ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" квітня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/839/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавровой Л.С.

при секретарі судового засідання Пунтус Д.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Комунального підприємства "ХАРКІВСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЧИСТЕ ЖИТТЯ ТМ"
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача - Панасейко О.Ю.

відповідача - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

В березні 2021 року до господарського суду звернулось Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" та просять суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Чисте життя ТМ" на користь Комунального підприємства "Харківські теплові мережі":

- вартість спожитої теплової енергії відповідачем без достатніх правових підстав за період з жовтня 2017 по квітень 2020 року, що складає 28069,52 грн.

- інфляційні втрати 4217,41 грн.

- 3 % річних 1967,36 грн.

- розрахунок суми пені 76,47 грн.

Витрати по сплаті судового збору позивач просить покласти на відповідача. Вартість спожитої теплової енергії стягнути на р/рахунок НОМЕР_1 в філії Харківського обласного управління АТ "Ощадбанк", МФО 351823, .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на договір оренди за № 4623 від 25.10.2011 року укладений між ТОВ "Чисте життя ТМ" та управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради. У відповідності до вказаного договору відповідач отримав в строкове платне користування нежитлові приміщення підвалу загальною площею 113,2 кв.м. за адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, 98-А літ "А-6". Починаючи з 01.12.2015 між сторонами було укладено договір про постачання теплової енергії за № 15701. Факт споживання теплової енергії за період з жовтня 2017 по квітень 2020 року підтверджується актами на включення та відключення опалення.

Ухвалою від 16.03.2021 р. було відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження, встановлено сторонам строк на подання заяв по суті справи та призначено судове засідання на 05.04.2021 р. о 12:20.

На виконання вимог ухвали від 16.03.2021 від позивача 25.03.2021 за вх. 6814 надійшли роздруківки безкоштовних запитів витягу ЄДРПОУ на відповідача.

Засідання відкладалося з 05.04.2021 по 19.04.2021.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач у призначене судове засідання не з`явився, правом на участь представника у судовому засіданні не скористався, причину неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, про час та місце проведення судових засідань повідомлявся судом шляхом направлення ухвал за адресою, яка вказана в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що підтверджується поштовою довідкою АТ «Укрпошта» про повернення поштового відправлення у зв`язку з відсутністю адресата.

Згідно з пунктом 4 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених ст. 202 ГПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Зважаючи на приписи ч. 1 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», відповідно до якої, відомості, які внесені до Єдиного державного реєстру, вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, суд приходить до висновку, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи й відсутність представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що ним вжито всі заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, тому є підстави для розгляду справи за відсутності представника відповідача за наявними в справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази та викладені доводи, судом встановлено наступне.

25.10.2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Чисте життя ТМ» (Орендар, відповідач) та управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (Орендодавець) було укладено договір оренди № 4623, у відповідності у відповідності до якого, Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування нежитлові приміщення підвалу загальною площею 113,2 кв.м. за адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, 98-А, літ. «А-6».

01.12.2015 року між Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі»(позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Чисте життя ТМ» (відповідач) було укладено договір про постачання теплової енергії № 15701. Відповідно до умов вищезазначеного договору, КП «Харківські теплові мережі» (Теплопостачальна організація) бере на себе зобов`язання постачати відповідачеві (Споживачеві) теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах на потреби, перелік яких вказано в п.1.1. договору, а відповідач зобов`язався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені договором, а саме розділом 6 договору. У відповідності до п.6.3 розрахунковим періодом є календарний місяць, п. 6.4. споживач за 3 дні до початку розрахункового періоду самостійно, ініціативним дорученням сплачує Теплопостачальній організації вартість зазначеної в додатку 1 до Договору кількості теплової енергії з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за Спожиту теплову енергію Споживач здійснює до 18-го числа місяця, наступного за розрахунковим, при відсутності приладів комерційного обліку.

На підставі Розпорядження про початок та кінець опалюваного сезону 2017-2018, 2018-2019, 2019-2020р.р. та вищезазначеного договору, позивач здійснював постачання теплової енергії до нежитлового приміщення загальною площею 113,20 кв.м у житловому будинку за адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, 98А, яке займає на підставі договору оренди від 25.10.2011 р. На підставі вищенаведеного відповідачу були направлені рахунки за спожиту теплову енергію, які не були сплачені.

Позивач вказував, що система опалення зазначених приміщень є невід`ємною частиною централізованої системи опалення житлового будинку, тому при подачі теплової енергії у централізовану систему опалення житлового будинку одночасно опалюються нежитлові приміщення відповідача Факт споживання відповідачем теплової енергії підтверджується актами на включення та відключення опалення в 2017-2018, 2018-2019, 2019-2020р.р., які підписані та скріплені печатками представників КП «Харківські теплові мережі» та повноважним представником балансоутримувача будинку.

У зв`язку із невиконанням зобов`язання позивачем було нараховано відповідачу інфляційні витрати в сумі 4217,41 грн., 3% річних в сумі 1967,36 грн. та пеню - 76,47 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог і викладених сторонами доводів та заперечень, суд виходить з наступного.

Згідно ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

На підтвердження факту споживання відповідачем теплової енергії позивачем надано копії актів про підключення та відключення, підписаних з балансоутримувачем (а.с.26-29), інформацію про нарахування та розрахунки за спожиту теплову енергію ТОВ «Чисте життя ТМ» за особовим рахунком 17100-9102, копії рахунків-фактур (а.с. 34-37, 42-45, 49-51).

Відповідно до ст. 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов`язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (стаття 13 ГПК України).

Згідно ст. 14 ГПК України суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (стаття 74 ГПК України).

За приписами ст. 80 ГПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до ч. 4 ст. 165 ГПК України якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Однак, всупереч викладеним приписам процесуального законодавства, відповідачем не було надано до суду доказів на спростування доводів позивача відносно наявного зобов`язання з оплати вартості спожитої теплової енергії.

Враховуючи зазначене, а також наявність в матеріалах справи достатніх доказів на підтвердження виникнення у відповідача зобов`язання з оплати вартості отриманої теплової енергії, відсутність доказів виконання такого обов`язку, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог про стягнення з відповідача 28 069,52 грн вартості спожитої теплової енергії.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно приписів ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 4.1. Постанови ПВГСУ «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунок позивача по нарахуванню 3% річних, інфляційних втрат і пені, суд визнає їх обґрунтованими, а вимоги по їх стягненню такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи зазначені положення діючого законодавства України, встановлені обставини, наявність в матеріалах справи належних та достатніх доказів на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, суд задовольняє вимоги позивача у повному обсязі та стягує на його користь заборгованість в розмірі 28 069,52 грн, пеню - 76,47 грн, три відсотки річних - 1 967,36 грн та інфляційні втрати - 4 217,41 грн.

З урахуванням приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору по даній справі покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 2, 5, 7, 11, 13, 14, 15, 73, 74, 80, 86, 129, 165, 238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЧИСТЕ ЖИТТЯ ТМ" (Україна, 61001, Харківська обл., місто Харків, ВУЛИЦЯ ПЛЕХАНІВСЬКА, будинок 98-А, ідентифікаційний код особи 34954741) на користь Комунального підприємства "ХАРКІВСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ" (Україна, 61037, Харківська обл., місто Харків, ВУЛИЦЯ МЕФОДІЇВСЬКА, будинок 11, ідентифікаційний код особи 31557119, вартість спожитої теплової енергії стягнути на р/рахунок НОМЕР_1 в філії Харківського обласного управління АТ "Ощадбанк", МФО 351823) заборгованість в розмірі 28 069,52 грн, пеню - 76,47 грн, три відсотки річних - 1 967,36 грн, інфляційні втрати - 4 217,41 грн та 2 270,00 грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення його повного тексту. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається в строки та в порядку визначеному ст.ст. 256, 257 ГПК України з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено "26" квітня 2021 р.

Суддя Л.С. Лаврова