ПАТ «Черкаське хімволокно» (як постачальником послуг) та відповідачем АК «Аврора3» (як кінцевий споживач послуги теплопостачання) було укладено договір №722 про постачання теплової енергії в гарячій воді (а.с. 4-5).

Відповідно п.10.4 договору договір вважається щорічно пролонгованим з дня спливу попереднього строку його дії на наступний річний строк, якщо за місяць до закінчення строку дії договору від жодної зі сторін не надійшло до іншої сторони заяви про його припинення.

Відповідно п.1.1 договору позивач зобов`язується постачати відповідачу теплову енергію, а відповідач зобов`язався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами(цінами) в терміни, передбачені договором.

Відповідно п.п. 5.1 та 2.2 договору встановлено, що облік спожитої енергії здійснюється відповідачем за показниками приладів комерційного обліку тепла.

Позивач має статус суб`єкта природної монополії та провадить діяльність, ліцензування якої здійснює НКРЕ КП.

Спірним є період постачання тепла та оплати по тарифу в листопаді та грудні 2018. На виконання умов Договору позивач поставив відповідачу теплову енергію вартістю:

- листопад 2018 року: 28,3 Гкал по тарифу 1048,34 грн/1 Гкал тепла (з ПДВ 20%) на суму 35601,62 грн, та виставлено рахунок-фактуру №4218 від 30.11.2018 за спожиту теплову енергію у листопаді 2018 року на суму 35601,62 грн (з ПДВ);

- грудень 2018 року: 46,89 Гкал по тарифу 1048,34 грн/1Гкал тепла (з ПДВ 20%) на суму 58987,99 грн, та виставлено рахунок фактуру №4800 від 31.12.2018 за спожиту теплову енергію у грудні 2018 року на суму 58987,99 грн. (з ПДВ) (а.с. 7).

У лютому 2020 року позивачем виконано перерахунок: теплова енергія за

період листопад-грудень 2018 року згідно показників приладу комерційного обліку 29,58 Гкал на суму 33824,14 грн (з ПДВ), з урахуванням оплати відповідача по раніше виставленим рахункам, по тарифу 1590,88 грн/1Гкал тепла та надіслано відповідачеві рахунок-фактуру №1011 від 29.02.2020 за спожиту у листопаді грудні 2018 теплову енергію на суму 48952,30 грн (з ПДВ) (а.с. 8).

Тариф 1048,34 грн за 1 Гкал тепла встановлений на підставі Постанови Національної Комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №404 від 14.06.2018.

Перерахунок у лютому 2020 року здійснено у відповідності до підпункту 2 п. 2 постанови НКРЕКП України від 17.12.2019 №2884 «Про накладення штрафу на ПРАТ «Черкаське хімволокно» за порушення Ліцензійних умов з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії, необхідності усунення порушень та здійснення заходів державного регулювання».

Таким чином, позивач здійснив перерахунок та нарахував відповідачу різницю вартості спожитої теплової енергії за тарифами, встановленими постановою НКРЕКП від 29.12.2015 №3225 (із змінами, внесеними постановою НКРЕКП від 27.02.2018 №239) і тарифами, встановленими постановою НКРЕКП від 14.06.2018 №404.

Всього за Договором відпущено 75,19 Гкал на загальну суму 94589,62 грн (з ПДВ), що підтверджується рахунком-фактурою №1011 від 29.02.2020 (а.с. 8).

Відповідач повністю та своєчасно розрахувався за поставлену у період з листопада по грудень 2018 року теплову енергію по тарифу 1048,34 грн/1Гкал по виставлених постачальником щомісячних рахунках, що підтверджено позивачем.

Різниця між тарифом, за яким відповідач фактично розрахувався із позивачем, і тарифом, за яким позивач здійснив перерахунок вартості поставленої відповідачу за Договором теплової енергії, складає 952,90 грн за 1 Гкал тепла (1590,88 грн 1048,34 грн = 952,90 грн).

Позивач вважає, що відповідач зобов`язаний сплатити позивачу вартість поставленої теплової енергії за Договором, з урахуванням здійсненого позивачем перерахунку, в сумі 48952,30грн (з ПДВ) за спожиту теплову енергію у листопаді-грудні 2018 року, що є предметом спору.

Відповідач вимоги заперечив та вказав на повне належне виконання умов спірного договору та неможливість достягнення оплати за послугу, яка вже спожита і була своєчасно оплачена.

Інших доказів суду не надано.

Оцінюючи пояснення учасників та докази у справі в їх сукупності та за внутрішнім переконанням, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають до задоволення.

Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно положень Пленуму ВГСУ від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» при прийнятті рішення суд має врахувати майнові інтереси сторін, не надаючи переваги одному учаснику над іншим. Рішення має ґрунтуватися на повній та всебічній оцінці доказів у конкретній справі.

Відповідно до приписів ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Позивач звернувся в господарський суд Черкаської області з позовом про стягнення донарахованої заборгованості за отримане та спожите тепло відповідачем за договором №722 від 01.08.2012 про постачання теплової енергії в гарячій воді.

Згідно з ч. 3 ст. 5 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання повинні здійснювати свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Частина 2 ст. 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає зобов`язання особи при здійсненні своїх прав утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

За приписами ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Статтею 14 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Суд погоджується з доводами учасників, що їх дії були направлені на настання певних юридичних наслідків, що охоплюється положеннями ст.ст. 4, 11 Цивільного кодексу України.

Позивач є самостійною юридичною особою, з внесенням даних в ЄДРПОУ, з присвоєнням реєстраційного коду. Позивач є суб`єктом природної монополії. Позивач здійснює ліцензовану господарську діяльність ліцензія № 374 від 30.11.2012 на постачання теплової енергії (переоформлено рішенням від 29.12.2016 №2444) (а.с. 13).

Ціни (тарифи) на теплопостачання є предметом державного регулювання.

Відповідач є самостійною юридичною особою та не є прибутковою організацією.

Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як встановлено судом та підтверджується зібраними у справі доказами, за своєю правовою природою договір, укладений сторонами є договором постачання енергоносіїв приєднаними мережами (з елементами послуги) та регулюється положеннями параграфу 5 Глави 54 Цивільного кодексу України.

Суд враховує презумпцію правомірності правочину (ст. 204 ЦК України), пріоритет умов договору та неприпустимість внесення змін в умови договору після його виконання.

Відповідно до положень ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Предметом спору є донарахування позивачем вартості спожитої відповідачем теплової енергії в листопаді-грудні 2018 року (та ним оплаченої).

Тарифи на теплову енергію встановлюються Національною комісією регулювання ринку комунальних послуг України та не є предметом узгодження між сторонами та може змінюватись протягом дії цього Договору. На момент укладення договору тариф становить 1048, грн. за 1 Гкал (без ПДВ).

За умовами договору позивач поставив та передав відповідачеві теплову енергію в гарячій воді:

- листопад 2018 року: 28,3 Гкал по тарифу 1048,34 грн/1 Гкал + ПДВ 20% на суму 35601,62 грн та виставлено рахунок-фактуру №4218 від 30.11.2018 за спожиту теплову енергію у листопаді 2018 року на суму 35601,62 грн (з ПДВ);

- грудень 2018 року: 46,89 Гкал по тарифу 1048,34 грн/1Гкал +ПДВ 20% на суму 58987,99 грн та виставлено рахунок фактуру №4800 від 31.12.2018 за спожиту теплову енергію у грудні 2018 року на суму 58987,99грн (з ПДВ) (а.с. 7).

Але у лютому 2020 року позивач в односторонньому порядку зробив перерахунок наданої, спожитої та вже оплаченої відповідачем послуги: теплова енергія за період листопад-грудень 2018 року згідно показників приладу комерційного обліку 29,58 Гкал на суму 33824,14грн (з ПДВ), з урахуванням оплати відповідача по раніше виставленим рахункам, по тарифу 1590,88 грн/1Гкал та надіслано рахунок-фактуру №1011 від 29.02.2020 за спожиту у листопаді грудні 2018 року теплову енергію на суму 48952,30 грн (з ПДВ) (а.с. 8).

За ініціативою та на підставі постанови НКРЕКП від 17.12.2019 №2884

«Про накладення штрафу на ПрАТ «Черкаське хімволокно» за порушення ліцензійних умов з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії, необхідності усунення порушень та здійснення заходів державного регулювання» позивача зобов`язано провести перерахунок недонарахованих коштів за спожиту енергію за період з 28 жовтня по 31 грудня 2018, що стало причиною звернення позивача до суду для примусового стягнення нарахованих коштів. Заявлена заборгованість по рахунку на оплату за спожиту енергію в листопаді-грудні 2018 на суму 48952,30 грн є предметом спору.

Регулятор у сфері енергетики Національна комісія КРЕКП не є стороною спірного договору.

Відповідно до п. 5 частини 4 ст. 36 ЗУ «Про публічні закупівлі» в редакції на час дії Договору, істотні умови договору не можуть бути змінені після його підписання, крім встановлених винятків, зокрема випадку узгодженої зміни ціни в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг).

Станом на 01.01.2020 заборгованість відповідача по виконанню договору відсутня. Оплата проведена платіжними дорученнями відповідачем своєчасно.

Суд також враховує, що постанова НКРЕКП №239 від 27.02.2018 була опублікована 27.10.2018 «Урядовий кур`єр» №202;

постанова НКРЕКП №404 від 14.06.2018 була опублікована 15.08.2018.

Стосовно вимог про сплату. У відповідача відсутні грошові зобов`язання за виконаним договором на момент звернення позивача з позовом. Вимоги позивача не ґрунтуються на приписах закону. Виставлення відповідачеві рахунку в 2020 році на додаткову оплату вже спожитої та оплаченої послуги листопада-грудня 2018 року слід розцінювати як ознаки зловживання правом позивачем, що є неприпустимим з огляду на приписи ст. 13 ЦК України

Зміна ціни, тарифу, вартості послуги не допускається за виключенням здешевлення послуги у спірному періоді. Вимоги НКРЕКП до позивача про перерахунок тарифу не можуть бути застосовані позивачем до відповідача до припиненого належним виконанням умов договору у спірні періоди опалювального сезону листопада грудня 2018.

Відповідно до ст.ст. 74, 76-79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права.

Суд при прийнятті рішення враховує правові позиції та практику Європейського суду з прав людини як джерело права, згоду на застосування якого надано Верховною Радою України (п. 4 ст. 11 ГПК України):

- принцип правової певності та юридичної визначеності, в тому числі недопустимість ревізування рішень судів, які набрали законної сили з підстав бажання зацікавленої особи в переоцінці доказів (рішення «Агрокомплекс проти України» №23465/03 від 08.03.2012);

- принцип загальної оцінки судом відносин сторін та відсутності обов`язку суду давати оцінку кожній вимозі сторін (рішення «Серявін проти України» №4909/04 від 10.02.2010, рішення «Трофімчук проти України» № 4241/03 від 28.10.2010);

- принцип повноти та межі обгрунтування рішення судом в залежності від характеру рішення (рішення «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, серія А, №303-А, п. 29);

- принцип поваги до права на володіння своїм майном (рішення «Желтяков проти України» №4994/04 від 09.09.2011).

У пункті 70 рішення від 18 січня 2001 року у справі "Чепмен проти Сполученого Королівства" («Chapman vs. the United Kingdom»), заява №27238/95, Європейський суд з прав людини наголосив на тому, що в інтересах правової визначеності, передбачуваності та рівності перед законом суд не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності належної для цього підстави.

У пункті 49 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів про якість судових рішень зазначається, що судді повинні послідовно застосовувати закон. Однак, коли суд вирішує відійти від попередньої практики, на це слід чітко вказувати в рішенні.

Суд вважає, що Позивачем не доведено порушення свого права з викладених ним підстав з боку відповідача.

У суду відсутні правові підстави для задоволення позову, тому в задоволенні позову належить відмовити повністю з мотивів безпідставності, недоведеності та необґрунтованості вимог.

За таких умов судові витрати в розмірі судового збору відповідно до приписів ст. 129 ГПК України належить покласти на позивача та не стягувати.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-241 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Приватного акціонерного товариства Черкаське хімволокно в особі Відокремленого підрозділу Черкаська ТЕЦ, м. Черкаси, проспект Хіміків, 76, ідентифікаційний , номер рахунку в банку невідомий

до Автогаражного кооперативу «Аврора 3», м. Черкаси, вул. Припортова (Г.Сталінграду), 22А, ідентифікаційний , номер рахунку в банку невідомий

про стягнення 48952,30 грн заборгованості відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складення повного судового рішення. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу безпосередньо до суду апеляційної інстанції на вказане рішення чи через господарський суд Черкаської області.

Повне рішення складено 26.04.2021.

Суддя Г.М.Скиба