ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2021 рокуСправа № 912/900/21
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Тимошевської В.В. за участю секретаря судового засідання Кравченка О.В.. розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 912/900/21

за позовом: Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", 01601, м. Київ, вул. Б. Хмельниького, 6

до: Комунального підприємства "Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради, 28000, Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. Перспективна, 32-а

про стягнення 610 719,61 грн

Представники:

від позивача - Остапенко В.М., довіреність № 14-339 від 22.12.20, адвокат (в режимі відеоконфернції);

від відповідача - Кравченко І.В. в.о. керівника.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - АТ "НАК "Нафтогаз України", позивач) звернулось до господарського суду Кіровоградської області з позовною заявою, яка містить вимоги про стягнення з Комунального підприємства "Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради (далі - КП "Теплокомуненерго", відповідач) боргу в загальній сумі 610 719,61 грн, у тому числі: пеня у сумі 346 117,21 грн, три проценти річних у сумі 173 925,07 грн, інфляційні втрати у сумі 90 677,33 грн, з покладанням на відповідача витрат по сплаті судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем Договору постачання природного газу №6178/1920-ТЕ-18 від 01.10.2019 в частині своєчасної оплати за поставлений природний газ.

Ухвалою від 24.03.2019 відкрито провадження у справі № 912/900/21; постановлено справу № 912/900/21 розглядати за правилами спрощеного позовного провадження; судовий розгляд справи по суті призначено на 20.04.2021; сторонам встановлено строк для подання заяв по суті справи.

15.04.2021 до господарського суду від КП "Теплокомуненерго" надійшов відзив на позовну заяву № 406 від 08.04.2021, в якому відповідач визнає позовні вимоги та просить суд зменшити розмір пені на 95%.

19.04.2021 до господарського суду надійшла відповідь на відзив АТ "НАК "Нафтогаз України", в якому позивач зазначає, що клопотання відповідача про зменшення пені на 95% необґрунтованим та таким, що має бути залишене без задоволення.

20.04.2021 господарський суд розпочав розгляд справи по суті.

В судовому засіданні 20.04.2021 у справі № 912/900/21 оголошено перерву до 27.04.2021.

23.04.2021 на електронну адресу суду від КП "Теплокомуненерго" надійшли заперечення на відповідь на відзив, згідно якого відповідач наполягає на зменшенні розміру пені на 95%.

27.04.2021 суд продовжив розгляд справи по суті.

В судовому засіданні 27.04.2021 представником позивача підтримано позовні вимоги повністю; відповідачем повідомлено про визнання позову та підтримано клопотання про зменшення пені.

В судовому засіданні 27.04.2021 досліджено докази у справі.

Розглянувши наявні у справі матеріали та дослідивши в судовому засіданні докази, заслухавши пояснення представника позивача, які наведено в обґрунтування підстав позову та заперечень проти позовних вимог, господарський суд встановив наступні обставини, які є предметом доказування у справі, та подані на їх підтвердження докази.

01.10.2019 між Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (Постачальник) та КП "Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради (Споживач) укладено договір постачання природного газу 6178/1920-ТЕ-18 (далі - Договір) (а.с. 18-27), відповідно до пункту 1.1. якого Постачальник зобов`язується поставити Споживачеві природний газ, а Споживач зобов`язується прийняти та оплатити його на умовах цього Договору.

За пунктом 1.2. Договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Відповідно до п. 2.1. Договору Постачальник передає споживачу у жовтні 2019-квітні 2020 природний газ в кількості 17 500 тис куб. метрів, у тому числі за місяцями (тис.куб.м.), згідно наведеної у п. 2.1. таблиці.

Згідно п. 3.1. Договору постачальник передає споживачу у загальному потоці імпортований газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений на митну територію України АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз Україна") - у внутрішній точці виходу з газотранспортної системи.

Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

Згідно умов Договору, приймання-передача природного газу оформлюється актом приймання-передачі (пункт 3.8.Договору).

Відповідно до п. 4.2. Договору ціна за 1000 куб.м. природного газу за цим Договором визначається Сторонами щомісяця шляхом підписання додаткової угоди на підставі Прейскуранту.

Пунктом 4.4. Договору передбачено, що загальна вартість цього договору дорівнює вартості фактично використаного за цим Договором природного газу з урахуванням вартості послуг його транспортування.

Згідно п. 5.1. Договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

За змістом п. 12.1. Договору Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою і діє в частині постачання природного газу до 30 квітня 2020 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Згідно Додаткових угод № 1 від 22.10.2019, № 2 від 12.11.2019, № 3 від 09.12.2019, № 4 від 20.12.2019, № 5 від 28.01.2020, № 6 від 24.02.2020, № 7 від 23.03.2020, № 8 від 23.04.2020, Сторонами щомісяця узгоджувалась ціна за 1000 куб.м. природного газу за Договором постачання природного газу № 6178/1920-ТЕ-18 від 01.10.2019, як це визначено п. 4.2. Договору (а.с. 28-37).

Договір постачання природного газу № 6178/1920-ТЕ-18 від 01.10.2019 та додаткові угоди до нього підписані повноважними представниками сторін та скріплені печатками.

На виконання умов договору позивач протягом періоду з жовтня 2019 по квітень 2020 включно поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 60 689 582,56 грн, що підтверджується наступними актами приймання - передачі природного газу:

- від 31.10.2019 на суму 955 768,88 грн;

- від 30.11.2019 на суму 11 909 627,00 грн;

- від 31.12.2019 на суму 12 605 927,52 грн;

- від 31.01.2020 на суму 15 563 368,21 грн;

- від 29.02.2020 на суму 11 965 113,71 грн;

- від 31.03.2020 на суму 6 753 621,28 грн;

- від 30.04.2020 на суму 936 155,96 грн (а.с. 38-44).

Вказані акти підписані та скріплені печатками сторін без зауважень та заперечень до них.

Між тим, як повідомляє позивач, відповідач розрахувався за поставлений природний газ з порушенням встановлених договором строків, що є порушенням зобов`язання, у зв`язку з чим позивач нарахував пеню в розмірі 346 117,21 грн, три проценти річних у сумі 173 925,07 грн, інфляційні втрати у сумі 90 677,33 грн, які просить стягнути згідно поданого позову.

Норми права, які застосовано судом, та мотивована оцінка доводів сторін і поданих доказів.

Норми права, застосовані судом при вирішенні спору, та мотивована оцінка доводів сторін і поданих доказів.

Відповідно до ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, яка кореспондується із ст. 193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків.

У сфері господарювання, згідно з частиною 2 статті 217, частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частиною 4 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до частини 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Окрім того, відповідно до положень ст. 625 Цивільного кодексу України правовими наслідками порушення грошового зобов`язання є нарахування процентів річних від простроченої суми та інфляційних втрат. Так, згідно частини другої наведеної норми боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з положень статей 524, 533, 625 Цивільного кодексу України, грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів.

Кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї. Період нарахування вказаних платежів законодавством не обмежений та здійснюється протягом всього часу існування прострочки виконання грошового зобов`язання.

Отже, кредитор вправі вимагати стягнення з боржника в судовому порядку процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

У п. 7.2 Договору сторони узгодили, що у разі прострочення Споживачем оплати згідно пунктів 5.1., 5.6. цього Договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 17,8% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Додатковою угодою № 5 від 28.01.2020 сторони внесли зміни до п. 7.2. Договору та передбачили розмір пені на рівні 14,2% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

За розрахунком позивача (а.с. 9-17) підлягає стягненню пеня за загальний період з 26.11.2019 по 12.11.2020, розрахована за кожним актом окремо, у загальному розмірі 346 117,21 грн.

Перевіркою виконаного позивачем розрахунку пені порушень норм чинного законодавства та умов договору судом не встановлено. Нарахування пені проведено у відповідності до встановленого договором розміру, з урахуванням обмежень розміру подвійної облікової ставки НБУ.

Суд також перевірив розрахунок 3% річних за зобов`язаннями жовтня 2019 - квітня 2020 та зазначає, що 3% річних в загальному розмірі 173 925,07 грн розраховано правильно, вказана сума є обґрунтованою та підлягає стягненню.

Також є правомірним нарахування інфляційних втрат в розмірі 90 677,33 гр по зобов`язанням січень-квітень 2020 року.

Отже, судом встановлено обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для стягнення з відповідача заявлених позивачем сум.

Як вже зазналось вище, відповідачем заявлено про визнання позову.

Згідно з ч.ч. 1,4 ст.191 Господарського процесуального Кодексу України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Враховуючи те, що заява про визнання позову підписана уповноваженою особою відповідача та не порушує права чи інтереси інших осіб, суд вважає, що є всі підстави для прийняття визнання позову відповідачем та задоволення позову в повному обсязі.

Разом з цим, у відзиві на позовну заяву заявлено письмове клопотання про зменшення розміру пені на 95% .

У своїх доводах відповідач посилається на скрутне фінансове становище; через дефіцит коштів державного бюджету не погашена заборгованість перед відповідачем з різниці в тарифах на теплову енергію, яка виникла у зв`язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії державним тарифам. Також, відповідач посилається на несвоєчасну сплату населенням та організаціями заборгованості за спожиту енергію, а також на те, що ним повністю оплачено вартість поставленого газу.

Відповідачем надано довідки № 407 від 09.04.2021 та № 408 від 09.04.2021 про наявність дебіторської та кредиторської заборгованості; звіт про фінансовий стан за 2019 рік; баланс (звіту про фінансовий результат) на 31.12.2019; постанову про арешт кошті боржника від 03.04.2020.

Із змісту клопотання відповідача про зменшення пені вбачається, що останній просить максимально зменшити розмір нарахованої пені.

Позивач проти задоволення клопотання відповідача заперечив з підстав, викладених у відповіді на відзив, в якій просив суд врахувати, що відповідно до консолідованого звіту про фінансовий стан позивача станом на 30.09.2020 підприємство має заборгованість в розмірі 17 034 млн. грн; торгова дебіторська заборгованість (а основним видом діяльності підприємства є продаж газу) становить 47 911 млн. грн. Наведені дані свідчать про значний обсяг несплаченої заборгованості підприємств, нестачу коштів для здійснення поточної діяльності позивача, у тому числі - для забезпечення підприємств необхідним обсягом природного газу протягом опалювального сезону 2017/2018, 2018/2019, 2019/2020 років. Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", забезпечує галузі національної економіки і населення природним газом. Тобто, Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" як підприємство державного сектору економіки є об`єктом, що має стратегічне значення для економіки, суспільства і безпеки держави. Відсутність можливості вчасно розраховуватись за природний газ, а як наслідок - відсутність можливості вчасно надати послуги з постачання природного газу спричинить значні соціально та економічно негативні наслідки для всієї України. Таким чином, несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на позивача державою обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу.

Дослідивши доводи відповідача щодо зменшення розміру пені, господарський суд вважає необхідним зменшити її розмір на 50%, враховуючи наступне.

У відповідності до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо (п. 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Правовий аналіз зазначених статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду. При вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків, враховує інтереси обох сторін.

Одночасно, в чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Отже, вказане питання віршується судом з урахуванням приписів ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Аналіз наданих відповідачем документів на підтвердження обставин, викладених у клопотанні про зменшення пені, дає підстави вважати, що збиткова господарська діяльність відповідача значною мірою зумовлена невиконанням перед ним зобов`язань категорією населення за отримані послуги з централізованого опалення. Наявність такої заборгованості залежить не лише від заявника, а і від виконанням зобов`язань з боку споживачів послуг боржника, а також наявністю категорії населення у місті Олександрія, які користуються пільгами та субсидіями.

Так, згідно Договору, природний газ, що постачається за цим Договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню. Згідно довідки КП "Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради щодо населення наявна заборгованість з оплати за спожиті послуги. Також, згідно розрахунку відповідача, наявна заборгованість з різниці в тарифах. Відповідно до наданої відповідачем копії Балансу (Звіт про фінансовий стан), сума непокритих збитків по підприємству станом на 2019 рік становила 40 520 тис. грн, а за 2020 рік - 54846 тис. грн.

Разом з тим, господарський суд приймає до уваги також і заперечення та пояснення АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в цій частині. Однак суд враховує, що пеня є лише санкціями за невиконання грошового зобов`язання, а не основним боргом, а тому будувати на цих платежах свої доходи та видатки позивач не може. Окрім стягнення пені позивач нараховує та стягує також проценти річних та інфляційні, які в певній мірі компенсують знецінення несплачених коштів відповідачем. Тому при зменшенні розміру пені позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому стані.

Одночасно господарський суд вважає, що зменшення пені на 95% є значним та нівелює суть відповідальності за порушення зобов`язання. Оцінивши в сукупності доводи позивача та відповідача, а також обставини розрахунку і періоди прострочення, суд вважає за можливе зменшити пеню на 50%.

Стосовно посилань позивача на судову практику, то відповідно до ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові від 22.01.2020 Верховний Суд у справі №912/684/19 між тими ж сторонами, що і справа, яка розглядається, зазначив:

"6.31. Дійшовши висновків про зменшення пені на 50 %, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, правильно встановив та виходив з того, що КП "Теплоенергетик" є підприємством, яке надає послуги з централізованого теплопостачання на території м. Кропивницький та селища Нового, а отже основним джерелом доходів такого підприємства є кошти, що надійшли за наданні послуги з теплопостачання. КП "Теплоенергетик" самостійно не визначає порядок розподілу коштів, які надійшли на його рахунок зі спеціальним режимом використання, та оплата із такого рахунку відповідних послуг, залежить від розміру коштів, які надійшли від споживачів. Грошові кошти, що надходять від споживачів теплової енергії на спеціальні рахунки відкриті в АТ "Ощадбанк" для зарахування коштів, автоматично перераховуються на користь НАК "Нафтогаз України" згідно алгоритму розподілу коштів, затвердженого Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Також судом першої інстанції враховано, що відповідачу потрібні грошові кошти на виплату заробітної плати працівникам та на підтримання технологічного процесу виробництва теплової енергії з метою забезпечення своєчасного та належного надання відповідних послуг, тоді як згідно Звіту про фінансові результати за 2018 рік відповідач має непокритий збиток в розмірі 24 765 тис. грн."

У постанові від 22.01.2021 по справі №912/1215/20 між тими ж сторонами, що і спір у справі №912/127/21 Верховний Суд залишив в силі рішення суду першої інстанції, в тому числі, в частині зменшення пені до 50%, зазначивши:

"Суд першої інстанції, з позицією якого погодився апеляційний господарський суд, з урахуванням наведених вище положень законодавства, та того, що КП Теплоенегергетик є підприємством, яке надає послуги з централізованого теплопостачання на території м. Кропивницький і основним джерелом доходів такого підприємства є кошти, що надійшли за надані послуги з теплопостачання, співвідношення заподіяних збитків позивачеві та заявлених до стягнення сум, скрутний фінансовий стан відповідача, дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру пені на 50%.

Суд вказав на те, що стягнення з боржника штрафних санкцій спрямоване на дотримання договірної дисципліни і має компенсаційний характер, проте не є і не може бути джерелом збагачення кредитора, а сплата надмірно великих штрафних санкцій зачіпатиме не лише майнові інтереси відповідача, а й, зокрема, можливість вчасного та якісного надання населенню відповідних послуг.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідач не є кінцевим споживачем теплової енергії, а є підприємством, яке використовує отриманий природний газ для виробництва та забезпечення безперебійного постачання теплової енергії споживачам для потреб опалення і здійснення оплати поставленого позивачем газу значною мірою залежить від розрахунків споживачів з відповідачем за спожиту теплову енергію.

Судом першої інстанції також враховано інтереси позивача, прийнято до уваги, що діяльність АТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України має важливе значення щодо надійного і безпечного функціонування газотранспортної системи та беручи до уваги правове призначення штрафних санкцій, господарський суд лише частково задовольнив клопотання відповідача, який просив зменшити розмір пені до 1 000,00 грн та зменшив розмір заявлених штрафних санкцій лише на 50%, чим забезпечив дотримання балансу інтересів обох сторін."

З підстав викладеного господарський суд згідно клопотання відповідача зменшує пеню на 50%, тобто до 173 058,61 грн.

Враховуючи викладене, позов підлягає задоволенню частково у сумі 173 058,61 грн пені, 173 925,07 грн - 3% річних, 90 677,33 грн інфляційних втрат.

Відповідно до п. 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Разом з цим, суд враховує, що частиною 1 статті 130 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подання позову.

Згідно частини 3 статті 7 Закону України "Про судовий збір" у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Таким чином, 50% судового збору у розмірі 4580,39 грн покладаються на відповідача, інші 50% судового збору у розмірі 4580,40 грн, за наявності відповідного клопотання позивача, підлягають поверненню останньому з Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 74, 76, 77, 129, 130, 233, 236-241, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства "Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради (28000, Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. Перспективна, 32-А, ідентифікаційний код 00185330) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) 173 058,61 грн пені, 173 925,07 грн - 3% річних, 90 677,33 грн інфляційних втрат, а також 4 580,39 грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Належним чином засвідчені копії рішення направити Акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за адресою: 01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6 та Комунальному підприємству "Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради за адресою: 28000, Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. Перспективна, 32-А.

Повне рішення складено 30.04.2021.

Суддя В.В.Тимошевська