РІШЕННЯ

Іменем України

29 квітня 2021 року м. Чернігівсправа № 927/244/21
Господарський суд Чернігівської області у складі судді Шморгуна В. В., розглянувши матеріали справи у порядку спрощеного позовного провадження

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Онікс Агро-Трейд»,

, вул. Академіка Амосова, 6, кв. 52, м. Ніжин, Чернігівська область, 16600

Відповідач: Фермерське господарство «Північ Агро»,

, вул. Польова, 3-Б, с. Вертіївка, Ніжинський район, Чернігівська область, 16624

Предмет спору: про стягнення 37 076,51 грн,

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

не викликались,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Онікс Агро-Трейд» звернулось до суду з позовом до Фермерського господарства «Північ Агро», у якому позивач просить суд стягнути з відповідача 37 076,51 грн, з яких 20 005,29 грн заборгованості за надані послуги з перевезення, 7 184,35 грн пені, 5 739,77 грн 3% річних та 4 147,10 грн інфляційних втрат.

Дії суду, пов`язані з розглядом справи.

Ухвалою суду від 11.03.2021 прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до ч. 5, 7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін суду не надходило.

Також ухвалою від 11.03.2021 встановлено сторонам строки для подання заяв по суті, а саме:

- відповідачу - п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали для подання до суду та позивачу відзиву на позов з доданими до нього документами;

- позивачу - п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання до суду та відповідачу відповіді на відзив з доданими до неї документами;

- відповідачу - п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання до суду та позивачу заперечень з доданими до них документами.

У встановлені судом строки відповідач подав до суду відзив на позовну заяву з доказами направлення його позивачу, а позивач відповідь на відзив з доданими документами, у тому числі доказами їх направлення відповідачу.

Суд долучив до матеріалів справи подані сторонами заяви по суті з доданими до них документами (відзив та відповідь на відзив), як такі, що подані у порядку та строк, встановлені Господарським процесуальним кодексом України та судом, а тому спір вирішується з їх урахуванням.

Згідно з ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Короткий зміст позовних вимог та узагальнені доводи учасників справи.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором про надання послуг по перевезенню вантажів №0810 від 08.10.2019 (далі Договір) в частині своєчасної оплати за надані послуги з перевезення, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 20 005,29 грн, на яку позивачем нараховано 7 184,35 грн пені, 5739,77 грн 3% річних та 4 147,10 грн інфляційних втрат.

Відповідач проти позову заперечує та просить відмовити у задоволенні позовних вимог з таких підстав:

- пунктом 3.2 Договору передбачено підписання сторонами актів прийому-передачі наданих послуг із зазначенням кількості і відстані перевезених вантажів за звітну декаду, а також передбачено підписання кінцевих актів приймання наданих послуг. Відповідач зазначає, що він не отримав кінцевого акту, а тому вважає, що ФГ «Північ Агро» мало право взагалі не проводити оплату. Оплата згідно з більшістю наданих позивачем платіжних доручень проводилась відповідачем відповідно до Договору, а не як оплата за конкретно виставлений рахунок та/або акт. Отже, відповідач вважає, що позивач невірно визначив дату виникнення заборгованості з 05.11.2019, а до моменту отримання кінцевого акту у нього взагалі відсутня заборгованість;

- підстави для нарахування штрафних санкцій відсутні у зв`язку з неотриманням кінцевого акту прийому-передачі наданих послуг. Крім того, відповідач вважає, що нарахована позивачем сума штрафних санкцій та пені є значною в порівнянні з заявленою суму невиконаного, на думку позивача, зобов`язання.

Позивач не погоджується з доводами відповідача, викладеними у відзиві, з таких підстав:

- відповідач підписав акт звірки взаєморозрахунків, що свідчить про визнання ним боргу;

- у актах наданих послуг зазначено декілька маршрутів, за якими здійснювалися перевезення насіння кукурудзи, а не кожний окремо, тобто про здійснення декількох господарських операцій, а тому вони є кінцевими;

- у платіжних дорученнях про сплату відповідачем коштів зазначено не лише посилання на Договір, а також і на виставлені рахунки;

- позивач зареєстрував податкові накладні за надані транспортні послуги, які були прийняті відповідачем.

Отже, позивач вважає, що відповідач своїми діями неодноразово підтверджував існування заборгованості за надані послуги.

Заперечень у встановлений строк до суду не надходило.

Обставини, які є предметом доказування у справі. Докази, якими сторони підтверджують або спростовують наявність кожної обставини, яка є предметом доказування у справі.

08.10.2019 між Товариством з обмежено відповідальністю «Онікс Агро-Трейд» (далі - Виконавець) та Фермерським господарством «Північ Агро» (далі - Замовник) було укладено договір про надання послуг по перевезенню вантажів №0810 (далі Договір від 08.10.2019) (а.с. 9-12).

Згідно з п. 1.1 Договору від 08.10.2019 в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Виконавець бере на себе зобов`язання доставити автомобільним транспортом довірений йому Замовником вантаж (згідно і товарно-транспортною накладною форма №1-ТН або іншої форми, яка містить всі обов`язкові реквізити, визначені законодавством для ТТН надалі Перевізний документ).

Прийом-передача наданих послуг здійснюється шляхом підписання сторонами акту прийому-передачі наданих послуг, що надається Виконавцем Замовнику щодекадно (з 11 по 13, з 21 по 23 та з 1 по 3 числа наступного місяця) та в день закінчення надання послуг (п. 2.5 Договору від 08.10.2019).

Відповідно до п. 3.1 Договору від 08.10.2019 вартість послуг за цим договором встановлюється згідно з Додатком №2 до даного договору та сплачується у строк, передбачений п. 3.4 договору. Вартість відстаней перевезення встановлюється в Додатку №2 до даного Договору, у випадку відсутності або невідповідності встановленої відстані в Додатку №2 до даного Договору, обраховується фактично пройдена відстань, відповідно до даних ТТН.

Сторони щодекадно: з 11 по 13, з 21 по 23 та з 1 по 3 числа наступного місяця підписують акти прийому-передачі наданих послуг із зазначенням кількості і відстані перевезених за звітну декаду вантажів. Кінцевий акт приймання наданих послуг Сторони підписують протягом 5 робочих днів з моменту їх надання (п. 3.2 Договору від 08.10.2019).

У п. 3.3 Договору від 08.10.2019 сторони за обопільною згодою погодили, що у разі ненадання Виконавцем Замовнику до визначених в п. 2.5 цього Договору строків первинних документів, які підтверджують фактичне надання послуг, а саме: Перевізних документів, в тому числі товарно-транспортних накладних, актів про фактичну вагу перевезеного вантажу (зерна), актів прийому-передачі наданих послуг, послуги вважаються ненаданими Виконавцем і відповідно не покладають на Замовника обов`язку їх сплати.

Відповідно до п. 3.4 Договору від 08.10.2019 оплата послуг за цим договором здійснюється Замовником протягом 10-ти робочих днів після підписання Сторонами акту прийому-передачі наданих послуг та надання Виконавцем Замовнику рахунка-фактури та документів, які підтверджують фактичне надання послуг, перелік яких наведений в п. 3.3 цього Договору.

У разі порушення строків оплати наданих послуг згідно з п. 3.4 Договору, Замовник сплачує Виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Нацбанку України, що діяла в період прострочення від суми простроченого платежу за кожний день прострочення оплати (п. 4.2 Договору від 08.10.2019).

Згідно з п. 5.3 Договору від 08.10.2019 цей договір набуває чинності з моменту його укладення та діє до 31.12.2019, а в частині виконання сторонами взятих на себе зобов`язань до моменту їх повного виконання.

Також сторонами підписані додатки до Договору від 08.10.2019 - №1, у якому вказаний реєстр автомобілів, які Виконавець надає Замовнику для надання послуг по перевезенню вантажів, та №2, у якому вказана вартість перевезення вантажів в залежності від відстані (а. с.с 13-14).

21.10.2019 позивач та відповідач підписали акт надання послуг №214 за Договором від 08.10.2019 на загальну суму 227 124,00 грн з ПДВ, у якому зазначено про надання транспортних послуг з перевезення кукурудзи за маршрутами: с. Каблуки, Ніжинський район с. Кладьківка, Куликівський район; с. Кладьківка, Куликівський район м. Ніжин; с. Кукшин, Ніжинський район - с. Кладьківка, Куликівський район (а.с. 15).

21.10.2019 позивач виставив відповідачу рахунок №217 на оплату послуг за Договором від 08.10.2019 на суму 227 124,00 грн з ПДВ (а.с. 15).

06.11.2019 позивач та відповідач підписали акт надання послуг №244 за Договором від 08.10.2019 на загальну суму 148 881,29 грн з ПДВ, у якому зазначено про надання транспортних послуг з перевезення кукурудзи за маршрутами: с. Кукшин, Ніжинський район - с. Кладьківка, Куликівський район; с. Бобрик, Ніжинський район с. Кладьківка, Куликівський район (а.с. 16).

06.11.2019 позивач виставив відповідачу рахунок №246 на оплату послуг за Договором від 08.10.2019 на суму 148 881,29 грн з ПДВ (а.с. 18).

Загальна сума наданих послуг згідно з вказаними актами складає 376 005,29 грн.

Позивач зазначає, що відповідач частково розрахувався за надані послуги, а залишок заборгованості складає 20 005,29 грн, на підтвердження чого надав суду платіжні доручення №2453 від 17.12.2019 на суму 119 000,00 грн з призначенням платежу: «за транспортні послуги згідно Договору 0810 від 08.10.2019»; №3 від 28.02.2020 на суму 30000,00 грн з призначенням платежу: «за транспортні послуги згідно рахунку №246 від 06.11.2019»; №37 від 18.03.2020 на суму 55 000,00 грн з призначенням платежу: «за послуги згідно Договору 10/02/2015 №31003»; №2559 від 04.05.2020 на суму 5 000,00 грн з призначенням платежу: «за транспортні послуги згідно Договору 0810 від 08.10.2019»; №5 від 29.07.2020 на суму 20 000,00 грн з призначенням платежу: «часткова оплата за транспортні послуги зг. рах. №246 від 06.11.2019»; №15 від 21.08.2020 на суму 40 000,00 грн з призначенням платежу: «за транспортні послуги згідно Договору 0810 від 08.10.2019»; №75 від 02.10.2020 на суму 50 000,00 грн з призначенням платежу: «за транспортні послуги згідно рахунку №246 від 06.11.2019»; №188 від 17.12.2020 на суму 22 000,00 грн з призначенням платежу: «за часткова оплата за транспортні послуги згідно рахунку №246 від 06.11.2019» (а.с. 22-25, 27-30).

Крім того, позивач надав договір про переведення боргу від 17.06.2020, відповідно до якого відповідач перевів на ПП «Агрофірма «Кладьківка» основний борг на загальну суму 15 000,00 грн, який виник на підставі Договору від 08.10.2019 станом на 18.06.2020 та платіжне №3049 від 19.06.2020 про сплату ПП «Агрофірма «Кладьківка» позивачу за договором про переведення боргу від 17.06.2020 коштів у розмірі 15 000,00 грн (а.с. 19-21, 26).

Позивач та відповідач підписали акт звірки взаєморозрахунків за період: 2020 рік, у якому зазначено, що заборгованість відповідача перед позивачем станом на 31.12.2020 складала 20 005,29 грн (а.с. 31).

Позивач направив відповідачу претензію №379 від 12.02.2021, у якій просив сплатити заборгованість за Договором від 08.10.2019 у розмірі 38 073,38 грн, у тому числі 20 005,29 грн основного боргу, протягом п`яти календарних днів з дня отримання цієї претензії (а.с. 32-34).

Оцінка суду.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами ч. 1 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з п. 3.4 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України 14.10.97 № 363 (далі Правила), після того, як Перевізник і Замовник узгодили умови перевезень і розрахунки, стверджений підписом Перевізника проект Договору з необхідними до нього додатками в двох екземплярах Перевізник зобов`язаний направити Замовнику не пізніше ніж через три дні після його узгодження.

Відповідно до Договору Перевізник і Замовник у межах квартального плану за 10 днів до початку кожного місяця визначають місячні плани із декадними плановими завданнями на перевезення вантажів (п. 3.6 Правил).

Пунктом 11.1 Правил передбачено, що Основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля (п. 11.2 Правил).

Відповідно до п. 14.1 Правил форма і порядок розрахунків, а також випадки зміни розміру оплати за перевезення вантажів і надання інших послуг, пов`язаних з цим, визначаються Перевізником з вантажовідправником або вантажоодержувачем - Замовником при укладенні ними Договору на перевезення вантажів (п. 3.1 Договору).

Згідно з п. 14.4 Правил Остаточний розрахунок за перевезення вантажів провадиться Замовником на підставі рахунку Перевізника, який має бути виписаний не пізніше трьох днів після виконання перевезень з доданням товарно-транспортних накладних.

Рахунок за виконані перевезення виписується на підставі належним чином оформлених товарно-транспортних накладних.

За приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 3 ст. 220 Господарського кодексу України визначено, що боржник не вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, поки воно не може бути виконано внаслідок прострочення кредитора.

Кредитор вважається таким, що прострочив виконання господарського зобов`язання, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не виконав дій, що передбачені законом, іншими правовими актами, або випливають із змісту зобов`язання, до вчинення яких боржник не міг виконати свого зобов`язання перед кредитором (ч. 1 ст. 221 Господарського кодексу України).

Щодо заявленої до стягнення суми основної заборгованості.

Як встановив суд, відповідно до умов Договору від 08.10.2019 позивач надав відповідачу послуги з перевезення вантажу на загальну суму 376 005,29 грн, на підтвердження чого позивач надав суду акти надання послуг №214 від 21.10.2019 та №244 від 06.11.2019.

Позивач зазначає, що відповідач свої зобов`язання з оплати за надані послуги виконав частково, а залишок несплаченої заборгованості становить 20 005,29 грн.

При цьому позивач вважає, що строк оплати за актом надання послуг №214 від 21.10.2019 настав 04.11.2019, а за актом №244 від 06.11.2019 20.11.2019, тобто після спливу десятиденного строку (10 робочих днів) з моменту підписання сторонами цих актів, встановленого у п. 3.4 Договору від 08.10.2019.

У свою чергу відповідач вважає, що умовами п. 3.4, 3.2 Договору від 08.10.2019 строк оплати за надані послуги настає лише після підписання кінцевого акту приймання наданих послуг.

Отже, у цій справі між сторонами існує розбіжність у тлумаченні пункту 3.4 Договору від 08.10.2019 щодо настання строку оплати за надані послуги.

Відповідно до частини першої статті 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 ЦК України. У частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення.

Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів.

Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні.

Третім рівнем тлумачення (при без результативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, встановленими статтею 213 ЦК України.

За умовами п 3.4 Договору від 08.10.2019 оплата послуг за цим договором здійснюється Замовником протягом 10-ти робочих днів після підписання Сторонами акту прийому-передачі наданих послуг та надання Виконавцем Замовнику рахунка-фактури та документів, які підтверджують фактичне надання послуг, перелік яких наведений в п. 3.3 цього Договору.

У п. 3.3 Договору від 08.10.2019 сторони за обопільною згодою погодили, що у разі ненадання Виконавцем Замовнику до визначених в п. 2.5 цього Договору строків первинних документів, які підтверджують фактичне надання послуг, а саме: Перевізних документів, в тому числі товарно-транспортних накладних, актів про фактичну вагу перевезеного вантажу (зерна), актів прийому-передачі наданих послуг, послуги вважаються ненаданими Виконавцем і відповідно не покладають на Замовника обов`язку їх сплати.

Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч. 1 ст. 251 Цивільного кодексу України).

Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч. 1 ст. 251 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 252 Цивільного кодексу України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Отже, за умовами п. 3.4 Договору від 08.10.2019 початок перебігу строку на оплату послуг з перевезення та, відповідно, закінчення такого строку пов`язується саме з датою підписання сторонами акту прийому-передачі наданих послуг та отримання відповідачем рахунка-фактури та документів, які підтверджують фактичне надання послуг, перелік яких наведений в п. 3.3 цього Договору.

Разом з тим, відповідно до п. 3.2 Договору від 08.10.2019 сторони щодекадно: з 11 по 13, з 21 по 23 та з 1 по 3 числа наступного місяця підписують акти прийому-передачі наданих послуг із зазначенням кількості і відстані перевезених за звітну декаду вантажів. Кінцевий акт приймання наданих послуг Сторони підписують протягом 5 робочих днів з моменту їх надання.

Складання декадних планових завдань на перевезення вантажів передбачено п. 3.6 Правил, проте це не означає, що сплачувати за надані транспортні послуги замовник повинен частинами (щодекадно), а стосується лише планування, обліку обсягів перевезення вантажів.

Зміст п. 3.2 Договору від 08.10.2019 свідчить, що підписання кінцевого акта приймання наданих послуг, до якого включаються усі надані послуги за актами прийому-передачі наданих послуг, є обов`язковим.

При з`ясуванні порядку проведення розрахунків за Договором від 08.10.2019, слід зазначити, що у п. 3.4 цього Договору вказано, що оплата послуг за цим договором здійснюється Замовником протягом 10-ти робочих днів після підписання Сторонами акту прийому-передачі наданих послуг.

У цьому словосполученні іменник «акту» у родовому відмінку наведено у формі однини і за граматичними ознаками категорії числа іменників відповідно до правил української мови мислиться саме як один з якогось класу однорідних предметів.

Таким чином, суд вважає, що у п. 3.4 Договору від 08.10.2019 мається на увазі підписання саме кінцевого акта прийому-передачі наданих послуг.

При цьому складання кінцевого акта є обов`язком позивача і невиконання цього обов`язку порушує умови Договору та відповідні інтереси відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Можливість застосування аналогії закону передбачена в частині десятій статті 11 Господарського процесуального кодексу України, яка допускає в разі якщо спірні відносини не врегульовані законом і відсутній звичай ділового обороту, який може бути до них застосований, суд застосовує закон, що регулює подібні відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - виходить із загальних засад і змісту законодавства (аналогія права).

Застосування закону за аналогією закону допускається, якщо: відносини, щодо яких виник спір, за своїм характером потребують цивільно-правового регулювання; ці відносини не регулюються будь-якими конкретними нормами права; вирішити спір, що виник, неможливо, ґрунтуючись на засадах і змісті законодавства; є закон, який регулює подібні відносини і який може бути застосований за аналогією закону.

Крім того, застосування аналогії закону у даному випадку відповідає застосуванню одного з рівнів тлумачення договору у призмі загальних звичаїв ділового обороту.

Глава 64 «Перевезення» Цивільного кодексу України та розділ 14 Правил не врегульовують однозначного порядку здійснення оплати за договором перевезення, покладають це на розсуд сторін, а тому суд вважає, що до спірних правовідносин необхідно застосувати аналогію закону, а саме норми ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України, яка регулює порядок оплати за договором підряду, оскільки надання послуг та виконання робіт за своєю суттю є схожим, а правовідносини у цій сфері є подібними.

Відповідно до ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Наведені правила, у свою чергу, узгоджуються з приписами п. 14.4 Правил, яким обумовлено здійснення остаточного розрахунку за перевезення вантажів на підставі рахунку (одного) Перевізника, до якого додаються товарно-транспортні накладні (певна кількість).

Отже, суд вважає, що оскільки Договором від 08.10.2019 не передбачено здійснення попередньої оплати за послуги з перевезення або окремих її етапів, такі послуги сплачуються після остаточного надання послуг з перевезення, що узгоджується з пунктом 3.2 Договору про необхідність складання кінцевого акта прийому-передачі наданих послуг.

Зі змісту Договору від 08.10.2019 та, зокрема, додатків №1 та №2 до нього, вбачається, що цей договір склав позивач, оскільки саме ним у цих додатках, які є невід`ємними частинами цього договору, вказані транспортні засоби, яким будуть здійснюватися перевезення, та вартість таких послуг.

Наведене узгоджується з п. 3.4 Правил, яким передбачено, що після того, як Перевізник і Замовник узгодили умови перевезень і розрахунки, стверджений підписом Перевізника проект Договору з необхідними до нього додатками в двох екземплярах Перевізник зобов`язаний направити Замовнику не пізніше ніж через три дні після його узгодження.

Аналіз змісту договору від 08.10.2019 свідчить, що правила встановлені статтею 213 ЦК України не дозволяють однозначно визначити зміст відповідної умови договору про надання послуг по перевезенню вантажів щодо настання строку проведення розрахунків, а саме з моменту підписання якого акту надання послуг, щодекадного чи кінцевого, відліковується строк для здійснення оплати.

Оскільки ці правила не дають можливості визначити беззаперечний зміст відповідної умови Договору від 08.10.2019 щодо настання строку проведення розрахунків, тому потрібно застосовувати тлумачення contra proferentem.

Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені» (no individually negotiated), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін» (under the diminant sinfluence of the party).

Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 30.07.2019 у справі №910/14179/18, від 02.05.2018 у справі №910/16011/17, від 13.03.2019 у справі №908/710/18, від 03.04.2019 у справі №463/3605/16-ц, від 18.04.2018 у справі №753/11000-14-ц.

Крім того, з моменту укладення спірного договору (08.10.2019) та до кінця строку його дії (31.12.2019) минуло лише 2,5 місяці, тобто строк дії договору та оформлення кінцевого акту після завершення надання відповідних послуг, а відтак і остаточна оплата, не є надмірними.

Позивач не надав суду кінцевого акту прийому-передачі наданих послуг, а також доказів отримання відповідачем вказаних в п. 3.3 Договору від 08.10.2019 документів, зокрема товарно-транспортних накладних, актів про фактичну вагу перевезеного вантажу (зерна).

Крім того, позивачем у позовній заяві та у відповіді на відзив не зазначено жодних обставин щодо направлення відповідачу вказаних документів та отримання їх ним.

При цьому суд відхиляє доводи позивача, що подані ним акти надання послуг є кінцевими, оскільки відповідач не визнає факту отримання та підписання саме кінцевого акта, умовами Договору передбачено складання одного кінцевого акта, а зі змісту наданих позивачем двох актів вбачається, що вони складались щодекадно.

Таким чином, за відсутності доказів виконання позивачем передбачених п. 3.3 Договору від 08.10.2019 обов`язків неможливо встановити початок перебігу та закінчення строку на оплату наданих послуг з перевезення.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що строк оплати за надані згідно з Договором від 08.10.2019 послуги не настав.

Щодо здійснення відповідачем оплати за Договором від 08.10.2019 суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту. Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов`язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону. Якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.

Наведене свідчить, що здійснення відповідачем оплати за послуги з перевезення до настання строку такої оплати не є вчиненням конклюдентних дій, які призвели до фактичної зміни умов договору, зокрема щодо порядку розрахунків.

Крім того, позивач як докази сплати відповідачем коштів за послуги з перевезення надав суду платіжні доручення на загальну суму 356 000,00 грн, проте, як вбачається з платіжного доручення №37 від 18.03.2020 на суму 55 000,00 грн, призначенням платежу у ньому вказано: «за послуги згідно Договору 10/02/2015 №31003».

Тобто позивач здійснив зарахування сплачених відповідачем коштів у розмірі 55 000,00 грн за надані послуги з перевезення за Договором від 08.10.2019, які відповідач сплатив взагалі за іншим договором.

Отже, позивач не довів обставин сплати відповідачем коштів у розмірі 55 000,00 грн за спірним договором.

Разом з тим, заявлення до стягнення коштів у розмірі 20 005,29 грн (та відповідних нарахувань на цю суму), так само як і недоведення позивачем обставини оплати 55 000,00 грн не впливає на загальний розмір спірної заборгованості.

Щодо наданого позивачем акту звірки взаємних розрахунків суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18.

Таким чином, суд вважає, що акт звірки взаємних розрахунків, з урахуванням наданих позивачем актів надання послуг, свідчить про здійснення між сторонами господарських операцій з надання послуг з перевезення, проте за відсутності доказів, які підтверджують настання строків оплати за надані послуги, не можуть бути доказами наявності у відповідача простроченої заборгованості, тобто порушеного права позивача на момент звернення до суду.

Тобто вказана у акті звірки взаємних розрахунків сума свідчать безпосередньо лише про розмір зобов`язання, строк виконання якого не настав.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За наведених обставин у їх сукупності, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем порушеного права на момент звернення до суду, а відтак вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги у розмірі 20 005,29 грн є неправомірною та задоволенню не підлягає.

При цьому, позивач не позбавлений права після настання обставин, наведених в п. 3.4 Договору, відповідно до ст. 530 ЦК України звернутись з відповідною вимогою до відповідача, у т.ч. у судовому порядку.

Щодо заявленої до стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Позивач також просить стягнути з відповідача 7 184,35 грн пені за період з 04.03.2020 по 20.05.2020, 5 739,77 грн 3% річних за період з 05.11.2019 по 04.03.2021 та 4147,10 грн інфляційних втрат за листопад 2019 року січень 2021 року.

У зв`язку з тим, що суд відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача основної заборгованості, не підлягають задоволенню і похідні вимоги про стягнення з відповідача 7 184,35 грн пені, 5 739,77 грн 3% річних та 4 147,10 грн інфляційних втрат, нараховану на таку заборгованість.

Висновки суду.

Доказами у справі, відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Інші докази та пояснення учасників справи судом до уваги не приймаються, оскільки не спростовують вищевикладені висновки суду.

За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", Серявін та інші проти України обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясуванні усіх питань, винесених на його розгляд.

За наведених у їх сукупності обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо судових витрат.

Оскільки у позові відмовлено, судові витрати, понесені позивачем, стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст. 13, 14, 42, 73-80, 86, 129, 165, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду, з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, у строки, визначені ст. 256 цього Кодексу.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя В. В. Шморгун