СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" квітня 2021 р. Справа №905/1868/20

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя судді: За участю секретаря судового засідання: За участю представників сторін: від позивача: від відповідача:Чернота Л. Ф. Зубченко І.В., Медуниця О. Є. Телеснюк І.В. не з`явились не з`явились

розглянувши апеляційну скаргу (вх.№648Д/3) Товариства з обмеженою відповідальністю Дружківський хліб, м. Дружківка, Донецька область
на рішення Господарського суду Донецької області
від02.02.2021 року (повний текст рішення складено та підписано 03.02.2021 року)
у справі за позовом до про №905/1868/20 (суддя К. І. Аксьонова) Товариства з обмеженою відповідальністю Айдарський пекар, смт Новоайдар, Луганська область Товариства з обмеженою відповідальністю Дружківський хліб, м. Дружківка, Донецька область стягнення 898 505,92 грн.
В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю Айдарський пекар звернулося до Господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Дружківський хліб про стягнення заборгованості у сумі 887996,00 грн., 3% річних у сумі 10509,92 грн., всього 898505,92 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань за договором поставки №310118 від 31.01.2018 в частині повної та своєчасної оплати за поставлену продукцію.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 02.02.2021 року (повний текст рішення складено та підписано 03.02.2021 року) у справі №905/1868/20 провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Айдарський пекар, смт. Новоайдар, Луганська область до Товариства з обмеженою відповідальністю Дружківський хліб, м. Дружківка, Донецька область в частині стягнення заборгованості у сумі 100 000,00 грн. закрито.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Айдарський пекар, смт. Новоайдар, Луганська область до Товариства з обмеженою відповідальністю Дружківський хліб, м. Дружківка, Донецька область в частині стягнення заборгованості у сумі 787 996,00 грн., 3% річних у сумі 10509,92 грн., задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Дружківський хліб, м. Дружківка, Донецька область на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Айдарський пекар, смт. Новоайдар, Луганська область заборгованість у розмірі 787 996,00 грн., 3% річних у сумі 10 408,58 грн. та витрати зі сплати судового збору в сумі 11 976,07 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю Дружківський хліб, м. Дружківка, Донецька область 20.02.2021 року звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою б/н від 13.02.2021 року, в якій просить суд:

- прийняти апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Донецької області від 02.02.2021 року у справі №905/1868/20 та відкрити апеляційне провадження у справі;

- скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 02.02.2021 року у справі №905/1868/20 та ухвалити нове рішення, яким в позовних вимогах відмовити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що згідно з пунктом 2.2.5 договору поставки 310118 від 31.01.2018 постачальник зобов`язується надати на кожну поставку продукції супровідну документацію: рахунок фактуру, видаткову накладну, товарно-транспортну накладну, документ, що підтверджує якість продукції відповідно до законодавства.

Крім того, вартість продукції за цим договором встановлюється сторонами в специфікаціях або рахунках-фактурах до даного договору, а тому оскільки специфікації до договору не укладалися, вартість продукції мала встановлюватися саме за рахунками. Отже, за умовами зазначеного договору обов`язок покупця щодо сплати за поставлену продукцію виникає саме з моменту отримання рахункуфактури, проте відповідач зазначених документів не отримував і в матеріалах справи вони відсутні, у зв`язку з чим відповідачем не порушено строків оплати поставленої продукції і звернення позивача із позовом у даній справі є передчасним.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.03.2021 року визначено колегію у складі: Чернота Л. Ф. головуючий суддя (доповідач), судді: Медуниця О. Є., Радіонова О. О.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.03.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Дружківський хліб, м. Дружківка, Донецька область на рішення Господарського суду Донецької області від 02.02.2021 року (повне рішення складено 03.02.2021 року) у справі №905/1868/20 та встановлено учасникам справи строк до 08.04.2021 року включно для надання суду відзиву на апеляційну скаргу з доказами надсилання його копій та доданих до нього документів іншим сторонам у справі.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.04.2021 розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Дружківський хліб на рішення Господарського суду Донецької області від 02.02.2021 року (повне рішення складено 03.02.2021 року) у справі №905/1868/20 призначено на 28 квітня 2021 р. о 14:30 год.

У зв`язку з відпусткою судді Радіонової О.О. на підставі розпорядження керівника апарату від 26.04.2021 здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями і для розгляду справи №905/1868/20 визначено колегію суддів у складі: Чернота Л. Ф. головуючий суддя (доповідач), судді: Медуниця О. Є., Зубченко І.В.

Враховуючи викладене та зважаючи на приписи частини 14 статті 32 Господарського процесуального кодексу України, розгляд апеляційної скарги відповідача на рішення Господарського суду Донецької області від 02.02.2021 року у справі №905/1868/20 розпочався спочатку.

В судове засідання 28.04.2021 року представники сторін не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення ухвал, які повернулись на адресу суду з відміткою: «вручено за довіреністю» (а.с.173-174).

27.04.2021 року від ТОВ «Дружківський хліб» надійшла заява про відкладення розгляду справи.

Колегія суддів відмовляє у задоволенні заяви відповідача про відкладення розгляду справи за необґрунтованістю.

Явка представників сторін у судове засідання, призначене на 28.04.2021, обов`язковою не визнавалась, позиція відповідача достатньо повно викладена в апеляційній скарзі. При цьому, судом врахований принцип ефективності судового процесу, який діє у господарському судочинстві і направлений на недопущення затягування процесу, а також враховано положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яким передбачено, що справа має бути розглянута судом у розумний строк.

Відповідно до частини 11 статті 270 ГПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

За приписами ч. 3 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Також необхідно зазначити, що за змістом статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Ухвала Східного апеляційного господарського суду від 09.04.2021 року, якою було призначено розгляд справи на 28 квітня 2021 року о 14:30 год., була оприлюднена на офіційному веб-порталі судової влади України 12.04.2021 року. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Отримавши апеляційну скаргу сторони не були позбавлені можливості дізнатися в суді апеляційної інстанції про подальший перебіг питання щодо зазначеної апеляційної скарги та своєчасно ознайомлюватися з відповідними судовими рішеннями в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі Пономарьов проти України).

Учасники справи не були позбавлені можливості звернутися з клопотанням про проведення судового засідання в режимі відео конференції у відповідності до вимог статті 197 ГПК України.

В ході апеляційного розгляду даної справи апеляційним господарським судом, у відповідності до п. 4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, у межах строку, встановленого ст.273 ГПК України.

Таким чином, на думку колегії суддів, в даному судовому засіданні повинен відбутися розгляд апеляційної скарги по суті, не дивлячись на відсутність представників сторін, повідомлених про судове засідання належним чином. Відсутність представників сторін у даному випадку не перешкоджає вирішенню спору та не повинно заважати здійсненню правосуддя у встановлений законом строк.

Відповідно до вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України було складено протокол судового засідання.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі доводи відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу у межах доводів та вимог апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, зважаючи на таке.

Як свідчать матеріали справи та було правильно встановлено місцевим господарським судом, 31.01.2018 між позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю Айдарський пекар, постачальником, та Товариством з обмеженою відповідальністю Дружківський хліб, покупцем, було укладено договір №310118 (далі договір), відповідно до умов пункту 1.1 якого постачальник зобов`язався передавати у власність покупця товар: борошно пшеничне вищого, першого, другого ґатунку та висівки пшеничні, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити продукцію на умовах, визначених у договорі.

Відповідно до п.1.2 договору конкретний перелік продукції, строки та умови постачання згідно ІНКОТЕРМС-2010, а також її вартість встановлюється сторонами на підставі заявок покупця у рахунках або специфікаціях до договору, які є його невід`ємною частино.

Покупець зобов`язався повністю та своєчасно оплачувати поставлену продукцію (пп.2.1.2 п.2.1 договору).

Як встановлено п.3.2 договору вартість продукції за цим договором встановлюється сторонами в специфікаціях або рахунках-фактурах до договору.

Згідно з пунктом 3.3 договору загальна вартість продукції згідно договору дорівнює загальній фактичній вартості продукції, що поставлена постачальником покупцю за весь час дії договору, та складається із сум видаткових накладних.

Пунктом 3.4 договору встановлено, що покупець повинен оплатити продукцію на умовах 100% передплати на підставі рахунку-фактури постачальника.

Згідно з п.4.2 договору приймання продукції здійснюється за кількістю згідно видаткових накладних або актів приймання-передачі, за якістю відповідно до документу, що посвідчує якість, наданого під час відвантаження продукції та шляхом співставлення фактичної якості продукції та якісних показників продукції, погоджених відповідними специфікаціями на продукцію.

Як встановлено пунктом 4.7 договору, датою виконання постачальником зобов`язань щодо передачі (поставки) продукції покупцю є дата підписання покупцем відповідного документу, що підтверджує передачу (видаткова накладна, акт прийому-передачі.

Моментом переходу до покупця права власності на продукцію, яка постачається за цим договором та відповідною специфікацією до договору, є підписання уповноваженим представником покупця видаткової накладної під час приймання продукції у погодженому сторонами місці, що вказується в специфікаціях до даного договору або заявці.

Датою поставки продукції є дата підписання представником покупця видаткової накладної або акту прийому-передачі продукції (п.4.8 договору).

Відповідно до пункту 10.1 договору він набирає чинності з дати його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2018, а в частині взаєморозрахунків до їх повного здійснення. Якщо жодна зі сторін не повідомила іншу письмово про намір його розірвання за тиждень до закінчення вказаного строку, договір вважається автоматично пролонгованим на кожний наступний календарний рік.

В матеріалах справи відсутні докази направлення сторонами повідомлень про намір розірвати договір в порядку пункту 10.1 договору, отже даний договір вважається автоматично пролонгованим на наступний календарний рік та таким, що був чинним у період, щодо якого виник спір у даній справі.

Позивач на виконання умов договору №310118 від 31.01.2018 поставив відповідачу продукцію на загальну суму 959471,39 грн. за видатковими накладними №423 від 27.05.2020 на суму 178708,19 грн. з ПДВ, №427 від 28.05.2020 на суму 78999,96 грн. з ПДВ, №435 від 01.06.2020 на суму 172824,91 грн. з ПДВ, №446 від 08.06.2020 на суму 180032,41 грн. з ПДВ, №447 від 09.06.2020 на суму 177786,00 грн. з ПДВ, №468 від 07.07.2020 на суму 171119,92 грн. з ПДВ. Продукція прийнята відповідачем без зауважень та заперечень стосовно кількості та якості, що підтверджується підписом представника відповідача на видаткових накладних №423 від 27.05.2020, №427 від 28.05.2020, №435 від 01.06.2020, №446 від 08.06.2020, №447 від 09.06.2020, №468 від 07.07.2020.

Відповідачем шляхом безготівкового переказу були перераховані грошові кошти позивачу як часткова оплата за поставлену продукцію за видатковою накладною №423 від 27.05.2020 на загальну суму 71475,39 грн., що визнається позивачем.

Решта вартості поставленої продукції за договором №310118 від 31.01.2018 у сумі 887996,00 грн., відповідачем сплачена не була.

Посилаючись на вищенаведені обставини, позивач звернувся до господарського суду Донецької області із позовом у даній справі про про стягнення з відповідача стягнення заборгованості у сумі 887996,00 грн., 3% річних у сумі 10509,92 грн.

Місцевий господарський суд, ухвалюючи оскаржуване рішення про закриття провадження у справі в частині стягнення заборгованості у сумі 100 000,00 грн. та часткове задоволення позову, виходив з того, що:

- на час звернення позивача до суду відповідач частково виконав свої зобов`язання за договором №310118 від 31.01.2018, здійснивши часткову оплату за поставлену продукцію за видатковою накладною №423 від 27.05.2020 на загальну суму 71475,39 грн., що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами. При цьому, на час звернення позивача до суду відповідач не здійснив остаточного та своєчасного розрахунку за поставлену позивачем продукцію за видатковими накладними №423 від 27.05.2020, №427 від 28.05.2020, №435 від 01.06.2020, №446 від 08.06.2020, №447 від 09.06.2020, №468 від 07.07.2020 у загальній сумі 887 996,00 грн., після прийняття продукції;

- після подання позивачем позову у даній справі відповідачем було сплачено частину заявленої до стягнення заборгованості у розмірі 100000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, які наявні в матеріалах справи. А тому, провадження у справі в частині стягнення заборгованості у розмірі 100000,00 грн. підлягає закриттю на підставі п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з відсутністю предмету спору;

- враховуючи відсутність доказів сплати решти заборгованості у розмірі 787996,00 грн., суд дійшов висновку про обґрунтованість та правомірність позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за договором №310118 від 31.01.2018 у розмірі 787996,00 грн., отже, позов в цій частині підлягає задоволенню;

- за результатом проведеної перевірки наданого позивачем розрахунку 3% річних судом встановлено його невідповідність фактичним обставинам справи в частині невірного визначення початкових дат періодів нарахування 3% річних за зобов`язаннями. Здійснивши перерахунок 3% річних за періоди з 28.05.2020 по 31.10.2020, з 29.05.2020 по 31.10.2020, з 02.06.2020 по 31.10.2020, з 19.06.2020 по 31.10.2020, з 10.06.2020 по 31.10.2020, з 08.07.2020 по 31.10.2020, суд першої інстанції встановив, що належним розміром 3% річних за вказані періоди є 10408,58 грн. З огляду на що позовні вимоги в частині стягнення 3% річних у сумі 10509,92 грн. підлягають частковому задоволенню у розмірі 10408,58 грн.

Зважаючи на наведене, місцевий господарський суд дійшов висновку про закриття провадження у справі в частині стягнення заборгованості у розмірі 100000,00 грн., задоволення позову в частині стягнення 787996,00 грн. основної заборгованості та 10408,58 грн., а також про відмову у решті позову.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із зазначеним висновком господарського суду першої інстанції, зважаючи на таке.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 612 вищегнаведеного Кодексу встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до статті 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного Кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 1 ст.691 Цивільного Кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно з частиною 1 статті 692 вищенаведеного Кодексу, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як вже зазначалося, пунктом 4.7 договору встановлено, що датою виконання постачальником зобов`язань щодо передачі (поставки) продукції покупцю є дата підписання покупцем відповідного документу, що підтверджує передачу (видаткова накладна, акт прийому-передач)і.

Моментом переходу до покупця права власності на продукцію, яка постачається за цим договором та відповідною специфікацією до договору, є підписання уповноваженим представником покупця видаткової накладної під час приймання продукції у погодженому сторонами місці, що вказується в специфікаціях до даного договору або заявці.

Датою поставки продукції є дата підписання представником покупця видаткової накладної або акту прийому-передачі продукції (п.4.8 договору).

Отже, враховуючи наведені умови договору, підписання сторонами видаткових накладних свідчить про юридичні факти здійснення позивачем поставки відповідної продукції та переходу на час такого підписання права власності на дану продукцію від позивача до відповідача.

Як свідчать матеріали справи, позивач виконав свої зобов`язання за договором, поставивши відповідачеві продукцію на суму на загальну суму 959471,39 грн. за видатковими накладними №423 від 27.05.2020 на суму 178708,19 грн. з ПДВ, №427 від 28.05.2020 на суму 78999,96 грн. з ПДВ, №435 від 01.06.2020 на суму 172824,91 грн. з ПДВ, №446 від 08.06.2020 на суму 180032,41 грн. з ПДВ, №447 від 09.06.2020 на суму 177786,00 грн. з ПДВ, №468 від 07.07.2020 на суму 171119,92 грн. з ПДВ.

Продукція прийнята відповідачем без зауважень та заперечень стосовно кількості та якості, що підтверджується підписом представника відповідача на видаткових накладних №423 від 27.05.2020, №427 від 28.05.2020, №435 від 01.06.2020, №446 від 08.06.2020, №447 від 09.06.2020, №468 від 07.07.2020.

Пунктом 3.4 договору встановлено, що покупець повинен оплатити продукцію на умовах 100% передплати на підставі рахунку-фактури постачальника.

Відповідно до пункту 2.1.2 покупець зобов`язується повністю та своєчасно оплачувати поставлену продукцію.

Отже, позивач вважається таким, що належним чином виконав свої зобов`язання за договором, що зумовило виникнення у відповідача обов`язку її своєчасної та в повному обсязі оплати.

Як свідчать матеріали справи та було правильно встановлено місцевим господарським судом, на час подачі позивачем до суду позову у даній справі відповідач лише частково виконав свої зобов`язання за договором №310118 від 31.01.2018, здійснивши часткову оплату за поставлену продукцію за видатковою накладною №423 від 27.05.2020 на загальну суму 71475,39 грн., що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами. При цьому, відповідачем не було здійснено остаточного та своєчасного розрахунку за поставлену позивачем продукцію за видатковими накладними №423 від 27.05.2020, №427 від 28.05.2020, №435 від 01.06.2020, №446 від 08.06.2020, №447 від 09.06.2020, №468 від 07.07.2020 у загальній сумі 887996,00 грн., після прийняття продукції.

Отже, позивачем цілком обґрунтовано пред`явлено позов в частині стягнення з відповідача основної заборгованості в сумі 887996,00 грн.

Разом з цим, після звернення із позовом у даній справі відповідач 03.11.2020, 04.11.2020, 05.11.2020, 06.11.2020, 09.11.2020, 11.11.2020, 16.11.2020, 23.11.2020, 24.11.2020, 25.11.2020, 26.11.2020, 30.11.2020, 01.12.2020, 02.12.2020, 04.12.2020, 07.12.2020, 08.12.2020, 15.12.2020, 16.12.2020, 17.12.2020 здійснив сплату частин заявленої до стягнення заборгованості у розмірі 100000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, які наявні в матеріалах справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо, зокрема, відсутній предмет спору.

Враховуючи, що частина заборгованості за договором №310118 від 31.01.2018 у сумі 100000,00 грн. була сплачена відповідачем після звернення позивачем з позовом до суду, що відбулось 23.10.2020, то на час розгляду справи в суді предмет спору щодо зазначеної частини заборгованості перестав існувати, у зв`язку з чим місцевий господарський суд дійшов обгрунтованого висновку про закриття провадження у справі в частині стягнення заборгованості у розмірі 100000,00 грн. на підставі п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Щодо решти заборгованості у розмірі 787996,00 грн., то оскільки в матеріалах справи відсутні докази її сплати, то місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про обґрунтованість та правомірність позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за договором №310118 від 31.01.2018 у розмірі 787996,00 грн.

Відповідач в апеляційній скарзі стверджує, що згідно з пунктом 2.2.5 договору поставки 310118 від 31.01.2018 постачальник зобов`язується надати на кожну поставку продукції супровідну документацію: рахунок-фактуру, видаткову накладну, товарно-транспортну накладну, документ, що підтверджує якість продукції відповідно до законодавства. Крім того, вартість продукції за цим договором встановлюється сторонами в специфікаціях або рахунках-фактурах до даного договору, а тому оскільки специфікації до договору не укладалися, вартість продукції мала встановлюватися саме за рахунками. Отже, за умовами зазначеного договору обов`язок покупця щодо сплати за поставлену продукцію виникає саме з моменту отримання рахунку-фактури, проте відповідач зазначених документів не отримував і в матеріалах справи вони відсутні, у зв`язку з чим, як вважає відповідач, ним не порушено строків оплати поставленої продукції і звернення позивача із позовом у даній справі є передчасним.

Проте, колегія суддів не може погодитися із такими твердженнями, зважаючи на таке.

Згідно зі статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Також зазначеною статтею та п. 2.2., 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 (далі Положення №88) передбачено, що первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення та повинні мати такі обов`язкові реквізити:

- назву документа (форми);

- дату і місце складання;

- назву підприємства, від імені якого складено документ;

- зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

- посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

- особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис,прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис" (852-15), або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", 2.1. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 первинний документ - документ, створений у письмовій або електронній формі, який містить відомості про господарську операцію, фіксує та підтверджуєїї здійснення, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Зважаючи на наведене, додані до позовної заяви видаткові накладні, які підписано повноважними представниками сторін договору та скріплено печатками юридичних осіб постачальника та покупця, відповідно до наведених норм, є первинними документами, які фіксують та підтверджують поставку позивачем товару на зазначену у позовній заяві суму.

Натомість, рахунок або рахунок-фактура, що за своїми функціями є тотожними документами, за своїм призначенням не відповідають ознакам первинного документа, оскільки ним не фіксується будь-яка господарська операція, розпорядження або дозвіл на проведення господарської операції, а вони мають лише інформаційний характер. Рахунок є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти; ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 Цивільного кодексу України; тому наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обов`язку сплатити грошові кошти за договором.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року в справі №910/49/17 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 18.02.2020 у справі №908/771/19.

Також колегія суддів зауважує, що згідно з пунктом 3.3 договору загальна вартість продукції згідно договору дорівнює загальній фактичній вартості продукції, що поставлена постачальником покупцю за весь час дії договору, та складається із сум видаткових накладних.

Дана умова договору додатково свідчить про безпідставність твердження відповідача про неможливість встановлення ціни поставленої продукції інакше, аніж у рахунку-фактурі.

Окрім цього, слід зазначити, що сторонами у вересні 2020 року було складено, підписано та скріплено печатками їхніх юридичних осіб акт звіряння взаємних розрахунків за договором поставки №310118 від 31.01.2018, згідно з яким заборгованість відповідача на користь позивача за даним договором становить у вересні 2020 року 887 996,00 грн., що відповідає заявленій у позивачем до стягнення сумі основного боргу за договором.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у своїй постанові від 05.03.2019 у справі №910/1389/18 зазначив про таке.

Відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб.

Отже, акт звірки взаємних розрахунків за договором в сукупності із первинними документами - доданими до позовної заяви видатковими накладними однозначно свідчить про факт наявності на час подання позову у даній справі заборгованості у відповідача перед позивачем у розмірі 887 996,00 грн., як і про факт визнання відповідачем такої заборгованості.

Згідно з частиною 6 статті 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Поряд з цим, відповідно до ч. 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на підставі ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України 3% річних у сумі 10509,92 грн. за періоди прострочення з 27.05.2020 по 31.10.2020, з 28.05.2020 по 31.10.2020, з 01.06.2020 по 31.10.2020, з 08.06.2020 по 31.10.2020, з 08.06.2020 по 31.10.2020, з 06.07.2020 по 31.10.2020, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів перевіривши правові підстави та період нарахування 3% річних, погоджується із висновком місцевого господарського суду про його невідповідність фактичним обставинам справи в частині невірного визначення початкових дат періодів нарахування 3% річних за зобов`язаннями.

Також, колегією суддів перевірено здійснений місцевим господарським судом перерахунок 3% річних за періоди з 28.05.2020 по 31.10.2020, з 29.05.2020 по 31.10.2020, з 02.06.2020 по 31.10.2020, з 19.06.2020 по 31.10.2020, з 10.06.2020 по 31.10.2020, з 08.07.2020 по 31.10.2020 та встановлено, що господарський суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що належним розміром 3% річних за вказані періоди є сумма у розмірі 10408,58 грн. У зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення 3% річних у сумі 10509,92 грн. підлягають частковому задоволенню у розмірі 10408,58 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд, ухвалюючи оскаржуване рішення, повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду, у зв`язку з чим зазначене рішення підлягає залишенню без змін.

Оскільки апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, то, з урахуванням положень статті 129 ГПК України, здійснені ним судові витрати за апеляційною скаргою відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Дружківський хліб, м. Дружківка, Донецька область на рішення Господарського суду Донецької області від 02.02.2021 року (повне рішення складено 03.02.2021 року) у справі №905/1868/20 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Донецької області від 02.02.2021 року (повне рішення складено 03.02.2021 року) у справі №905/1868/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 28.04.2021 р.

Головуючий суддя Л.Ф. Чернота

Суддя І.В. Зубченко

Суддя О.Є. Медуниця