ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2021м. ДніпроСправа № 904/117/21
За позовом Приватного підприємства "Управляюча компанія Цереус Сервіс Плюс", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Хмарочос-75", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення 12 151,70 грн.

Суддя Євстигнеєва Н.М.

Секретар судового засідання Чернявськая Е.О.

Представники:

Від позивача: не з`явився

Від відповідача: Мартиненко О.В., адвокат

С У Т Ь С П О Р У :

Приватне підприємство "Управляюча компанія Цереус Сервіс Плюс" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом, яким просить стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Хмарочос-75" заборгованість у розмірі 12 151,70 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договорів №12/16-Л на виконання робіт по технічному обслуговуванню ліфтів від 01.05.2016 та №03/16-ОДС-12 про надання послуг із цілодобового диспетчерського зв`язку у ліфтах від 01.05.2016 в частині повної та своєчасної оплати за надані послуги.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує тим, що:

- позивачем порушені строки позовної давності для звернення до суду;

- акти №ф-0000033 здачі-прийняття робіт (надання послуг), надані позивачем, не можуть слугувати підставою формування даних бухгалтерського обліку, як первинні документи та не є підтвердженням виконання умов саме договору 03/16-ОДС-12, а тому, такі акти не є належними, допустимими, достовірними та достатніми письмовими доказами в розумінні статей 76-78 Господарського процесуального кодексу України;

- відповідно до п.9.1. договору № 12/16-Л та п. 5.1. договору 03/16-ОДС-12 сторони зафіксували в договірному порядку досудове врегулювання спору. Однак, від позивача не надходило до відповідача жодних претензій з приводу невиконання умов договорів.

Також відповідач заперечує щодо заявленого позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 6000,00 грн. Відповідач вважає, що розмір є неспівмірним із предметом позову, оскільки не вимагає вивчення спеціальних норм права та додаткового часу на збирання доказів, а тому винагорода адвоката є завеликою.

Відповідачем надається попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він очікує понести в зв`язку із розглядом справи, а саме: витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 3000,00 грн.

У відповіді на відзив на позовну заяву позивач просить визнати поважною причину пропуску строків позовної давності та поновити ПП "Управляюча компанія Цереус Сервіс Плюс" строк на звернення до суду за договором підряду №12/16-Л на виконання робіт по технічному обслуговуванню ліфтів від 01.05.2016 та №03/16-ОДС-12 про надання послуг із цілодобового диспетчерського зв`язку у ліфтах від 01.05.2016.

14.04.2021 відповідач надав заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву щодо доводів позивача про переривання строків позовної давності у зв`язку із зверненням до суду із заявою про видачу судового наказу та невідповідності актів здачі-приймання вимогам первинного документу

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 15.02.2021 відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження та призначено перше судове засідання на 10.03.2021. З 10.03.2021 розгляд справи відкладено на 30.03.2021.

Судове засідання, призначене на 30.03.2021, не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Євстигнеєвої Н.М. у відпустці.

Листом Господарського суду Дніпропетровської області від 30.03.2021 повідомлено учасників справи про призначення наступного судового засідання на іншу дату після повернення судді з відпустки.

Ухвалою господарського суду від 08.04.2021 призначено розгляд справи у судове засідання на 22.04.2021.

16 квітня 2021 року позивач надав клопотання до суду про розгляд справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою суду від 21.04.2021 в задоволенні клопотання позивача було відмовлено у зв`язку з відсутністю технічної можливості суду.

У судове засідання, яке відбулося 22.04.2021, позивач не з`явився.

У судовому засіданні 22.04.2021 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи представника відповідача, господарський суд, -

В С Т А Н О В И В:

1 травня 2016 року Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Хмарочос-75" (замовник) та Приватним підприємство "Управляюча компанія Цереус Сервіс Плюс" (виконавець) укладено договір підряду №12/16-Л на виконання робіт по технічному обслуговуванню ліфтів, відповідно до умов якого (п.1.1.) виконавець зобов`язується від імені замовника, виконувати роботи по технічному обслуговуванню ліфтів, відповідно до умов цього договору за адресою: мкр.5-й Зарічний, будинок №75, а замовник зобов`язується прийняти й оплатити ці роботи.

До технічного обслуговування входять: повне технічне обслуговування ліфтів (згідно Положення про систему обслуговування та ремонт ліфтів в Україні № 73 від 10.04.2000) та аварійно-технічне обслуговування (участь у локалізації надзвичайних ситуацій) (п.2.1. договору).

Відповідно до п. 4.1 Договору № 12/16-Л сторонами погоджено, що щомісячна вартість робіт за пунктами 2.1, 2.1.1 цього Договору становить три тисячі чотириста вісімдесят три грн 90 коп. у відповідності до узгоджених сторонами відомостей, які є невід`ємною частиною договору.

Факт виконання робіт підтверджується підписанням актів приймання виконаних робіт (форма-2) протягом трьох днів з дати вручення (п.5.1. договору).

Згідно п. 5.2. Договору № 12/16-Л Замовник платить кожен місяць за виконанні роботи п.п. 2.1, 2.1.1 на підставі Акту (Ф-2) не пізніше 30-го числа місяця, наступного за звітним. В платіжному документі вказується номер акту виконаних робіт по Ф-2 та період за який проводиться оплата.

Договір укладений на термін до 31.12.2016, набуває чинності після його підписання сторонами (п.7.1 договору).

Цей договір вважається продовженим на наступний рік, на тих самих умовах, якщо жодна із сторін за один місяць до закінчення терміну дії договору в письмовій формі сповістила іншу сторону про його розірвання (п.7.2. договору).

На виконання умов Договору № 12/16-У1 від 01.05.2016 позивачем були виконані підрядні роботи на загальну суму 52 258,50 грн., що підтверджується актами приймання виконаних робіт:

Акт №4 за вересень 2016 року на суму 3483,90грн,

Акт №12 за листопад 2016 року на суму 3483,90грн,

Акт №12 за грудень 2016 року на суму 3483,90грн,

Акт №12 за січень 2017 року на суму 3483,90грн,

Акт №12 за лютий 2017 року на суму 3483,90грн,

Акт №12 за травень 2017 року на суму 3483,90грн.

На адресу відповідача були виставлені рахунки - фактури на оплату:

№ СФ-0000012 від 30.09.2016 на суму 3483,90 грн.,

№ СФ-0000012 від 30.11.2016 на суму 3483,90 грн.,

№ СФ-0000012 від 31.12.2016 на суму 3483,90 грн.,

№ СФ-0000012 від 31.01.2017 на суму 3483,90 грн.,

№ СФ-0000012 від 28.02.2017 на суму 3483,90 грн.,

№ СФ-0000012 від 31.05.2017 на суму 3483,90 грн.

Заборгованість за цим договором складає 8951,7грн та складається із залишку суми заборгованості за актом приймання виконаних підрядних робіт за листопад 2016 року - 1983,90грн, заборгованості за актом приймання за грудень 2016 року на суму 3 483,9грн, заборгованості за актом приймання за травень 2017 року на суму 3 483,9грн.

1 травня 2016 року Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Хмарочос-75" (замовник) та Приватним підприємство "Управляюча компанія Цереус Сервіс Плюс" (виконавець) укладено договір № 03/16-ОДС -12 про надання послуг із цілодобового диспетчерського зв`язку у ліфтах (далі - Договір № 03/16-ОДС-12).

Пунктом 1.1 цього договору визначено, що ПП "Управляюча компанія Цереус Сервіс Плюс", як виконавець робіт, зобов`язується від імені Відповідача, як замовника робіт, виконувати послуги із цілодобового диспетчерського зв`язку у ліфтах за адресою: Кривий Ріг, мкр. 5-й Зарічний, буд. 75 для забезпечення своєчасного виявлення збою у роботі ліфтового обладнання, а Споживач відповідно зобов`язується своєчасно оплачувати такі послуги за узгодженим тарифом у строк і на умовах, що передбачені Договором № 03/16 - ОДС-12.

Відповідно до умов, викладених у п.п. 1.2 та 3.1 Договору № 03/16-ОДС-12 сторонами погоджено, що щомісячна вартість робіт за один ліфт становить 200, 00 гривень. Сума щомісячної сплати, згідно Договору, становить 800, 00 грн. (за чотири ліфти).

В пункті 3.2 Договору №03/16-0ДС-12 визначено, що Споживач оплачує надані послуги протягом 5-ти банківських днів з моменту підписання акту здачі-приймання виконаних робіт.

Згідно п.7.1. договору, цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2016. У разі, коли за місяць до закінчення дії цього договору однією із сторін не заявлено у письмовій формі про розірвання договору або необхідності його перегляду, цей договір вважається щороку продовженим на той самий строк.

За змістом п.7.3. договору, до правовідносин застосовується позовна давність тривалістю у три роки.

Сторони домовилися, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання за цим договором припиняється через три роки від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (п.7.4. договору).

На виконання умов Договору №03/16-ОДС-12 позивачем були надані послуги на суму 12 000,00 грн., що підтверджується актами здачі-прийняття робіт (надання послуг):

№ ф-0000033 від 30.06.2016 на суму 800,00грн,

№ ф-0000033 від 31.08.2016 на суму 600,00грн,

№ ф-0000033 від 30.09.2016 на суму 800,00грн,

№ ф-0000033 від 31.10.2016 на суму 800,00грн,

№ ф-0000033 від 30.11.2016 на суму 800,00грн,

№ ф-0000033 від 31.12.2016 на суму 800,00грн,

№ ф-0000033 від 31.01.2017 на суму 800,00грн,

№ ф-0000033 від 28.02.2017 на суму 800,00грн,

№ ф-0000033 від 31.03.2017 на суму 800,00грн,

№ ф-0000033 від 31.05.2017 на суму 800,00грн.

Також відповідачу виставлені рахунки-фактури на оплату:

№ ф-0000033 від 30.06.2016 на суму 800,00грн,

№ ф-0000033 від 31.08.2016 на суму 800,00грн,

№ ф-0000033 від 30.09.2016 на суму 800,00грн,

№ ф-0000033 від 31.10.2016 на суму 800,00грн,

№ ф-0000033 від 30.11.2016 на суму 800,00грн,

№ ф-0000033 від 31.12.2016 на суму 800,00грн,

№ ф-0000033 від 31.01.2017 на суму 800,00грн,

№ ф-0000033 від 28.02.2017 на суму 800,00грн,

№ ф-0000033 від 31.03.2017 на суму 800,00грн,

№ ф-0000033 від 31.05.2017 на суму 800,00грн.

Заборгованість за цим договором складає 3200,00грн.

Загальна сума заборгованості за цими договорами складає 12 151,7грн (8951,7грн +3200,00грн).

Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором № 12/16-Л від 01.05.2016 у сумі 8951,7грн та за договором №03/16-ОДС-12 від 01.05.2016 у сумі 3200,00грн., проти чого заперечує відповідач, що і є причиною спору.

Предметом розгляду у даній справі є вирішення питання про наявність або відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договорами виконання підрядних робіт та наданих послуг з обслуговування ліфтів.

За своєю правовою природою спірні договори є договорами про виконання підрядних робіт та надання послуг. До цих правовідносин мають застосовуватися положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Частиною 1 ст.174 Господарського кодексу України встановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно зі ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії. а кредитор мас право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до положень ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України та частин 1,7 ст.193 Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом.

В силу вимоги ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з ч.2 ст. 854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Таким чином, двосторонній характер договору підряду зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Тобто з укладенням такого договору підрядник бере на себе обов`язок виконати певну роботу і водночас замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу, якщо умовами договору передбачено здійснення передоплати, вона має бути здійснена в установленому порядку та розмірі.

Отже, підставою для виникнення зобов`язань з оплати виконаних робіт є не тільки факт прийняття робіт, підписання актів виконаних робіт, але й умови договору.

Частиною 1 ст. 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.903 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 4.1. договору сторони визначили, що розмір щомісячної оплати робіт згідно з договором №12/16-Л визначений узгодженням сторін на день його укладання та складає 3483, 90 грн на місяць.

Аналогічні норми містяться і у Договорі №03/16-0ДС-12, яким визначено розмір щомісячної оплати за надання послуг із цілодобового диспетчерського зв`язку у ліфтах у розмірі 200,00 гривень за один ліфт.

З викладеного вбачається, що, погоджуючи та підписуючи вказані договори, сторони узгодили, що за повне технічне обслуговуванню ліфтів на об`єктах замовника підлягає обов`язкова щомісячна плата, та визначили її розмір.

З урахуванням наведеного, строк оплати вартості виконаних робіт та наданих послуг є таким, що настав: за актами здачі - приймання виконаних робіт за договором № 12/16-Л від 01.05.2016 у вересні, листопаді, грудні 2016 року, січні, лютому, травні 2017 року, а за договором № 03/16-ОДС-12 від 01.05.2016 - у червні, серпні, вересні, жовтні, листопаді, грудні 2016 року та січні, лютому, березні, травні 2017 року відповідно.

В установлений договорами строк, відповідач свої зобов`язання з оплати не виконав.

Доказів оплати вартості наданих послуг у сумі 12151,70грн, станом на дату звернення з позовом до суду відповідач суду не надав, доводів, наведених в обґрунтування позову, не спростував.

За таких обставин, вимога позивача про стягнення заборгованості за виконані роботи та надані послгуи у розмірі 12151,70грн заявлена правомірно.

Щодо невідповідності наданих позивачем в обгрунтування позовних вимог актів № ф-0000033 здачі-приймання вимогам первинного документу.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити; назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Акти приймання виконаних підрядних робіт за договором №12/16-Л від 01.05.2016 підписані відповідачем та скріплені печаткою ОСББ.

Щодо відсутності підпису на акті № ф-0000033 здачі-прийняття робіт по обслуговуванню ліфтів від 30.06.2016, суд зазначає, що зазначений акт направлявся разом з іншими актами на адресу відповідача, однак жодних заперечень щодо його оформлення, виду робіт, їх вартості тощо відповідачем у встановлений строк не надано.

Щодо ненадання позивачем акту приймання виконаних підрядних робіт № 12/16-Л за листопад 2016 року, на який він посилається як на обгрунтування своїх вимог, суд зазначає, що акт за листопад 2016 року за номером 12 міститься в матеріалах справи (а.с.29). Помилкове посилання позивача в позовній заяві на Акт за листопад 2016 року з номером договору № 12/16-Л не спростовує наявність цього Акту.

Суд відхиляє посилання відповідача на обов`язковість досудового врегулювання спору. Як зазначено в рішенні від 09.07.2002 № 15-рп/2002 Конституційного Суду України, спосіб захисту свого порушеного права шляхом досудового врегулювання спору не є обов`язковим до правовідносин, що складаються між сторонами, оскільки право особи на звернення до суду передбачено статтею 55 Конституції України, статтями 15, 16 Цивільного кодексу України та відповідними нормами Господарського процесуального кодексу, а тому зобов`язання особи перед зверненням до суду скористатися даним способом захисту своїх прав є порушенням Конституції та інших нормативно-правових актів України.

Позивач просив визнати поважною причину пропуску строку позовної давності та поновити йому строк на звернення до суду за спірними договорами.

В обгрунтування поданого клопотання позивач посилається на те, що двічі звертався до суду із заявою про видачу судового наказу, що є підставою для переривання позовної давності.

Розглянувши клопотання позивача про поновлення строку на звернення з позовом до суду, господарський суд не вбачає підстав його задовольнити з огляду на таке.

Як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 по справі №712/8916/17, подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі (постанови Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 523/10225/15-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі № 640/2704/16-ц і Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29 травня 2018 року у справі № 903/509/17). Новий перебіг позовної давності (після його переривання) починається наступного дня після пред`явлення позову (постанова Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі М 663/2070/15-й).

Отже, подана Позивачем до суду заява про видачу судового наказу, не може бути підставою для переривання строку позовної давності щодо стягнення з Відповідача заборгованості за період - листопад 2016 рік, грудень 2016 року та травень 2017 року (по Договору підряду № 12/16-Л від 01.05.2016) та за період червень 2016 року, листопад 2016 рік, грудень 2016 рік, січень 2017 року та травень 2017 року (по Договору про надання послуг із цілодобового диспетчерського зв`язку у ліфтах № 03/16-ОДС-12 від 01.05.2016).

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, заявив про застосування до спірних правовідносин позовної давності, оскільки строк позовної давності за договорами сплинув у травні 2020 року.

Згідно ст. 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Відповідно до ст. 256 ЦКУ, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Як передбачено ст. 257 ЦКУ загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" №3477-IV від 23.02.2006 визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За приписами частини 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме:

1) забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та

2) запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Високий суд, також вважає, що строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме:

1) забезпеченню юридичної визначеності та остаточності;

2) захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (див. рішення від 22 жовтня 1996 року у справі "Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства" (Stubbings and Others v. the United Kingdom), п. 51, Reports 1996-IV). Строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень (п.137 рішення від 09.01.2013 року за заявою № 21722/11 у справі "Волков проти України").

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦКУ).

Отже, позовна давність є строком для пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини (зазначений висновок був сформований ще в Постанові ВСУ від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-152цс14).

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з того самого моменту, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Між тим, для визначення початку перебігу виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) фактори. При цьому, правило ч. 1 ст. 261 ЦКУ містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення строку, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.

Аналогічні правові позиції Верховного Суду України викладені у справах №6-2469цс16 від 16.11.2016; №6-832цс15 від 28.09.2016; №6-2165цс15 від 14.09.2016; №6-152цс14 від 29.10.2014; №6-1503цс16 від 21.12.2016; №6-3029цс16 від 8.06.2016.

Статтею 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

При цьому законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності.

Зазначена правова позиція викладена у постанові ВСУ від 16 серпня 2017 року № 6-2667цс16, Першої судової палати Касаційного цивільного суду ВСУ від 07 листопада 2018 року (справа № 0907/2-7453/2011, провадження № 61-6321св18), Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 21 серпня 2018 року (справа № 288/1361/15-ц, провадження № 61-4212св18).

Більше того, 22.03.2017, розглядаючи справу № 6-3063цс16, ВСУ підтвердив правовий висновок викладений у постановах від 4 лютого, 18 березня, 24 червня 2015 року, 17 лютого 2016 року про те, що без заяви сторони у спорі позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, адже можливість застосування позовної давності пов`язана лише з наявністю про це заяви сторони.

Враховуючи той факт, що Законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності… заява про її застосування може бути викладена у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання, письмового чи усного (позиція Верховного Суду викладена у постанові від 09.04.2019 по справі №912/1104/18 та підтримана в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20 вересня 2019 року по справі № 904/4342/18).

За приписами ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц).

Враховуючи те, що господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог внаслідок доведення позивачем порушення його прав, наявні підстави для застосування положень ч. 4 ст. 267 ЦК України до спірних правовідносин.

Тобто, суд вбачає підстави для відмови в задоволенні позовних вимог у зв`язку .із пропуском строку позовної давності.

Згідно із ст.129 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на те, що в задоволенні позовних вимог відмовлено, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог Приватного підприємства "Управляюча компанія Цереус Сервіс Плюс" до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Хмарочос-75" про стягнення 12 151,70 грн. - відмовити.

Судові витрати по справі віднести на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Центрального апеляційного господарського суду безпосередньо або через Господарський суд Дніпропетровської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 28.04.2021

Суддя Н.М. Євстигнеєва