ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
судді Західного апеляційного господарського суду Мирутенка О.Л.
"15" квітня 2021 р. Справа №2/264
Судом першої інстанції було встановлено (зазначено безпосередньо в рішенні), що про укладення спірної біржової угоди №96-02/5 прокуратурі було відомо ще у 2002 році. Згодом у 2003 році прокуратура звернулась до господарського суду Львівської області в інтересах держави в особі Фонду Державного майна, до відповідачів ВАТ «Іскра», ВАТ «Кінескоп» про визнання недійсною біржової угоди №96-02/5 від 02.10.2002 і повернення газопроводу у державну власність (т.66, а.с. 79-87). Пізніше на підставі заяви прокурора суд ухвалою від 11.12.2003 припинив провадження у справі №1/704-5/205.
Про те, що укладена 02 лютого 2002 року біржова угода №96-02/5 порушує права Пустомитівської районної ради Львівської області, прокурор ніби-то довідався 11 січня 2016 року, коли отримав від ПАТ "Львівгаз" запитувану інформацію і документи (том.66,а.с.55-56).
11 лютого 2016 року прокуратура Львівської області скерувала в Пустомитівську районну раду лист №05/1-110 вих-16, в якому поінформувала районну раду про порушення прав територіальної громади Пустомитівського району. Пустомитівська районна рада листом від 23 лютого 2016 року звернулась до прокуратури Львівської області з проханням подати в інтересах територіальної громади Пустомитівського району позов щодо повернення газопроводу ГРС "Винники" (нова) - ГРС "Винники" (стара) у власність територіальної громади(том.66, а.с.57-59).
04.05.2016 прокуратура Львівської області подала до господарського суду позов щодо повернення газопроводу ГРС "Винники" (нова) - ГРС "Винники" (стара) у власність територіальної громади.
Відповідачем у справі було заявлено клопотання про застосування наслідків спливу строків позовної давності.
Однак як судом першої інстанції так і судовою колегією апеляційного суду були зроблені, на мою думку, хибні висновки, що даний позов прокуратури було подано в межах трьохрічного строку позовної давності.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 по справі №362/44/17 зазначені наступні правові позиції щодо строків позовної давності.
37. Статті 387 і 388 ЦК України не вказують на те, що приписи про позовну давність не застосовуються до правовідносин, врегульованих приписами вказаних статей, а стаття 268 цього кодексу не передбачає, що вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння належить до вимог, на які позовна давність не поширюється. Крім того, сутність вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння не виключає застосування до неї позовної давності.
38. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 18 березня 2008 року в справі «Dacia S.R.L.» проти Молдови» (Dacia S.R.L. v. Moldova, заява № 3052/04) встановив, що припис Цивільного кодексу Молдови, згідно з яким позовна давність не поширювалася на позови державних організацій про повернення державного майна з незаконного володіння інших організацій чи громадян, сам по собі суперечить статті 6 Конвенції, оскільки у справі не було надано жодних аргументів на обґрунтування того, чому державні організації у цих випадках мають бути звільнені від обов`язку додержувати установлених строків давності, котрі б в аналогічних ситуаціях перешкодили розгляду позовів, поданих приватними особами чи компаніями. Це, на думку ЄСПЛ, потенційно може призводити до руйнування багатьох усталених правовідносин і надає дискримінаційну перевагу державі без будь-якої переконливої підстави (§ 76). ЄСПЛ констатував, що зміна правовідносин, які стали остаточними внаслідок спливу позовної давності або мали би стати остаточними, якби позовну давність було застосовано без дискримінації на користь держави, є несумісним із принципом правової визначеності (§ 77).
39. На віндикаційні позови держави та територіальних громад (в особі органів державної влади та місцевого самоврядування відповідно) поширюється загальна позовна давність. Для уникнення дискримінаційної переваги цих суб`єктів порівняно з іншими суб`єктами права вони мають нести ризик застосування наслідків спливу позовної давності для оскарження виданих ними правових актів.
40. Зміна правовідносин, які стали остаточними внаслідок спливу позовної давності або мали би стати остаточними, якби позовна давність була застосована без дискримінації на користь держави, є несумісною з принципом правової визначеності.
41. Тому Велика Палата Верховного Суду вважає необґрунтованим висновок апеляційного суду про те, що позовна давність до правовідносин, пов`язаних з витребуванням майна, не застосовується.
47. У постанові від 20 червня 2018 року у справі № 697/2751/14-ц ВеликаПалата Верховного Суду дійшла висновку про те, що для вирішення питання про дотримання строку звернення до суду за захистом прав, суду слід встановити, коли прокурор дізнався чи міг дізнатися про порушення інтересів держави.
48. Вказаний висновок Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне конкретизувати: позовна давність починає обчислюватися з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, у таких випадках: 1) прокурор, який звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, довідався чи мав об`єктивну можливість довідатися (під час кримінального провадження, прокурорської перевірки тощо) про порушення або загрозу порушення таких інтересів чи про особу, яка їх порушила або може порушити, раніше, ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) прокурор звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави за відсутності відповідного органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту таких інтересів.
49. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
50. Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у позові, врахувавши те, що прокуратура та Іванковичівська сільська рада дізналися про порушення права власності відповідної територіальної громади на спірні земельні ділянки ще у червні 2009 року, оскільки була порушена кримінальна справа за фактами вчинення службовими особами Іванковичівської сільської ради зловживання службовим становищем і службового підроблення при наданні у приватну власність земельних ділянок, зокрема відповідачам, що підтверджено постановою Васильківського міськрайонного суду від 21 травня 2010 року; у 2012 році прокурор подавав аналогічний позов, але той був залишений без розгляду, а повторно звернувся з позовом до суду аж 5 січня 2017 року, тобто, пропустивши позовну давність; прокурор не заявляв клопотання про поновлення позовної давності, а суд відповідно не встановлював підстав поважності пропуску такого строку.
51. Оскільки прокурор пред`явив позов після спливу позовної давності, про застосування якої до позовних вимог просили відповідачі, Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованими доводи касаційних скарг і висновок суду першої інстанції про те, що у задоволенні позову слід відмовити.
В даній справі аналогічна ситуація відносно обставин справи №362/44/17, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018.
Прокуратура звернулась до господарського суду вперше з віндикаційним позовом щодо даного газопроводу ще у 2003 році. На підставі заяви прокурора суд ухвалою від 11.12.2003 припинив провадження у справі №1/704-5/205. Другий раз прокуратура Львівської області подала до господарського суду позов щодо повернення газопроводу ГРС "Винники" (нова) - ГРС "Винники" (стара) у власність територіальної громади - 04.05.2016 (через 13 років!), тобто, пропустивши позовну давність.
Оскільки прокурор пред`явив позов після спливу позовної давності, про застосування якої до позовних вимог просив відповідач, вважаю, що у задоволенні позову слід відмовити, з врахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду в постанові від 17.10.2018 по справі №362/44/17.
Суддя Мирутенко О.Л.