ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" квітня 2021 р. Справа№ 910/638/20 (910/2135/20)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Верховця А.А.

суддів: Гарник Л.Л.

Пантелієнка В.О.

за участю секретаря судового засідання Брунько А.І.

та представників сторін:

АТ "Державний експортно-імпортний банк України" - Ковальчук В.В., згідно дов. №28, від 19.04.2021;

ПрАТ "Райз-Максимко" - Орендівський В.І., згідно дов. №0024701/10788-21 від 31.03.2021;

розглядаючи матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2020

у справі №910/638/20 (910/2135/20) (суддя Мандичев Д.В.)

за позовом Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України"

до Приватного акціонерного товариства "Райз - Максимко"

про звернення стягнення на майно

в межах справи №910/638/20

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Бонус" (02225, м. Київ, вул. Оноре де Бальзака,16, ідентифікаційний номер 40904740)

до Приватного акціонерного товариства "Райз-Максимко" (03115, м. Київ, пр-т Перемоги,121 В, ідентифікаційний номер 30382533)

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду міста Києва знаходиться справа №910/638/20 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Бонус" про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Райз-Максимко".

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" до відповідача Приватного акціонерного товариства "Райз-Максимко", згідно з якою позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №151214К2 від 28.03.2014 та кредитним договором №151213К5 від 27.06.2013, що укладені в межах генеральної угоди №15106N3 від 23.02.2006, в розмірі 1351658,51 доларів США та 685953554,93 грн., звернути стягнення на майно, що є предметом застави за укладеними між сторонами 17 (сімнадцятьма) договорами застави (реквізити договорів та опис майна наведено у прохальній частині позову).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.12.2020 (повний текст складено 17.12.2020) у справі №910/638/20(910/2135/20) позов задоволено частково.

В рахунок погашення перед Акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" заборгованості за Кредитними договорами №151214К2 від 28.03.2014 та №151213К5 від 27.06.2013, укладених в рамках Генеральної кредитної угоди №15106N3 від 23.02.2006, у розмірі 1 351 658,51 (один мільйон триста п`ятдесят одна тисяча шістсот п`ятдесят вісім, 51) дол. США (еквівалентно 32 396 145,67 грн.) та 557 431 379 (п`ятсот п`ятдесят сім мільйонів чотириста тридцять одна тисяча триста сімдесят дев`ять) грн., звернено стягнення шляхом проведення прилюдних торгів на майно, що є предметом застави за укладеним між акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" та Приватним акціонерним товариством "Райз-Максимко" визначеними договорами застави; стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Райз-Максимко" (03115, м. Київ, пр-т Перемоги,121 В, ідентифікаційний номер 30382533) на користь Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" (03150, м. Київ, вул. Антоновича, 127, ідентифікаційний номер 00032112) 604 073 (шістсот чотири тисячі сімдесят три) грн. 63 коп. судового збору.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Відмовлено Приватному акціонерному товариству "Райз-Максимко" у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі.

Господарським судом міста Києва частково відмовлено у стягненні процентів та пені за Кредитним договором від 28.03.2014 №151214К2 та Кредитним договором від 27.06.2013 №151213К5.

Не погоджуючись з вказаним рішенням місцевого господарського суду, Акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" 31.12.2020 звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою №0000602/20-217 від 31.12.2020, згідно з якою просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2020 у справі №910/638/20(910/2135/20) в частині відмови позовних вимог Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Основними доводами апеляційної скарги є:

-Здійснений судом першої інстанції розрахунок процентів за користування кредитом за Кредитним договором від 28.03.2014 №151214К2 до 23.02.2017 у розмірі 41 545 657, 48 грн. та кредитним договором від 27.06.2013 №151213К5 у розмірі 8 226 670,12 грн. до 23.02.2017, є некоректним та не відповідає долученим до матеріали справи доказам.

Оскільки з доданого Банком до позовної заяви розрахунку заборгованості за Кредитним договором від 28.03.2014 № 151214К2 до 23.02.2017 у розмірі 41 545 657, 48 грн. та Кредитним договором від 27.06.2013 №151213К5 та виписок з рахунків, вірним є розрахунок заборгованості процентів за користування кредитом за визначений судом період до 23.02.2017 ( з урахуванням курсу валют, встановленого НБУ станом на дату переведення кредитної заборгованості з доларів США у гривню - 23.10.2019 та 18.10.2019 відповідно) за:

- Кредитним договором від 27.06.2013 №151213К5 - 12 097 252, 07 грн.;

- Кредитним договором від 28.03.2014 №151214К2 - 53 592 527, 44 грн.

- Місцевий суд дійшов висновку про те, що період нарахування пені обмежується строком, що співпадає з датою укладення 18.10.2019 Додаткової угоди №151214К2-0014 до Кредитного договору від 28.03.2014 №151214К2 та Додаткового договору №151213К5-0019 до Кредитного договору від 27.06.2013 №151213К5, відповідно до якого було здійснене переведення боргу в гривневий еквівалент. При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що укладені угоди є новацією. Банк категорично не погоджується з таким висновком Господарського суду міста Києва, вважає його необґрунтованим;

- переведення кредитної заборгованості у доларах США у національну валюту України (гривню) та зміна валюти виконання такого зобов`язання не може вважатися новацією в розумінні ст.604 ЦК України. Відтак, відсутні правові підстави вважати, що 18.10.2019 відбулась новація;

- нарахування та сплата пені визначена умовами Кредитного договору від 28.03.2014 №151214К2 та Кредитного договору від 27.06.2013 №151213К5, пеня являється "Іншим зобов`язанням, передбаченим Кредитним договором" та включена до складу Боргу.

Згідно витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному головуючому судді (складу суду) від 19.01.2021 апеляційна скарга Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" у справі №910/638/20(910/2135/20) передана на розгляд складу колегії суддів: головуючий суддя Верховець А.А., судді: Доманська М.Л., Пантелієнко В.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2021 у справі №910/638/20(910/2135/20) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2020 у справі №910/638/20 (910/2135/20); апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" призначено до розгляду на 23.02.2021 року. Роз`яснено сторонам право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом 15 днів з моменту отримання даної ухвали.

17.02.2021 від ПрАТ "Райз-Максимко" надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого просить суд відмовити АТ "Укрексімбанк" у задоволенні апеляційної скарги; та скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 02.12.2020 про звернення стягнення на майно; закрити провадження у справі № 910/638/20 (910/2135/20).

Ключовими аргументами відзиву є:

- В рамках справи про банкрутство ПрАТ "Райз-Максимко", тим же судом, вже ухвалено судове рішення про задоволення вимог Позивача, вимог щодо визнання його заставним кредитором за договорами застави. На заставне майно в подальшому, має звертатись стягнення в рамках банкрутства. Одночасно ці самі вимоги, ( про звернення стягнення на майно за тими ж договорами застави) повторно розглядались судом в межах окремого позову у справі № 910/638/20 (910/2135/20);

- Системний аналіз норм КзПБ свідчить, що задоволення вимог кредиторів, в тому числі забезпечених заставою майна боржника, може відбуватися на стадії ліквідаційної процедури в порядку та у спосіб, що передбачені Законом про банкрутство, це суперечить одночасному задоволенню тих же вимог в рамках окремого позовного провадження, окремими кредиторами.

23.02.2021 від АТ "Державний експортно-імпортний банк України" надійшла відповідь на відзив ПрАТ "Райз-Максимко" на апеляційну скаргу, в якій зазначено що поданий ПрАТ "Райз-Максимко" відзив на апеляційну скаргу є за своєю суттю оскарженням рішення суду першої інстанції, а тому Банк просить суд апеляційну скаргу АТ "Державний експортно-імпортний банк України" на рішення Господарського суду м. Києва від 02.12.2020 розглядати без врахування відзиву ПрАТ "Райз-Максимко" від 11.02.2021 №01/12-21-1 на апеляційну скаргу; відмовити у задоволенні клопотання ПрАТ "Райз-Максимко"про закриття провадження у справі № 910/638/20 (910/2135/20).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.02.2021 відкладено розгляд апеляційної скарги АТ "Державний експортно-імпортний банк України" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2020 у справі №910/638/20 (910/2135/20) до 09.03.2021.

У зв`язку із перебуванням з 04.03.2021 по 12.03.2021 судді Доманської М.Л., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці, здійснити розгляд справи у визначеному складі неможливо.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.03.2021 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2020 у справі №910/638/20 (910/2135/20) передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Верховця А.А., суддів Пантелієнка В.О., Гарник Л.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.03.2021 прийнято до провадження у визначеному складі колегії суддів апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2020 у справі №910/638/20 (910/2135/20).

09.03.2021 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду (канцелярія) від ПрАТ "Райз-Максимко" надійшла заява про зупинення провадження у справі №910/638/20 (910/2135/20) до закінчення розгляду судовою палатою для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 905/1923/15.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.03.2021 відкладено розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2020 у справі №910/638/20 (910/2135/20) до 20.04.2021.

19.04.2021 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду (канцелярія) від АТ "Державний експортно-імпортний банк України" надійшли письмові пояснення відповідно до яких Банк зазначив що твердження Господарського суду міста Києва, що Додаткова угода №151214К2-0014 до Кредитного договору від 28.03.2014 №151214К2 та Додатковий договір №151213К5-0019 до Кредитного договору від 27.06.2013 №151213К5 є новацією, зводяться до помилкового тлумачення норм ЦК України та неврахування висновків щодо застосування норм права, викладених в постановах Верховного Суду. Оскільки, за умовами вказаних правочинів зобов`язання ТзОВ "СП "Нива" за Кредитним договором від 28.03.2014 №151214К2 та Кредитним договором від 27.06.2013 №151213К5 не були замінені на будь-які інші (нові) зобов`язання, зазначені додаткові договори не містять об`єктивно вираженого волевиявлення сторін договорів у вигляді прямої вказівки на припинення первісних зобов`язань, що виникли за кредитним договором від 28.03.2014 №151214К2, Кредитним договором від 27.06.2013 №151213К5, та їх заміну новими зобов`язаннями, а переведення кредитної заборгованості у доларах США у національну валюту України (гривню) та зміна валюти виконання такого зобов`язання не може вважатися новацією у розумінні ст. 604 ЦК України. Відтак, відсутні правові підстави вважати, що 18.10.2019 відбулась новація. Відповідно до поданих пояснень АТ"Державний експортно-імпортний банк України" просить суд задовольнити у повному обсязі апеляційну скаргу АТ "Державний експортно-імпортний банк України" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2020 у справі №910/638/20 (910/2135/20).

20.04.2021 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду (канцелярія) від ПрАТ "Райз-Максимко" надійшло клопотання (повторне) про розгляд в апеляційному провадженні раніше заявлених клопотань.

Під час судового засідання представник ПрАТ "Райз-Максимко" підтримав заяву про зупинення провадження у справі, зазначивши що потреба у зупиненні апеляційного провадження виникла об`єктивно, через те, що на розгляд Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, передано аналогічну справу № 905/1923/15, про звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки, за позовом ПАТ "Сбербанк" до ТОВ "Маріупольський млинкомбінат". Зокрема, Верховним Судом мають бути усунуті розбіжності в застосуванні ч.8 ст.41 КУзПБ, з огляду на правила реалізації заставного майна боржника, встановлені ст.ст. 63, 64, 68-69 Кодексу. Верховний Суд дійшов висновку про необхідність оголошення перерви з метою зверенння до фахівців Науково-консультативна ради для підготовки наукового висновку; оголошено перерву до 26.05.2021 року. Просив суд задовольнити раніше подану заяву; зупинити провадження до завершення розгляду Верховним Судом справи №905/1923/15.

Представник АТ"Державний експортно-імпортний банк України" при вирішенні даної заяви про зупинення провадження у справі поклався на розсуд суду.

Крім того перед судовим засіданням 20.04.2021 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду (канцелярія) від АТ "Державний експортно-імпортний банк України" подано клопотання про долучення до матеріалів справи копії рішення Господарського суду Полтавської області від 08.12.2020 у справі № 917/298/20.

Керуючись ст.42 ГПК України Банк просить долучити до матеріалів справи №910/638/20 (910/2135/20) копію рішення Господарського суду Полтавської області від 08.12.2020 у справі № 917/298/20, яким встановлено розмір заборгованості за Кредитними договорами №151214К2 від 28.03.2014 та №151213К5 від 27.06.2013, укладеними в рамках Генеральної угоди №15106N3 від 23.02.2006, у розмірі 1 351 658, 51 дол. США та 685 953 554, 93 грн.

Представник ПрАТ "Райз-Максимко" заперечив щодо долучення копії рішення Господарського суду Полтавської області від 08.12.2020 у справі № 917/298/20 до матеріалів справи.

Суд вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши клопотання про долучення документів до матеріалів справи, заяву про зупинення провадження у справі та матеріали справи, прийшов до наступного.

Щодо клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

За змістом ч. 2 ст. 118 ГПК України заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

У разі подання учасниками справи заяв, скарг і документів після закінчення процесуальних строків: 1) без клопотання про поновлення (продовження) строків на подання відповідних документів; або 2) залишення такого клопотання без задоволення, - суд долучає ці документи до матеріалів справи, проте залишає їх без розгляду, про що постановляє відповідну ухвалу. Чинним ГПК України не передбачено можливості повернення судом документів, поданих із пропуском строку, встановленого судом, а отже, правових підстав для їх повернення відповідному учаснику справи суд не має. Оскільки наслідком подання заяв, скарг і документів згідно з ч. 2 ст. 118 ГПК України є залишення їх без розгляду, колегія суддів клопотання про долучення документів до матеріалів справи залишає без розгляду. При цьому суд також користується вільним доступом до електронного реєстру судових рішень в Україні в силу статті 4 ЗУ "Про доступ до судових рішень".

Щодо зупинення провадження у справі.

Стаття 228 ГПК України передбачає право суду зупинити провадження у справі за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зокрема у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Така підстава для зупинення провадження у справі застосовується у тому разі, коли на розгляді перебуває справа, за наслідками перегляду якої Верховний Суд може прийняти постанову, у якій міститься правовий висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів, палата, об`єднана палата, що передала справу на розгляд палати, об`єднаної палати, Великої Палати.

Суд розглянувши клопотання про зупинення прийшов до висновку що даний факт не є підставою для зупинення провадження у справі №910/638/20 (910/2135/20) оскільки формування судової практики здійснюється судами, і підставою для зупинення провадження у справі є не лише існування іншої справи на розгляді в суді та припущення про те, що рішення в ній має значення для справи, що розглядається, а саме неможливість її розгляду до вирішення іншої справи, отже за таких обставин, підстави для зупинення провадження у цій справі до закінчення розгляду у касаційному порядку справи № 905/1923/15 відсутні.

В судовому засіданні 20.04.2021 представник АТ "Державний експортно-імпортний банк України" надав усні пояснення по суті спору. Вимоги апеляційної скарги підтримав в повному обсязі, просив суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2020 у справі № 910/638/20 (910/2135/20) в частині відмови позовних вимог АТ "Державний експортно-імпортний банк України", та прийняти нове рішення в цій частині яким позовні вимоги АТ "Державний експортно-імпортний банк України" задовольнити у повному обсязі.

В судовому засіданні 20.04.2021 представник ПрАТ "Райз-Максимко" надав усні пояснення по суті спору. Просив суд відмовити АТ "Державний експортно-імпортний банк України" у задоволенні апеляційної скарги; скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2020 року у справі №910/638/20 (910/2135/20); закрити провадження у справі №910/638/20 (910/2135/20) за позовною заявою АТ "Державний експортно-імпортний банк України"до ПрАТ "Райз-Максимко", про звернення стягнення на майно.

Відповідно до ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В судовому засіданні 20.04.2021, згідно ст. 240 Господарського процесуального кодексу (далі за текстом - ГПК) України, оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників АТ "Державний експортно-імпортний банк України", ПрАТ "Райз-Максимко" дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.6 ст.12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

21.10.2019р. введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства.

Ухвалою Господарського суду м.Києва від 03.02.2020р. у справі №910/638/20 було відкрито провадження у справі про банкрутство ПрАТ "Райз-Максимко", визнано грошові вимоги ТОВ "Юридична фірма "Бонус" до ПрАТ "Райз-Максимко" в розмірі 2 733 143,47 грн., введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном ПрАТ "Райз-Максимко", призначено розпорядником майна ПрАТ "Райз-Максимко" арбітражного керуючого Ягічева Сергія Олексійовича, визначено дату проведення попереднього судового засідання на 30.03.2020р.

Як вже було зазначено вище 14.02.2020 Акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Райз Максимко" про звернення стягнення на майно.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 02.03.2020 матеріали позовної заяви Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" до Приватного акціонерного товариства "Райз Максимко" про звернення стягнення на майно передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва для розгляду в межах справи №910/638/20 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Райз Максимко".

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 26.03.2020 дана справа передана на розгляд судді Мандичеву Д.В.

Так, судом встановлено, що 11.02.2020 до Господарського суду м. Києва надійшла апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Райз-Максимко" на ухвалу про відкриття провадження у справі від 03.02.2020 та матеріали справи №910/638/20 скеровано до Північного апеляційного господарського суду.

Постановою Північного апеляційного суду від 24.03.2020 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Райз-Максимко" залишено без задоволення. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.02.2020 про відкриття провадження у справі № 910/638/20 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Райз-Максимко" залишено без змін. Матеріали справи №910/638/20 направлено до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 15.05.2020 відкрито провадження у справі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.09.2018 у справі №921/107/15-г/16 викладено правову позицію, згідно з якою наявність самого судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством. Застосування кредитором іншого законного засобу для захисту свого порушеного та не поновленого боржником належним чином права не є подвійним стягненням заборгованості.

Крім того, відповідно до частини 2 статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з відкриттям провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Ухвала є підставою для зупинення вчинення виконавчих дій. Про запровадження мораторію розпорядник майна повідомляє відповідному органу або особі, яка здійснює примусове виконання судових рішень, рішень інших органів, за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника та місцезнаходженням його майна.

Щодо задоволення забезпечених вимог кредиторів за рахунок майна боржника, яке є предметом забезпечення, дія мораторію припиняється автоматично після спливу 170 календарних днів з дня введення процедури розпорядження майном, якщо господарським судом протягом цього часу не було винесено постанову про визнання боржника банкрутом або ухвалу про введення процедури санації (частина 8 статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства).

Так, відкриття провадження у справі № 910/638/20 про банкрутство ПрАТ "Райз-Максимко" здійснено на підставі ухвали Господарського суду міста Києва від 03.02.2020, якою введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та процедуру розпорядження майном ПрАТ "Райз-Максимко".

Беручи до уваги, що після спливу 170 календарних днів з 03.02.2020 - дня введення процедури розпорядження майном, судом не було винесено постанову про визнання боржника банкрутом або ухвалу про введення процедури санації, дія мораторію щодо задоволення забезпечених вимог кредиторів за рахунок майна боржника, яке є предметом забезпечення, автоматично припинилася.

З огляду на вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо наявності підстав для зверення стягнення на заставне майно після спливу 170 календарних днів з дня введення процедури розпорядження майновм за відсутності прийнятої судом постанови про визнання боржника банкрутом або ухвали про введення процедури санації.

З матеріалів справи вбачається, що між AT "Укрексімбанк" та Закритим акціонерним товариством "Науково-виробничим підприємством "Райз-Агро", у подальшому змінено на ПрАТ "Райз-Максимко", укладено Генеральну угоду №15106N3 від 23.02.2006 із змінами і доповненнями (далі - Генеральна угода №15106N3).

Відповідно до умов п. 1.1 ст. 1 Генеральної угоди №15106N3, зазначена угода регулює загальні засади співпраці між Банком та позичальником. Метою Генеральної угоди №15106N3 є визначення загальних умов фінансування виробничої, інвестиційної, торгово-закупівельної та іншої діяльності позичальника шляхом укладання договорів про надання кредитних операцій, які зазначаються в Додатку 1 до цієї Генеральної угоди №15106N3 та є її невід`ємною частиною (п. 1.3 ст. 1 Генеральної угоди №15106N3).

Згідно зі ст. 2 Генеральної угоди №15106N3 кредит - означає позичковий капітал у грошовій формі, який Банк виділяє для фінансування діяльності позичальника на умовах, визначених цією Генеральною угодою №15106N3 та на умовах Кредитних договорів, що укладаються в рамках цієї Генеральної угоди №15106N3.

Відповідно до положень та умов Генеральної угоди №15106N3 Банк проводить кредитні операції в межах загального ліміту заборгованості за Генеральною угодою, визначеного пп. 4.2.4. Генеральної угоди №15106N3. Згідно з умовами Генеральної угоди №15106N3 Банк встановлює позичальнику ліміти заборгованості за кредитними операціями, визначені в кредитних договорах, укладених з Банком та позичальником, які після підписання стають невід`ємною частиною Генеральної угоди №15106N3 в порядку та на умовах забезпеченості, повернення, відкличності, строковості, платності та цільового використання (пп. 4.2.1. п. 4.2. ст. 4 Генеральної угоди №15106N3).

Додатком 1 до Генеральної угоди №15106N3 визначено перелік кредитних договорів, укладених між Банком та позичальником, які є такими, що діятимуть у рамках Генеральної угоди №15106N3, і є Додатками до неї, до яких, зокрема, віднесено: Кредитний договір від 27.06.2013 №151213К5 (далі - Кредитний договір №151213К5) та Кредитний договір від 28.03.2014 №151214К2 (далі - Кредитний договір №151214К2).

07.10.2019 між AT "Укрексімбанк", ПрАТ "Райз-Максимко" та ТОВ "СП "Нива" укладено Договір про переведення боргу, відповідно до умов якого ПрАТ "Райз-Максимко" перевело на ТОВ "СП "Нива" заборгованість за Генеральною угодою №15106N3, що складається із заборгованості за Кредитним договором №151214К2 та Кредитним договором №151213К5, а ТОВ "СП "Нива" погодилось та набуло усіх прав та обов`язків, пов`язаних із такою заборгованістю, включаючи обов`язок по виконанню зобов`язань щодо погашення такої заборгованості.

У зв`язку з укладенням Договору про переведення боргу, до Генеральної угоди №15106N3 були внесені зміни додатковою угодою №15106N3-0055 від 07.10.2019, відповідно до яких, зокрема, змінено сторону позичальника за Генеральної угодою №15106N3 з ПрАТ "Райз- Максимко" на ТзОВ "СП "Нива".

У межах Генеральної угоди №15106N3 між Банком та ПрАТ "Райз- Максимко" був укладений Кредитний договір №151214К5.

Відповідно до умов Кредитного договору №151213К5 Банк надає позичальнику кредит (далі - Кредит-К5), а саме грошові кошти, які Банк надає для фінансування проекту на умовах забезпеченості, повернення строковості, платності, цільового характеру використання та умові відкличності, відповідно до умов цього договору), а позичальник зобов`язується повернути Кредит-К5 та сплатити проценти за кредитом, комісії та інші платежі за цим договором. Кредит-К5 надається позичальнику: шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії (ст. 1, п 3.2.3 ст. 3 Кредитного договору №151213К5, докази надання Кредиту-КЗ додаються).

Підпунктом 3.2.1 п. 3.2. ст. З Кредитного договору №151213К5 передбачено ліміт кредитної лінії: еквівалент 75 685 587,12 грн. Згідно із пп. 3.2.2 п. 3.2. ст. З Кредитного договору №151213К5 кінцевий термін погашення Кредиту-К5 - 23.02.2017.

Положеннями п. 3.4 ст. 3 Кредитного договору №151213К5 визначено, що погашення Кредиту-К5 протягом дії договору здійснюється позичальником згідно з Графіком зміни ліміту заборгованості.

Графік зміни ліміту заборгованості був встановлений Додатком 1 до Кредитного договору № 151213 К5.

Відповідно до пп. 3.5.1 п. 3.5. ст. 3 Кредитного договору №151213К5, позичальник сплачує Банкові проценти за користування Кредитом-К5 у розмірі, зазначеному пп. 3.2.5 п. 3.2. ст. 3 Кредитного договору №151213К5 у валюті Кредиту-К5. Такі проценти нараховуються щомісяця на суму фактичної заборгованості за Кредитом-К5 із розрахунку фактичної кількості днів періоду нарахування процентів за користування Кредитом-К5 на основі банківського року у валюті Кредиту-К5.

Відповідно до пп. 3.2.5 п. 3.2 ст. 3 Кредитного договору №151213К5 тип процентної ставки заКредитом-К5: у дол. США - змінювана та визначається таким чином: Базова ставка LIBOR для доларів США(6м)(індекс) + 7,7 %, але не менше ніж 8,5 % річних та не більше 14 % річних. Порядок зміни процентної ставки за користування Кредитом-К5 в дол. США визначено підпунктами 3.5.2, 3.5.3 п. 3.5. ст. 3 Кредитного договору №151213К5; у гривні - фіксована в розмірі 20 % річних.

Відповідно до пп. 3.2.6 п. 3.2 ст. 3 та ст. 4 Кредитного договору №151213К5, позичальник взяв на себе зобов`язання сплачувати комісії, зокрема, за управління Кредитом-К5. Комісія за управління нараховується починаючи з дати укладання Кредитного договору №151213К5 до дати повного виконання зобов`язань позичальником за основним боргом за Кредитом-К5, але не більше 90 днів (включно) з дати кінцевого терміну погашення Кредиту-К5, визначеного Кредитним договором №151213К5, у разі невиконання позичальником зобов`язань за основним боргом за Кредитним договором №151213К5.

Згідно з п. п. 7.1, 7.2 ст. 7 Кредитного договору №151213К5 позичальник зобов`язується виконувати вимоги Кредитного договору №151213К5. У разі невиконання зобов`язань згідно з пп. пп. 3.4.1 п.3.4, 3.5.1 п. 3.5 ст. З, ст. 4 Кредитного договору №151213ІК5 позичальник сплачує пеню. Пеня нараховується на суму прострочених платежів із розрахунку фактичної кількості прострочених днів у розмірі, зазначеному у п. 3.2 ст. 3 Кредитного договору №151213К5, і підлягає сплаті у національній валюті України за офіційним курсом НБУ, встановленим на день сплати на рахунок, зазначений у пп. (б) п. 3.8 ст. 3 Кредитного договору №151213К5.

У зв`язку з укладенням Договору про переведення боргу, до Кредитного договору №151213К5 були внесені зміни додатковим договором №151213К5-0018 від 07.10.2019, відповідно до яких, зокрема: ПрАТ "Райз-Максимко" перевело на ТОВ "СП "Нива", а ТОВ "СП "Нива" набуло всі права та обов`язки позичальника, пов`язані із заборгованістю за Кредитним договором №151213К5 в сумі 5 811 250,58 дол. США та 1 245 521,59 гривень (що включає суму основного боргу, процентів за Кредитом-К5, комісій та всіх інших зобов`язань, передбачених Кредитним договором №151213К5), включаючи обов`язок по виконанню зобов`язань щодо погашення вказаного боргу; змінено сторону позичальника за Кредитним договором №151213К5 з ПрАТ "Райз-Максимко" на ТОВ "СП "Нива".

18.10.2019 до Кредитного договору №151213К5 були внесені зміни додатковим договором №151213К5-0019, відповідно до яких, зокрема, сторони Кредитного договору №151213К5 домовились, що Банк здійснює переведення заборгованості ТОВ "СП "Нива" у доларах США за Кредитним договором №151213К5 у національну валюту України (гривню) за офіційним курсом Національного банку України на дату такого переведення (станом на 18.10.2019 офіційний курс Національного банку України - 24,733852 гривень за 1 долар США) у т.ч.: за Кредитом-К5 в розмірі 3 060 000,00 дол. США, а також за нарахованими та несплаченими процентами в розмірі 1 123 786,87 дол. США.

Також, у межах Генеральної угоди №15106N3 був укладений Кредитний договір №151214К2.

Відповідно до умов Кредитного договору №151214К2 Банк надає позичальнику кредит (далі - Кредит-К2), а саме грошові кошти, які Банк надає для фінансування проекту на умовах забезпеченості, повернення строковості, платності, цільового характеру використання та умові відкличності, відповідно до умов цього договору), а позичальник зобов`язується повернути Кредит-К2 та сплатити проценти за кредитом, комісії та інші платежі за цим договором. Кредит-К2 надається позичальнику: шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії (ст. 1, п. 2 ст. 2 Кредитного договору №151214К2, докази надання Кредиту-К2 додаються).

Підпунктом 2.3.1 п. 2.3 ст. 2 Кредитного договору №151214К2 передбачено, що ліміт кредитної лінії: еквівалент 243 524 285,72 гривень. Згідно із п. 2.4 ст. 2 Кредитного договору №151214К2 кінцевий термін погашення Кредиту-К2 - 23.02.2017.

Положеннями п. 6.3 ст. 6 Кредитного договору №151214К2 визначено, що погашення Кредиту-К2 протягом дії договору здійснюється позичальником згідно з Графіком зміни ліміту заборгованості. Графік зміни ліміту заборгованості був встановлений Додатком 1 до Кредитного договору № 151214К2.

У межах цього договору позичальник сплачує Банку проценти за Кредитом-К2, комісію за управління кредитною лінією та інші комісії/плати за цим договором, у розмірах та на умовах цього договору (п. 2.6 ст. 2 Кредитного договору №151214К2 ).

Відповідно до п. 3.1 ст. 3 Кредитного договору №151214К2 тип процентної ставки за Кредитом-К2 - фіксована:11,5% річних для дол. США; 20 % річних для грн.

Проценти за Кредитом-К2 нараховуються протягом усього строку користування Кредитом-К2 на залишок основного боргу на кінець календарного дня за кожний день користування Кредитом-К2 на основі банківського року.

Відповідно до п. 3.2 ст. 3, п 4.2. ст. 4 та п. 6.8 ст. 6 Кредитного договору №151214К2, позичальник взяв на себе зобов`язання сплачувати комісії, зокрема, за управління Кредитом-К2. Комісія за управління нараховується починаючи з дати набуття чинності цим договором відповідно до пп. 14.1.1 Кредитного договору №151214К2 і закінчуючи датою повного виконання зобов`язань з погашення Кредиту-2 (включно), але не більше 90 днів з дати повного погашення Кредиту-К2, зазначеної в п. 6.4. цього договору.

Відповідно до умов Кредитного договору №151214К2 позичальник взяв на себе зобов`язання своєчасно та у повному обсязі погашати Банку Кредит-К2, сплачувати проценти за Кредитом-К2, комісії та інші платежі за цим договором (пп. 9.2.2 п. 9.2 ст. 9 Кредитного договору №151214К2).

Згідно з п. 10.2 ст. 10 Кредитного договору №151214К2 у випадку невиконання (несвоєчасного виконання) позичальником будь-яких грошових зобов`язань, визначених Кредитним договором №151214К2, позичальник сплачує Банку пеню, що нараховується на суму невиконаних (неналежним чином виконаних) зобов`язань з розрахунку фактичної кількості прострочених днів у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення, включаючи день виконання відповідних грошових зобов`язань. Пеня підлягає сплаті у національній валюті України за офіційним курсом НБУ, встановленим на день сплати на рахунок, відкритий відповідно до пп. (б) п. 5.11 ст. 5 Кредитного договору №151214К2.

У зв`язку з укладенням Договору-2, до Кредитного договору №151214К2 були внесені зміни додатковим договором №151214К2-0013 від 07.10.2019, відповідно до яких, зокрема: ПрАТ "Райз-Максимко" перевело на ТОВ "СП "Нива", а ТОВ "СП "Нива" набуло всі права та обов`язки позичальника, пов`язані із заборгованістю за Кредитним договором №151214К2 в сумі 20 133 770,11 дол. США та 4 133 770,60 грн (що включає суму основного боргу, процентів за Кредитом-К2, комісій та всіх інших зобов`язань, передбачених Кредитним договором №151214К2), включаючи обов`язок по виконанню зобов`язань щодо погашення вказаного боргу; змінено сторону позичальника за Кредитним договором №151214К2 з ПрАТ "Райз- Максимко" на ТОВ "СП "Нива".

18.10.2019 до Кредитного договору №151213К2 були внесені зміни додатковим договором №151214К2-0014, відповідно до яких, зокрема, сторони Кредитного договору №151214К2 домовились, що Банк здійснює переведення заборгованості ТОВ "СП "Нива" у доларах США за Кредитним договором №151214К2 у національну валюту України (гривню) за офіційним курсом Національного банку України на дату такого переведення (станом на 18.10.2019 офіційний курс Національного банку України - 24,733852 гривень за 1 долар США) у т.ч.: за Кредитом-К2 в розмірі 9 845 788,91 дол. США, а також за нарахованими та несплаченими процентами в розмірі 4 683 357,73 дол. США.

У забезпечення виконання зобов`язань за Генеральною угодою та укладеними в її рамках Кредитним договором № 151214К2 та Кредитним договором № 15121ЗК5, між AT "Укрексімбанк" та ПрАТ "Райз-Максимко" укладено наступні договори застави зі змінами та доповненнями:

1. Договір застави №151208Z72 від 21.10.2008 (предметом застави є транспортні засоби;

2. Договір застави №15106Z13 від 07.02.2006 (предметом застави є сільськогосподарська техніка та транспортний засіб);

3. Договір застави №151208Z49 від 13.05.2008 (предметом застави є транспортні засоби);

4. Договір застави №151207Z50 від 29.03.2007 (предметом застави є сільськогосподарська техніка);

5. Договір застави №15105Z52 від 24.03.2005 (предметом застави є сільськогосподарська техніка та транспортні засоби);

6. Договір застави №15106Z56 від 23.02.2006 (предметом застави є транспортні засоби, сільськогосподарська техніка та обладнання);

7. Договір застави №15106Z101 від 23.03.2006 (предметом застави є сільськогосподарська техніка);

8. Договір застави №151208Z104 від 22.09.2008 (предметом застави є автотранспортні засоби);

9. Договір застави №15105Z105 від 17.05.2005 (предметом застави є сільськогосподарська техніка та технологічне обладнання);

10. Договір застави №15105Z122 від 10.06.2005 (предметом застави є сільськогосподарська техніка);

11. Договір застави №15105Z123 від 10.06.2005 (предметом застави є сільськогосподарська техніка - сівалки);

12. Договір застави №15106Z128 від 06.04.2006 (предметом застави є сільськогосподарська техніка, сівалки та сільськогосподарське устаткування);

13. Договір застави №151207Z135 від 28.09.2007 (предметом застави є транспортні засоби та сільськогосподарська техніка);

14. Договір застави №151208Z150 від 14.11.2008 (предметом застави є транспортні засоби, спецтехніка та інша техніка);

15. Договір застави №15106Z456 від 12.12.2006 (предметом застави є сільськогосподарська техніка, сівалки та сільськогосподарське устаткування);

16. Договір застави №151210Z28 від 31.05.2010 (предметом застави є сільськогосподарська техніка);

17. Договір застави №151210Z48 від 08.06.2010 (предметом застави є поголів`я тварин.

Відповідно до п. 1.1 Договорів застави, заставою за цими договорами забезпечуються вимоги Банку, що випливають, зокрема, з Генеральної угоди з усіма чинними кредитними договорами, які укладаються в рамках Генеральної угоди, їй підпорядковуються та є Додатками до Генеральної угоди, є невід`ємними її частинами та складають єдиний документ (Генеральна угода та Додатки до неї далі - Кредитний договір).

Згідно із змінами, внесеними до Договорів застави, ПрАТ "Райз-Максимко" підтвердив, що після укладення Договорів про переведення боргу та заміни боржника за Генеральною угодою від 23.02.2006 року №15106N3, застава не припиняється і зберігається в якості забезпечення виконання зобов`язань ТОВ "СП "Нива" перед Банком за Генеральною угодою.

Положеннями пункту 1.5 Договорів застави передбачено, що у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником відповідних положень Кредитного договору та/або невиконання Заставодавцем відповідних положень цього договору, Банк має право отримати задоволення своїх вимог за рахунок Предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами.

Відповідно до пункту 3.2. Договорів застави застава припиняється задоволенням боржником та/або заставодавцем у повному обсязі вимог заставодержателя, забезпечених заставою за цими Договорами.

У зв`язку з несплатою заборгованості за Кредитними договорами № 151214К2 від 28.03.2014 та № 151213К5 від 27.06.2013 Банк звертався до ТОВ "СП "Нива" та ПрАТ "Райз-Максимко" з листами від 11.01.2020 № 0019500/855-20 та № 0019500/859-20 відповідно, однак грошові кошти Банку не були повернуті.

Звертаючись із даним позовом до суду, позивач послався на наявність заборгованості станом на 12.01.2020 (включно) за Генеральною угодою №15106N3 та укладеним в її рамках Кредитними договорами, а саме: за договором від від 27.06.2013 № 151213К5 у розмірі 304 346,46 дол. США та 153 859 935,73 грн., у т.ч.:

- 75 685 587,12 грн. - сума заборгованості за кредитом (основний борг);

- 31 519 150,98 грн. - проценти за користування кредитом;

- 885 524,12 грн. - комісія за управління кредитом;

- 304 346,46 дол. США та 815 517,37 грн. - 3% річних згідно ст. 625 ЦК України за прострочення зобов`язань;

- 104 091,86 грн. - втрати від інфляції;

- 44 850 064,28 грн. - пеня;

та за договором 28.03.2014 № 151214К2 у розмірі 1 047 312,05 дол. США та 532 093 619,20 грн., у т.ч.:

- 243 524 285,72 грн. - сума заборгованості за кредитом (основний борг);

- 127 937 142,97 грн. - проценти за користування кредитом;

- 2 943 040,77 грн. - комісія за управління кредитом;

- 1 047 312,05 дол. США та 2 820 348,26 грн. - 3% річних згідно ст. 625 ЦК України за прострочення зобов`язань;

- 351 360,86 грн. - втрати від інфляції;

- 154 517 440,62 грн. - пеня.

Відповідач вимоги позову не визнав та просив у відзиві на позовну заяву залишити позов без розгляду, оскільки відповідні вимоги розглядаються в межах справи № 910/638/20 про банкрутство ПрАТ "Райз-Максимко".

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1056-1 ЦК України встановлено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина 2 статті 1050 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 ГК України).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до приписів статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позичальником не виконаний обов`язок щодо повернення кредиту за Кредитним договором від 28.03.2014 № 151214К2 у розмірі 243 524 285,72 грн. та Кредитним договором від 27.06.2013 № 151213К5 у розмірі 75 685 587,12 грн.

Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами укладених кредитних договорів сторони погодили строк повернення кредиту до 23.02.2017.

Припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Отже, право Банку нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 444/9519/12 від 28.03.2018 (провадження № 14-10цс-18).

З огляду на вказане, місцевий суд дійшов правильного висновку про здійснення перерахунку процентів за користування кредитом до 23.02.2017. Такий висновок суду ґрунтується на тому, що сторонами не було погоджено (у тому числі але невиключно) інший строк виконання основного зобов`язання та інші умови нарахування процентів за користування кредитом. При цьому, укладення додаткових угод від 18.10.2019 до Кредитних договорів № 151214К2 та № 151213К5 не було направлено на зміну ставки процентів, оскільки вказаними додатковими угодами не був продовжений строк виконання основного зобов`язання. Тобто, строк повернення кредиту так і залишився визначеним 23.02.2017, а укладеними додатковими угодами після вказаної дати повернення було направлено на зміну боржника в зобов`язанні та визначення суми наявної заборгованості.

Згідно здійсненого розрахунку, із врахуванням вказаного вище, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що обґрунтованим розміром процентів за користування кредитом за Кредитним договором від 28.03.2014 № 151214К2 є 41 545 657,48 грн. та за Кредитним договором від 27.06.2013 № 151213К5 є 8 226 670,12 грн. При цьому, суд вважає за необхідне відзначити, що визначення гривневого еквівалента процентів здійснювався на 18.10.2019 - дату укладення додаткових угод до Кредитних договорів, умовами яких було погоджено визначення суми кредитного зобов`язання в гривневому еквіваленті.

Також колегією суддів було перевірено розрахунок заявленої суми комісії та визнано його таким, що здійснений відповідно до умов укладених Кредитних договорів, та дорівнює 2 943 040,77 грн. за Кредитним договором від 28.03.2014 № 151214К2 і 885 524,12 грн. за Кредитним договором від 27.06.2013 № 151213К5.

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий Банком розрахунок трьох процентів річних, суд визнав його арифметично вірним та здійсненим із дотриманням приписів чинного законодавства, а відтак за Кредитним договором від 28.03.2014 № 151214К2 підлягають стягненню три проценти річних у розмірі 1047 312,05 доларів США (25 101 661,02 грн. за курсом станом на 12.01.2020 - 23,9677 грн. за 1 дол. США) та 2 820 348,26 грн. та за Кредитним договором від 27.06.2013 № 151213К5 підлягають стягненню три проценти річних у розмірі 304 346,46 дол. США (7 294 484,65 грн. за курсом станом на 12.01.2020 - 23,9677 грн. за 1 дол. США) та 815 517,37 грн.

Нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до листа Верховного Суду України "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" № 62-97р від 03.04.1997 при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; тому умовно слід рахувати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (пункт 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" № 14 від 17.12.2013).

Місцевим судом було правильно вказано, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань. Аналогічна правова позиція викладена у пункті 1.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" № 14 від 17.12.2013.

Право Банку на нарахування інфляційних втрат виникло з моменту визначення суми грошового зобов`язання за кредитними договорами в національній валюті - гривні, тобто з дня наступного після укладення додаткових угод від 18.10.2019 до Кредитних договорів від 28.03.2014 № 151214К2 та від 27.06.2013 № 151213К5.

Такий висновок суду ґрунтується на тому, що положення частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях, оскільки індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Отже можливість нарахування інфляційних втрат на суму простроченого грошового зобов`язання (у даному випадку - на суму заборгованості по кредиту), визначеного в іноземній валюті, виключається. Аналогічні висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 910/11249/17, від 11.10.2018 у справі № 905/192/18, від 04.12.2019 у справі № 910/15714/18 та постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі № 916/4693/15 від 18.09.2020.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що перерахунок інфляційних втрат з врахуванням вказаного вище та, беручи до уваги, що нарахування інфляційних втрат здійснюється за повний календарний місяць, тобто за період з 01.11.2019 по 31.12.2019. Так, інфляційні втрати за Кредитним договором від 28.03.2014 № 151214К2 за перерахунком суду становлять 351 360,86 грн. та за Кредитним договором від 27.06.2013 № 151213К5 - 104 091,86 грн.

Щодо нарахованої Банком пені суд відзначає наступне.

Частина 1 статті 220 ГК України встановлює, що виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу.

Відповідно до частини 1 та частини 3 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 статті 550 ЦК України встановлено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Положеннями частини 1 статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За розрахунком банку, нарахування пені на суму основного боргу, процентів та комісії здійснено за період з 24.02.2017 по 12.01.2020.

Порядок нарахування пені передбачено статтею 10 укладених Кредитних договорів, згідно якої позичальник сплачує Банку пеню, що нараховується на суму невиконаних (неналежним чином виконаних) зобов`язань з розрахунку фактичної кількості прострочених днів у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення, включаючи день виконання відповідних грошових зобов`язань. Беручи до уваги умови нарахування пені за фактичну кількість прострочених днів, обґрунтованими є висновки Господарського суду міста Києва про нарахування пені після граничного строку повернення суми кредиту, тобто з 24.02.2017. Разом з тим, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що період нарахування пені обмежується строком, що співпадає з датою укладення додаткових угод від 18.10.2019 до Кредитних договорів від 28.03.2014 № 151214К2 та від 27.06.2013 № 151213К5, якими було здійснене переведення боргу в гривневий еквівалент,оскільки, всупереч положенням п. 7 Договору про переведення боргу від 07.10.2019 (яким передбачено, що боржник та новий позичальник зобов`язуються, одночасно з укладенням цього договору, укласти відповідні договори про внесення змін до генеральної угоди та кредитного договору щодо зміни боржника новим позичальником та визначення умов обслуговування новим позичальником боргу), додатковою угодою не передбачено порядку нарахування пені, у той час як статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відтак, незважаючи на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що додаткові угоди від 18.10.2019 до кредитних договорів є новацією, однак правильно визначив період нарахування пені за період з 24.02.2017 по 18.10.2019, відповідно до якого розмір пені за Кредитним договором від 28.03.2014 № 151214К2 становить 138 896 160,83 грн. та Кредитним договором від 27.06.2013 № 151213К5 становить 41 633 134,49 грн, відсутні підстави для скасування по суті вірного висновку місцевого господарського суду.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що загальна сума боргу за Кредитними договорами становить 1 351 658,51 дол. США (еквівалентно 32 396 145,67 грн.) та 557 431 379,00 грн., з яких: за Кредитним договором від 28.03.2014 № 151214К2 сума заборгованості за кредитом (основний борг) - 243 524 285,72 грн., проценти за користування кредитом - 41 545 657,48 грн., комісія за управління кредитом - 2 943 040,77 грн., 3% річних згідно ст. 625 ЦК України за прострочення зобов`язань - 1 047 312,05 доларів США (25 101 661,02 грн. за курсом станом на 12.01.2020 - 23,9677 грн. за 1 дол. США) та 2 820 348,26 грн., втрати від інфляції - 351 360,86 грн., пеня - 138 896 160,83 грн.; за Кредитним договором від 27.06.2013 № 151213К5 сума заборгованості за кредитом (основний борг) - 75 685 587,12 грн., проценти за користування кредитом - 8 226 670,12 грн., комісія за управління кредитом - 885 524,12 грн., 3% річних згідно ст. 625 ЦК України за прострочення зобов`язань - 304 346,46 дол. США (7 294 484,65 грн. за курсом станом на 12.01.2020 - 23,9677 грн. за 1 дол. США) та 815 517,37 грн., втрати від інфляції - 104 091,86 грн., пеня - 41 633 134,49 грн.

Відповідно до cтатті 572 ЦК України, силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Частиною першою статті 583 ЦК України визначено, що заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель); відповідні положення наведено також у частині другій статті 11 Закону України "Про заставу", за якою заставодавцем може бути як сам боржник, так і третя особа (майновий поручитель).

Статтею 3 Закону України "Про заставу" передбачено, що заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. Застава може мати місце щодо вимог, які можуть виникнути у майбутньому, за умови, якщо є угода сторін про розмір забезпечення заставою таких вимог. Застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов`язання.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про заставу" у договорі застави визначаються суть, розмір та строк виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, опис предмета застави, а також інші умови, відносно яких за заявою однієї із сторін повинна бути досягнута угода. Опис предмета застави в договорі застави може бути поданий у загальній формі (вказівка на вид заставленого майна тощо). При укладанні договору застави за згодою сторін або на вимогу однієї із сторін може бути проведена аудиторська перевірка достовірності та повноти балансу або фінансового стану відповідної сторони договору застави та оцінка предмета застави відповідно до законодавства.

Згідно із статтею 13 Закону України "Про заставу" договір застави повинен бути укладений у письмовій формі. Угодою сторін може бути передбачено нотаріальне посвідчення договору застави і в тих випадках, коли це є не обов`язковим в силу законодавства України, але на цьому наполягає одна із сторін.

Відповідно до статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

За змістом частини першої статті 584 ЦК України, частини першої статті 12 Закону України "Про заставу" у договорі застави визначаються суть, розмір та строк виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, опис предмета застави, а також інші умови, відносно яких за заявою однієї із сторін повинна бути досягнута угода.

За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором застави (частина друга статті 589 ЦК України, стаття 19 Закону України "Про заставу").

Відповідно до частин 1, 2 статті 20 Закону України "Про заставу" заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. У разі ліквідації юридичної особи заставодавця заставодержатель набуває право звернення стягнення на заставлене майно незалежно від настання строку виконання зобов`язання, забезпеченого заставою.

За наведеними вище положеннями законодавства іпотекодержатель (заставодержатель) має право задовольнити всі свої забезпечені заставою чи іпотекою вимоги до боржника у розмірі вартості фактичної реалізації предмета майнової поруки, що здійснюється в порядку, передбаченому законодавством (якщо інше не передбачено договором або законом).

Отже, виражений у грошовій формі розмір зобов`язання майнового поручителя визначається виходячи із дійсних на відповідний момент зобов`язань боржника, які існують за основним зобов`язанням (кредитним договором), з урахуванням обсягу забезпечення за умовами забезпечувального договору. Оцінка предмета забезпечення (майна) сторонами на момент укладення договору не впливає на обсяг забезпечених вимог у разі звернення стягнення на предмет забезпечення.

Тому, місцевий суд дійшов вірного висновку, що у рахунок погашення заборгованості у розмірі 1 351 658,51 дол. США (еквівалентно 32 396 145,67 грн.) та 557 431 379,00 грн. за Кредитними договорами №151214К2 від 28.03.2014 та №151213К5 від 27.06.2013 звернути стягнення шляхом проведення прилюдних торгів на майно, що є предметом застави за договорами застави №151208Z72 від 21.10.2008, №15106Z13 від 07.02.2006, №151208Z49 від 13.05.2008, №151207Z50 від 29.03.2007, №15105Z52 від 24.03.2005, №15106Z56 від 23.02.2006, №15106Z101 від 23.03.2006, №151208Z104 від 22.09.2008, №15105Z105 від 17.05.2005, №15105Z122 від 10.06.2005, №15105Z123 від 10.06.2005, №15106Z128 від 06.04.2006, №151207Z135 від 28.09.2007, №151208Z150 від 14.11.2008, №15106Z456 від 12.12.2006, №151210Z28 від 31.05.2010, №151210Z48 від 08.06.2010.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, Північний апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ :

1.Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2020 у справі №910/638/20 (910/2135/20) залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2020 у справі №910/638/20 (910/2135/20) залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/638/20 (910/2135/20) повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 28.04.2021.

Головуючий суддя А.А. Верховець

Судді Л.Л. Гарник

В.О. Пантелієнко