ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" квітня 2021 р. Справа №914/2251/20

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд, в складі:

головуючого (судді-доповідача): Бойко С.М.,

суддів: Матущака О.І.,

Якімець Г.Г.,

секретар судового засідання Харів М.Ю.,

від позивача Данильчук В.М. (ордер №1042185 від 21.10.2020);

від відповідача Цимбала І.З.(ордер №1052021 від 23.12.2020);

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 б/н від 23.02.2021 (вх.№01-05/718/21 від 23.02.2021)

на рішення Господарського суду Львівської області від 28.01.2021, суддя: Коссак С.М., м. Львів, повний текст рішення складено 04.02.2021,

за позовом Гвоздь Ореста Юрійовича, який діє в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю «Львів Інвест Буд», м. Львів,

до відповідача ОСОБА_2 , м. Львів,

про стягнення збитків у розмірі 359 837,71 грн., завданих господарському товариству його посадовою особою, повноваження якої припинені,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

02.09.2020 в Господарський суд Львівської області звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Львів Інвест Буд» (далі по тексту ТОВ «Львів Інвест Буд») з позовом про стягнення з ОСОБА_2 (далі по тексту ОСОБА_2 ) збитків у розмірі 359 837,71 грн., які завдані ним у період з 19.09.2013 по 29.07.2019, перебуваючи на посаді директора.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач, перебуваючи на посаді директора ТОВ «Львів Інвест Буд», без відома єдиного засновника цього товариства, уклав з фізичною особою-підприємцем Ванівською Оленою Богданівною договір від 01.06.2017 про надання юридичних послуг згідно яким на підставі рішення Господарського суду Львівської області від 15.01.2020 у справі №914/2273/19 з позивача стягнуто 322 055,01 грн. та 37 782,70 грн., які пов`язані з примусовим виконання цього рішення. Оскільки ТОВ «Львів Інвест Буд» не здійснювало жодної господарської діяльності та не отримувало прибутків, то укладення вищезазначеного правочину свідчить про умисне заподіяння відповідачем збитків товариству.

Правовими підставами позову зазначає ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України, ч. 1, 2 ст. 89, ч. 1 ст. 167, ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України, ст. 23, 41, 59, 61, 62 Закону України «Про господарські товариства», ч. 1 ст. 28, ч. 2, 3 ст. 31, ч. 1-4 ст. 39, ч. 1, 2 ст. 40, ч. 1 ст. 42 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 28.01.2021 відмовлено у задоволенні вищезазначеного позову, оскільки не доведено наявності в діях відповідача складу цивільного правопорушення. Відповідач мав достатній обсяг повноважень для укладення договору від 01.06.2017 про надання юридичних послу, а надані позивачем докази не підтверджують протиправної поведінки відповідача при укладенні зазначеного договору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задоволити позовні вимоги повністю, у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, що подала апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що:

1)суд першої інстанції не надав оцінки договору від 01.06.2017 про надання юридичних послуг, податковим деклараціям з податку на прибуток підприємства з 2013 року по 2018 рік, фінансовим звітам суб`єкта малого підприємництва з 2013 року по 2018 рік, заяві від 06.03.2018 про відшкодування збитків у розмірі 329 852,47 грн., а тому неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи;

2)висновок місцевого господарського суду про те, що при укладенні договору від 01.06.2017 про надання юридичних послуг відповідач діяв належно та добросовісно в інтересах позивача не відповідає фактичним обставинам справи;

3)суд першої інстанції обмежився тим, що протиправна поведінка відповідача може полягати виключно у вчиненні дій, які суперечать статуту, однак не врахував, що така вчинялась з наміром завдати шкоду позивачу, оскільки відповідач об`єктивно міг передбачити негативні наслідки, які настануть внаслідок укладення договору від 01.06.2017 про надання юридичних послуг;

4)суд першої інстанції застосував до спірних правовідносин ст.ст. 44, 45 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», які не підлягали застосуванню;

5)місцевий господарський суд безпідставно не застосував положення ст.ст. 20, 54 ГПК України, які підлягали застосуванню;

6)висновок суду про те, що позивач не довів погіршення фінансового становища ТОВ «Львів Інвест Буд» станом на 2017 рік не узгоджується з обставинами про те, що це в цього товариства виник борг у розмірі 359 837,71 грн.;

7)висновки суду про те, що ризики зловживання посадовою особою товариства своїми обов`язками визначено порядок скликання зборів не спростовує факту заподіяння збитків товариству;

Узагальнені доводи та заперечення відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач погодився з висновками місцевого господарського суду, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення місцевого господарського суду без змін. Доводи відзиву на апеляційну скаргу аналогічні висновкам місцевого господарського суду, що викладені у оскаржуваному рішенні.

Позивачем не доведено фактичного понесення витрат, а тому наявність обов`язку оплатити суму не може вважатись збитками у розумінні ст. 224 Господарського кодексу України. Дії відповідача при укладенні договору від 01.06.2017 про надання юридичних послуг не є винними та протиправними.

В судове засідання 21.04.2021 представники сторін з`явилися.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі, просив її задоволити, рішення суду першої інстанції скасувати, та прийняти нове, яким задоволити позовні вимоги повністю.

Представник відповідача підтримав доводи викладені у відзиві на апеляційну скаргу та просив рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши доводи і заперечення, наведені в апеляційній скарзі та відзивах на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нового про задоволення позову.

Згідно встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин вбачається, що спір у даній справі виник з приводу стягнення збитків, завданих позивачу, його посадовою особою - колишнім директором ТОВ.

Правовою підставою такого позову є приписи статті 54 Господарського процесуального кодексу України, згідно з частиною 1 якої власник (учасник, акціонер) юридичної особи, якому належить 10 і більше відсотків статутного капіталу товариства (крім привілейованих акцій), або частка у власності юридичної особи якого становить 10 і більше відсотків, може подати в інтересах такої юридичної особи позов про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі її посадовою особою.

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 належить частка в розмірі 100% статутного капіталу ТОВ «Львів Інвест Буд» (а.с.14,т.1).

Згідно з положеннями статей 92, 97 ЦК України управління товариством здійснюють його органи, до яких відносяться загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. Якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов`язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі.

Відповідно до частин першої та другої статті 99 ЦК України, загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. Виконавчий орган товариства може складатися з однієї або кількох осіб. Згідно з частинами першою - четвертою статті 62 Закону України «Про господарські товариства» у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган: колегіальний (дирекція) або одноособовий (директор). Дирекцію очолює генеральний директор. Членами виконавчого органу можуть бути також і особи, які не є учасниками товариства. Дирекція (директор) вирішує усі питання діяльності товариства, за винятком тих, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників. Загальні збори учасників товариства можуть винести рішення про передачу частини повноважень, що належать їм, до компетенції дирекції (директора). Дирекція (директор) підзвітна загальним зборам учасників і організує виконання їх рішень. Дирекція (директор) не вправі приймати рішення, обов`язкові для учасників товариства. Дирекція (директор) діє від імені товариства в межах, встановлених даним Законом та установчими документами.

Частиною п`ятою статті 65 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначено, що керівник підприємства без доручення діє від імені підприємства, представляє його інтереси в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, інших організаціях, у відносинах з юридичними особами та громадянами, формує адміністрацію підприємства і вирішує питання діяльності підприємства в межах та порядку, визначених установчими документами.

Відповідно до частини другої статті 89 ГК України, посадові особи відповідають за збитки, завдані ними господарському товариству. Відшкодування збитків, завданих посадовою особою господарському товариству її діями (бездіяльністю), здійснюється у разі, якщо такі збитки були завдані: діями, вчиненими посадовою особою з перевищенням або зловживанням службовими повноваженнями; діями посадової особи, вчиненими з порушенням порядку їх попереднього погодження або іншої процедури прийняття рішень щодо вчинення подібних дій, встановленої установчими документами товариства; діями посадової особи, вчиненими з дотриманням порядку їх попереднього погодження або іншої процедури прийняття рішень щодо вчинення відповідних дій, встановленої товариством, але для отримання такого погодження та/або дотримання процедури прийняття рішень посадова особа товариства подала недостовірну інформацію; бездіяльністю посадової особи у випадку, коли вона була зобов`язана вчинити певні дії відповідно до покладених на неї обов`язків; іншими винними діями посадової особи.

За змістом приписів частини другої статті 89 ГК України посадові особи відповідають за збитки, заподіяні ними господарському товариству, в межах і порядку, передбачених законом.

Згідно зі статтею 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

За частинами першою та другою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом положень статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Із аналізу вищенаведених норм вбачається, що однією з підстав виникнення зобов`язання є заподіяння шкоди (збитків) іншій особі, а для застосування такої міри відповідальності як відшкодування шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; збитків (шкоди); причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками (шкодою); наявності вини особи, яка заподіяла збитки (шкоду). За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

При цьому, саме на позивача покладено обов`язок доведення факту протиправної поведінки, розміру завданої шкоди та прямого причинного зв`язку між порушенням зобов`язання та шкодою.

01.06.2017 між ТОВ "Львів Інвест Буд" (замовник) та ФОП Ванівською О.Б. (виконавець) укладено договір про надання юридичних послуг (далі - договір). Згідно з пунктом 1.1. договору замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання надавати замовнику юридичні послуги з правових питань, що виникають у результаті господарської діяльності замовника в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Пунктом 4.1 договору встановлено, що вартість послуг за цим договором визначається в розмірі 12 000,00 грн. за 1 місяць. Договір, згідно п. 9.1., діє протягом 20 місяців, а саме до 01.02.2019, проте у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.

Судом встановлено, що ФОП Ванівська О.Б. надала ТОВ "Львів Інвест Буд" послуги на загальну вартість 240'000,00 грн., що підтверджується актами приймання-передачі наданих послуг: № 1 від 01.07.2017 на суму 12'000,00 грн; № 2 від 01.08.2017 на суму 12'000,00 грн.; № 3 від 01.09.2017 на суму 12'000,00 грн.; № 4 від 01.10.2017 на суму 12'000,00 грн.; № 5 від 01.11.2017 на суму 12'000,00 грн.; № 6 від 01.12.2017 на суму 12'000,00 грн.; № 7 від 31.12.2017 на суму 12'000,00 грн. ;№ 8 від 01.02.2018 на суму 12'000,00 грн. № 9 від 01.03.2018 на суму 12'000,00 грн. № 10 від 01.04.2018 на суму 12'000,00 грн. ;№ 11 від 01.05.2018 на суму 12'000,00 грн.; № 12 від 01.06.2018 на суму 12'000,00 грн. № 13 від 01.07.2018 на суму 12'000,00 грн.; № 14 від 01.08.2018 на суму 12'000,00 грн. ; № 15 від 01.09.2018 на суму 12'000,00 грн. ; № 16 від 01.10.2018 на суму 12'000,00 грн.; № 17 від 01.11.2018 на суму 12'000,00 грн. ;№ 18 від 01.12.2018 на суму 12'000,00 грн. ; № 19 від 31.12.2018 на суму 12'000,00 грн.; № 20 від 01.02.2019 на суму 12'000,00 грн.

На момент укладення цієї угоди директором був відповідач, що підтверджується накаом №1/2013 від 19.09.2013 про призначення директора та рішення загальних зборів, які оформлені протоколом №1 від 29.07.2019, яким його звільнено з посади директора.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 15.01.2020 у справі №914/2273/19 позов фізичної особи - підприємця Ванівської Олени Богданівни задоволено частково та стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Львів Інвест Буд" на користь фізичної особи - підприємця Ванівської Олени Богданівни 240 000,00 грн. основної заборгованості, 82 022,13 грн. пені та 4 830,34 грн. відшкодування витрат на оплату судового збору.

Рішення суду набрало законної сили і не було предметом апеляційного оскарження.

Постановою про відкриття виконавчого провадження від 18.02.2020 ВП №61309261 державного виконавця Франківського відділу ДВС у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) відкрито виконавче провадження на підставі наказу №914/2273/19, виданого 15.01.2020 Господарським судом Львівської області.

Загальна сума збитків, зазначена у позові в розмірі 359 837, 71 грн. складається з:

- 322 002,13 грн., що стягнуті на користь ФОП Ванівської згідно з рішенням Господарського суду Львівської області від 15.01.2019 року по справі № 2273/19 (240 000,00 грн. - сума основного боргу та 82 002,13 грн. - пеня);

- 4 830,34 грн. - судовий збір, що стягнутий з ТОВ «Львів Інвест Буд» на користь ФОП Ванівської О.Б. згідно з рішенням Господарського суду Львівської області від 15.01.2019 року по справі № 914/2273/19;

- 32 685,24 грн. - виконавчий збір згідно з постановою Франківського відділу ДВС у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 18.02.2020 року в межах виконавчого провадження № 61309261;

- 300,00 грн. - витрати виконавчого провадження згідно з постановою Франківського відділу ДВС у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 18.02.2020 року в межах виконавчого провадження № 61309261.

Згідно інформації про виконавче провадження від 26.08.2020, наданої позивачем, на майно товариства накладено арешт та звернуто стягнення на кошти на рахунках боржника у сумі 359 837,71 грн.

Досліджуючи питання правомірності дій відповідача, суд першої інстанції взяв до уваги те, що:

1)директор діяв в межах повноважень, визначених Статутом товариства;

2)у штаті товариства відсутня посада юриста, а тому укладення договору у 2017 році є виправданим і не може свідчити про укладення договору з перевищенням повноважень (ст. 241 ЦК України);

3)договір не визнався недійсним чи нікчемним;

4)укладаючи договір у 2017 році, керівник товариства не міг передбачити негативні наслідки господарської діяльності товариства протягом 2018 - 2019 років, оскільки цей договір не врегульовував питання відчуження майна, кредитних запозичень чи вчинення інших дій щодо розпорядження майном чи коштами товариства.

Разом з тим, у постанові Верховного Суду від 04.12.2018 у справі №910/21493/17, на яку посилається скаржник, зазначено, що суд звертає увагу на довірчий характер відносин між господарським товариством та його посадовою особою (зокрема директором чи генеральним директором), у зв`язку з чим протиправна поведінка зазначеної особи може виражатись не лише у невиконанні нею обов`язків, прямо встановлених установчими документами товариства, чи перевищенні повноважень при вчиненні певних дій від імені товариства, а й у неналежному чи недобросовісному виконанні таких дій без дотримання меж нормального господарського ризику, з особистою заінтересованістю чи при зловживанні своїм розсудом, прийнятті очевидно необачних чи марнотратних рішень.

У постанові від 22.10.2019 у справі №911/2129/17 Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що правовідносини між товариством та керівником мають довірчий характер, а протиправна поведінка посадової особи полягає у неналежному та недобросовісному виконанні певних дій, без дотримання меж нормального господарського ризику, з особистою заінтересованістю чи при зловживанні своїм посадовими обов`язками за власним умислом (розсудом), прийнятті очевидно необачних, марнотратних та завідомо корисливих на користь такої посадової особи рішень. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.02.2021 у справі №904/982/19.

Положеннями статті 92 ЦК України та статті 89 ГК України передбачено відповідальність членів органу юридичної особи, її посадових осіб, в тому числі її керівника, якщо він діяв всупереч інтересам цієї особи. Особою, яка діє від імені товариства без довіреності, відповідає за організацію бухгалтерського обліку та звітності у товаристві, є директор ТОВ "Львів Інвест Буд".

За приписами ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Правила щодо оцінки доказів закріплено у ст.86 ГПК України, згідно з частиною 1 якої суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінка доказів - це розумова, пізнавальна діяльність суду, яка полягає у дослідженні якісних і кількісних ознак зібраних доказів у конкретній справі. Закон не регулює порядок роздумів судді. Проте норми права встановлюють зовнішні умови, гарантії, які забезпечують істинність логічних висновків суддів.

Так, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. (ч.2 ст.86 ГПК України). Зазначене є запорукою ухвалення судом справедливого рішення, яке відповідатиме принципу верховенства права.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.3 ст.86 ГПК України). Зазначене положення кореспондується з приписами ч.5 ст.236 ГПК України, у якій визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Апеляційним господарським судом встановлено, що в податкових деклараціях за 2013 рік (а.с.102-103,т.1), за 2014 рік (а.с.99-100,т.1), за 2015 рік (а.с.96-97,т.1), за 2016 рік (а.с.93-94,т.1), за 2017 рік (а.с.91-92,т.1), за 2018 рік (а.с.86-87,т.1), а також у фінансових звітах за 2013 рік (а.с.103-104,т.1), за 2014 рік (а.с.101-102,т.1), за 2015 рік (а.с.98-99,т.1), за 2016 рік (а.с.95-96,т.1), за 2017 рік (а.с.90-91,т.1), за 2018 рік (а.с.88-89,т.1) відсутні будь-які відомості про доходи, прибутки або зобов`язання ТОВ «Львів Інвест Буд». Всі ці документи бухгалтерсько-фіскального обліку підписувались відповідачем.

Водночас, у відповідності до п. 7.4 статуту ТОВ «Львів Інвест Буд» директор товариства вирішує усі питання діяльності товариства, крім тих, що належать до виключної компетенції зборів учасників або делеговані за рішенням зборів учасників як виключні повноваження наглядовій раді товариства. Директор має такі функціональні обов`язки: скликання чергових зборів учасників, в тому числі затвердження порядку денного зборів учасників та здійснення повідомлення учасників, а також організація проведення чергових та позачергових загальних зборів (7.4.2); забезпечення ведення бухгалтерського обліку, підготовки фінансової звітності та іншої звітності товариства, підготовка річних звітів про діяльність товариства (7.4.4); забезпечення виконання поточних та довгострокових планів товариства, пошук потенційних клієнтів, контрагентів, партнерів товариства та ведення переговорів з ними (7.4.6); звітувати перед зборами учасників (7.4.7); директор товариства має право укладати (підписувати) договори (угоди, контракти) та вчиняти правочин від імені товариства з врахуванням обмежень (якщо такі обмеження визначені цим статутом) (7.5.3).

Зокрема відповідач, перебуваючи на посаді директора ТОВ «Львів Інвест Буд», яке починаючи з 2013 року не проводить господарську діяльність, уклав угоду про надання послуг, реальної потреби в яких товариство не потребувало, оскільки доказів протилежного не надано, а в подальшому директор систематично ухиляючись від обов`язку скликати щорічні чергові загальні збори та забезпечувати належного ведення бухгалтерського обліку, підготовки фінансової звітності та іншої звітності товариства, приховав факт укладення договору, який породжує виникнення заборгованості товариства.

Така поведінка директора свідчить про його неналежне виконання статутних обов`язків, відсутність належної обачливості при розпорядженні майном (грошовими коштами) товариства. У цій справі йдеться про не про наявність господарського ризику, який може бути присутній лише під час провадження певної господарської діяльності, а про укладення правочину, який не має передумов (підстави для укладення), однак містить чітко визначений наслідок у вигляді виникнення грошових зобов`язань, які очевидно не будуть погашені через відсутність грошових коштів. Директор товариства у разі належного виконання своїх обов`язків, прояву ним розумної обачливості мав би не припуститися такої помилки.

Таким чином, протиправна поведінка директора полягала в укладенні очевидно марнотратної угоди, всупереч інтересам товариства, через відсутність належної обачливості, а звідси і неналежного виконання статутних обов`язків товариства.

Судом першої інстанції при прийнятті рішення взято до уваги, що директор діяв в межах повноважень, визначених Статутом товариства; що у штаті товариства відсутня посада юриста, а тому укладення договору у 2017 році є виправданим і не може свідчити про укладення договору з перевищенням повноважень,а також, що договір не визнався недійсним чи нікчемним та укладаючи договір у 2017 році, керівник товариства не міг передбачити негативні наслідки господарської діяльності товариства протягом 2018 - 2019 років, оскільки цей договір не врегульовував питання відчуження майна, кредитних запозичень чи вчинення інших дій щодо розпорядження майном чи коштами товариства. Проте, при цьому судом не враховано, що з 2013 року, задовго до укладення угоди фінансовий стан юридичної особи був нерентабельним, оскільки не здійснювались жодні господарські операції, договір укладався з щомісячною виплатою по 12 тис. грн., але з часу укладення договору про надання юридичних послуг та по дату припинення договірних зобов`язань, фінансовий стан позивача не змінювався, що призвело до збільшення заборгованості, і очевидності неможливості погашення цього боргу ні на час виникнення, ні в наступному; прихованням факту виникнення її посадовою особою позивача, не відображенням в фінансовій звітності наявного боргу.

За таких обставин справи, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про правомірну поведінку відповідача.

Причинно-наслідковий зв`язок між протиправними діями директора ТОВ «Львів Інвест Буд» (укладенням договору який породжував для товариства грошові зобов`язання без здійсненням останнім господарської діяльності) і завданими збитками (вибуття грошових коштів із власності товариства) є очевидним.

Позов поданий учасником ТОВ «Львів Інвест Буд», який володіє часткою у розмірі 100% статутного капіталу, в інтересах ТОВ «Львів Інвест Буд», в порядку, передбаченому статтею 54 ГПК України. Ця стаття передбачає, що власник (учасник, акціонер) юридичної особи, якому належить 10 і більше відсотків статутного капіталу товариства (крім привілейованих акцій), або частка у власності юридичної особи якого становить 10 і більше відсотків, може подати в інтересах такої юридичної особи позов про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі її посадовою особою. Відповідно потерпілим у деліктних відносинах виступає саме ТОВ «Львів Інвест Буд», а не його учасник.

Суд апеляційної інстанції не взяв до уваги, що відповідно до статті 54 ГПК України ОСОБА_1 , як учасник ТОВ «Львів Інвест Буд», має право на звернення до суду незалежно від того, чи ухвалювалося загальними зборами ТОВ «Львів Інвест Буд» рішення про притягнення директора до відповідальності.

Наявність чи відсутність такого рішення не має значення і при вирішенні судом питання про доведеність складу деліктного порушення. Інше (зворотне) тлумачення суперечило би змісту статті 54 ГПК України і фактично позбавляло б учасника з часткою у статутному капіталі, яка не надає більшості голосів при голосуванні на зборах, права на звернення до суду з відповідною позовною вимогою.

Більш того, у цій справі учасник, який звернувся до суду з похідним позовом в порядку статті 54 ГПК, володіє часткою 100%, відповідно розбіжностей між волею і волевиявленням такого учасника та волею і волевиявленням самого товариства, не може існувати.

Згідно з частиною другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

ЦК України не містить визначення поняття "вина". Втім, у окремих статтях цього Кодексу, згадується про умисел та необережність. Таким чином, в цивільному праві традиційно розрізняють умисну та необережну форми вини.

У частині першій статті 614 ЦК України зазначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Застосовуючи за аналогією статтю 614 ЦК України до деліктних відносин, виною є невжиття особою всіх належних від неї заходів для запобігання заподіянню шкоди («поведінкова концепція вини»).

Умисел як форма вини включає елемент усвідомлення та наміру. Діяння особи вважаються такими, що вчинені з умислом, якщо вона усвідомлювала протиправність своєї поведінки та бажала або свідомо допускала настання шкоди (збитків).

Вина у формі необережності має місце за відсутності у особи наміру завдати шкоди. При необережності особа не передбачала можливість настання шкідливих наслідків свого діяння, хоча могла та повинна була їх передбачити або легковажно (безпідставно) сподівалася на їх відвернення.

У зв`язку з цим суд має не лише констатувати наявність у відповідача вини, але визначити її форму, враховуючи фактичні обставини справи (характер дії, обставини завдання шкоди, індивідуальні особливості потерпілого, його стан тощо). Вирішення питання про форму вини є різновидом правової оцінки (кваліфікації).

У справі, що розглядається, директор товариства приховував від засновників господарського товариства як факт укладення договору за яким виникла заборгованість, так і існування цієї заборгованості, що вочевидь свідчить про намір завдати збитків юридичній особі, яка знаходилася під його керівництвом. Тобто формою його вини є умисел.

Враховуючи наявність вищезазначених доказів про від`ємне(нульовий показник доходів) значення дохідної частини фінансового стану юридичної особи, протягом тривалого часу, де директором був відповідач, апеляційний господарський суд приходить до висновку що відповідач, як директор товариства, діяв недобросовісно, необачно та марнотратно, коли уклав угоду про надання юридичних послуг

Виходячи із встановлених судами обставин справи, вина директора кваліфікується апеляційним господарським судом як умисел. Директор передбачав і бажав тих наслідків, які фактично настали (виникнення заборгованості за договором), оскільки, виходячи із конкретних обставин, об`єктивно міг і був зобов`язаний їх передбачити. У поданих ним звітах про фінансовий стан заборгованості не показав наявний борг, що підтверджено податковими деклараціями за 2013 рік (а.с.102-103,т.1), за 2014 рік (а.с.99-100,т.1), за 2015 рік (а.с.96-97,т.1), за 2016 рік (а.с.93-94,т.1), за 2017 рік (а.с.91-92,т.1), за 2018 рік (а.с.86-87,т.1), а також у фінансових звітах за 2013 рік (а.с.103-104,т.1), за 2014 рік (а.с.101-102,т.1), за 2015 рік (а.с.98-99,т.1), за 2016 рік (а.с.95-96,т.1), за 2017 рік (а.с.90-91,т.1), за 2018 рік (а.с.88-89,т.1).

Враховуючи викладене, помилковими є висновки місцевого господарського суду про відсутність в діях відповідача елементів складу цивільного правопорушення.

Оскільки апеляційний господарський суд дійшов до висновку, що відповідач є відповідальною особою за відшкодування збитків в розмірі 322 002,13 грн., що стягнуті на користь ФОП Ванівської згідно з рішенням Господарського суду Львівської області від 15.01.2019 року по справі № 2273/19, то відповідно ця особа також є відповідальною за інші збитки, які виникли внаслідок примусового стягнення цієї суми, а саме: 4 830,34 грн. - судовий збір, що стягнутий з ТОВ «Львів Інвест Буд» на користь ФОП Ванівської О.Б. згідно з рішенням Господарського суду Львівської області від 15.01.2019 року по справі № 914/2273/19; 32 685,24 грн. - виконавчий збір згідно з постановою Франківського відділу ДВС у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 18.02.2020 року в межах виконавчого провадження № 61309261; 300,00 грн. - витрати виконавчого провадження згідно з постановою Франківського відділу ДВС у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 18.02.2020 року в межах виконавчого провадження № 61309261.

Заперечення відповідача про те, що рішенням господарського суду Львівської області від 15.01.2019 року, в справі №914/2273/19, зроблено оцінку укладеного договору, не може бути прийнято апеляційним судом як аргумент на спростування доводів апеляційної скарги, оскільки цим складом суду не з`ясовувалося питання, що охоплюється положеннями статті 92 ЦК України та статті 89 ГК України.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Апелянтом спростовано висновки суду першої інстанції, які тягнуть за собою наслідки у вигляді скасування прийнятого судового рішення, оскільки доведено неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційна скарга товариства з обмеженою відповідальністю «Львів Інвест Буд» б/н від 23.02.2021 (вх.№01-05/718/21 від 23.02.2021) підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду скасуванню, з прийняттям нового про задоволення позову.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1-3 статті 86 ГПК України (в редакції Закону №132-IX від 20.09.2019), суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що за подання позову ТОВ «Львів Інвест Буд» сплатило 5397,60 грн. судового збору, що підтверджується квитанцією №30 від 31.08.2020 (а.с.112,т.1); за подання апеляційної скарги ТОВ «Львів Інвест Буд» сплатило 8096,40 грн. судового збору, що підтверджується квитанцією №81 від 23.02.2021 (а.с.18,т.2).

Оскільки за наслідками апеляційного перегляду повністю задоволено позов, то сплачені ТОВ «Львів Інвест Буд» суми за подання позову та апеляційної скарги підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Керуючись ст. ст. 236, 269, 270, 275, 277, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Львів Інвест Буд» б/н від 23.02.2021 (вх.№01-05/718/21 від 23.02.2021) задоволити.

Рішення Господарського суду Львівської області від 28.01.2021 у справі №914/2251/20 скасувати.

Прийняти нове рішення про задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Львів Інвест Буд» (79021, м. Львів, вул. Садова, 13, код - 38906988) 359 837,71 грн. збитків.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Львів Інвест Буд» (79021, м. Львів, вул. Садова, 13, код - 38906988) 8096,40 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Львів Інвест Буд» (79021, м. Львів, вул. Садова, 13, код - 38906988) 5397,60 грн. судового збору за подання позовної заяви.

Місцевому господарському суду видати накази в порядку ст. 327 ГПК України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий-суддя: Бойко С.М.

Судді: Матущак О.І.

Якімець Г.Г.

Повний текст постанови виготовлено 22.04.2021.