ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" квітня 2021 р. Справа № 910/2651/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Поляк О.І.

Пономаренка Є.Ю.

представники сторін не викликались,

розглянувши апеляційну скаргу Концерну "Військторгсервіс"

на рішення господарського суду міста Києва від 01.12.2020 р. (повний текст складено 11.12.2020 р.)

у справі № 910/2651/20 (суддя - Морозов С.М.)

за позовом Концерну "Військторгсервіс"

до товариства з обмеженою відповідальністю "ДПА Компані"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Міністерство оборони України

про стягнення 168 609,35 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

Концерн "Військторгсервіс" звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "ДПА Компані" про стягнення 168 609,35 грн., з яких: 69 718,00 грн. боргу, 55 578,22 грн. пені, 2 091,00 грн. штрафу, 9 130,57 грн. 3 % річних та 32 091,56 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання за договором про спільну діяльність (простого товариства) № 140/5/877 від 25.07.2005 р. щодо оплати належної позивачу частини прибутку від сумісної діяльності за укладеним договором.

Рішенням господарського суду міста Києва від 01.12.2020 р. у справі № 910/2651/20 у задоволенні позову відмовлено.

Мотивуючи рішення суд першої інстанції виходив з недоведеності обставин, на які посилався позивач, а саме позивачем документально не доведено виникнення у відповідача та прострочення ним виконання грошових зобов`язань за договором про спільну діяльність, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Концерн "Військторгсервіс" звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Наводячи підстави скасування оскаржуваного рішення, апелянт зазначав, що відповідачем не доведено перерахування грошових коштів на рахунок позивача в рамках виконання договору про спільну діяльність № 140/5/877 від 25.07.2005 р. за платіжними дорученнями, оскільки за платіжним дорученням № 340 від 20.04.2015 р. рахунок в банку позивачем відкрито лише 19.06.2016 р., за № 704 від 26.04.2016 р. банк з 2015 року віднесено до проблемних та з 2016 року у ньому введена тимчасова адміністрація, за № 903 від 27.04.2017 р. банківський рахунок закрито позивачем - 17.02.2017 р., тож дані кошти, начебто сплачені відповідачем в рахунок виконання своїх зобов`язань за договором, на думку апелянта, не могли бути ним отримані, що підтверджується листами ПАТ "Фідобанк", випискою по рахунку, довідкою АТ "Банк кредит Дніпро", що не було враховано судом першої інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.02.2021 р., у складі колегії суддів: Кропивна Л.В. (головуючий), Поляк О.І., Пономаренко Є.Ю., відкрито апеляційне провадження без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

15.03.2021 р. до Північного апеляційного господарського суду від третьої особи надійшов відзив.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як встановлено судом першої інстанції, та підтверджується матеріалами справи, 25.07.2005 р. між Головним управлінням торгівлі Тилу Міністерства оборони України (сторона-1) та ТОВ "Старокостянтинівський гарнізонторг" (сторона-2) укладено договір про спільну діяльність (простого товариства) № 140/5/877 (договір), відповідно до умов якого сторони зобов`язались шляхом об`єднання своїх зусиль та майна, що використовується у спільній діяльності, спільно діяти без створення юридичної особи в сфері організації виробничої та торгівельної діяльності, надання послуг у тому числі з перевалки, збереження майна (вантажів, товарів тощо), стоянки та збереження автотранспорту, надання майна в найм, а також здійснення інших видів діяльності не заборонених чинним законодавством для досягнення наступних спільних господарських цілей: отримання доходу (прибутку) з метою його використання на розвиток виробництва, підтримки у належному стані основних засобів, що спільно використовуються, а також використання частини прибутку на задоволення соціальних потреб трудових колективів сторін договору.

Додатковими угодами від 01.03.2006 р., від 26.04.2011 р. до договору замінено сторону-1 на державне господарське об`єднання Концерн "Військторгсервіс", а сторону-2 на ТОВ "ДПА Компані".

Договір продовжувався додатковими угодами до 24.07.2020 р. включно.

Розділом 3 договору встановлено обов`язки сторони-1, а саме, зокрема:

- після підписання договору передати стороні-2 за актом прийому-передачі нежитлові приміщення, які розташовані у м. Старокостянтинів (далі - об`єкти);

- у термін дії договору не відчужувати та не передавати будь-яким іншим порядком третім особам правоволодіння, або управління майном, яке передано у спільну діяльність стороні-2 за договором;

- надавати стороні-2 відомості стосовно витрат, понесених стороною-1 в межах здійснення спільної діяльності;

- передати стороні-2 права та обов`язки, які визначені у діючих на дату підписання цього договору договорах стосовно переданню у спільну діяльність майна, що були підписані балансоутримувачем чи іншими наділеними ним правом особами.

Розділом 5 договору встановлено обов`язки сторони-2, а саме, зокрема:

- після підписання договору прийняти від сторони-1 за актом прийому-передачі нежитлові приміщення об`єктів, які розташовані у м. Старокостянтинів;

- зареєструвати договір у податковій інспекції за місцем реєстрації сторони-2 (у відповідності з умовами діючого законодавства України);

- вести бухгалтерський облік спільної діяльності з відображенням його доходів та видатків у окремому балансі;

- сплачувати податки і збори встановлені діючим законодавством для підприємств, які ведуть спільну господарську діяльність;

- прийняти від сторони-1 права та обов`язки, які визначені у діючих на дату підписання цього договору договорах стосовно переданого в спільну діяльність майна, що були підписані балансоутримувачем чи іншими наділеними ним таким правом особами.

За умовами пунктів 7.3, 7.5 договору керівництво сумісною діяльністю за даним договором, а також ведення справ доручається стороні-2. Сторона-2 є повноважним представником сторони-1, керує усією діяльністю та виконує усі необхідні юридичні дії та акти для досягнення поставленою договором мети.

Спільним майном за даним договором є майно і майнові права сторони-1, а також грошові кошти, майно, трудова участь, майнові права, залучені інвестиції, професійні та інші знання, навички й уміння, ділова репутація ділові зв`язки, підприємницька ініціатива та інші права, що належать стороні-2, також майно, створене або придбане сторонами в результаті сумісної діяльності (п. 8.1 договору).

Прибуток, згідно з пунктами 9.2, 9.3, 9.5 договору, що отримується сторонами від сумісної діяльності, підлягає розподілу у відношенні, пропорційно внескам сторін: стороні-1 - 80 %, стороні-2 - 20 %. Підбиття підсумків сумісної діяльності і розподіл прибутку між сторонами здійснюється на підставі окремого балансу, який складає сторона-2, впродовж 10 днів після дати встановленої для подання квартальної (річної) звітності. Фактичний розподіл прибутку здійснюється шляхом перерахування відповідної частки прибутку стороні-1 та утримання відповідної частки прибутку стороною-2.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що у 2017 році перший заступник військового прокурора Західного регіону України звернувся до господарського суду Хмельницької області з позовною заявою в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до ТОВ "Інтерінвестгруп", ТОВ "ДПА Компані" за участю третіх осіб Концерн "Військторгсервіс", Фонд державного майна України про витребування нерухомого майна, що знаходиться у м. Старокостянтинові та передано в користування за договором № 140/5/877 про спільну діяльність (простого товариства).

Підставою для подачі позову стало порушення з боку ТОВ "ДПА Компані" умов договору, в тому числі, в частині сплати прибутку від спільної діяльності. Під час розгляду справи № 924/1180/16 в суді апеляційної інстанції 17.08.2017 р. ТОВ "ДПА Компані" надало до апеляційної інстанції копії платіжних доручень на підтвердження оплати прибутку від спільної діяльності, а саме:

- № 340 від 20.04.2015 р. на суму 40 813,00 грн. з призначенням платежу: оплата частини прибутку (90 %) за результатами спільної діяльності за 2014 рік. Оплата здійснена на номер рахунку, який позивачу відкрито лише 19.06.2016 р.;

- № 704 від 26.04.2016 р. на суму 25 200,00 грн. з призначенням платежу: оплата частини прибутку (90 %) за результатами спільної діяльності за 2015 рік. Згідно даних бухгалтерського обліку позивача, кошти не надходили, а з 20.05.2016 р. в банку введена тимчасова адміністрація;

- № 903 від 27.04.2017 р. на суму 3 705,00 грн. з призначенням платежу: оплата частини прибутку (90 %) за результатами спільної діяльності за 2016 рік. Оплата здійснена на номер рахунку, який позивачу закрито 17.02.2017 р.

Позивач зазначав, що проведеною ним перевіркою виявлено відсутність надходження коштів за вказаними платіжними дорученнями на рахунки концерну.

Факт підробки платіжних документів з боку відповідача, як вказано в позовній заяві, підтверджується ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду від 27.11.2017 р. по справі № 569/17756/17, на підставі якої ГУНП в Рівненській області порушено кримінальне провадження № 0008138 за ознаками передбаченими ч. 1 та ч. 4 ст. 358 Кримінального кодексу України, а саме підроблення працівником юридичної особи офіційних документів, які посвідчують певні факти та мають юридичне значення.

У зв`язку із встановленням факту ненадходження на рахунок позивача коштів в сумі в розмірі 69 718,00 грн., та тієї обставини, що на думку позивача, відповідач визнав вказану суму, як частину прибутку від сумісної діяльності, яка підлягає сплаті позивачу за умовами договору, подавши в межах справи № 924/1180/16 зазначені вище платіжні доручення, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача вказаної суми в судовому порядку, здійснивши нарахування на неї 55 578,22 грн. пені, 2 091,00 грн. штрафу, 9 130,57 грн. 3 % річних та 32 091,56 грн. інфляційних втрат.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частинами 1, 2 ст. 180 Господарського кодексу України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

З умов договору вбачається, що відповідач повинен розподілити наявний прибуток у співвідношенні 90 % - позивачу, 10 % - відповідачу, і перерахувати відповідну частку прибутку Концерну "Військторгсервіс", утримавши власну відповідну частку прибутку. При цьому, на відповідача був покладений обов`язок здійснити реєстрацію договору у податковій інспекції; ввести бухгалтерський облік спільної діяльності з відображенням доходів та видатків у окремому балансі; здійснювати керівництво сумісною діяльністю з виконанням усіх необхідних юридичних дій, актів для досягнення поставленою договором мети та введення справ; та здійснювати підбиття підсумків сумісної діяльності і розподіл прибутку між сторонами на підставі окремого балансу впродовж 10 днів після дати встановленої для подання квартальної (річної) звітності.

Позивач наполягає на тому, що відповідачем визнано наявність частини прибутку, яку він повинен перерахувати позивачу, шляхом подання в межах справи № 924/1180/16 платіжних доручень № 340 від 20.04.2015 р., № 704 від 26.04.2016 р. та № 903 від 27.04.2017 р.

Однак, такі докази колегія суддів не може визнати вірогідними, адже наявність прибутку від результатів введення спільної діяльності визначається за результатами доходів та видатків і має обліковуватися у окремому балансі, із відміткою про його подання податковому органу, або за результати здійснення цим органом зустрічної податкової перевірки.

Саме по собі посилання апелянта на листи банків ПАТ "Фідобанк", виписку по особовому рахунку та довідку АТ "Банк кредит Дніпро" про ненадходження на рахунок позивача сум від відповідача, не підтверджує отримання прибутку від результатів спільної діяльності, тож висновок місцевого господарського суду, яким відмовлено позивачу у позові за недоведеністю вимог, є вірним, а доводи скаржника правомірності цього висновку не спростовують.

З огляду на встановлене, судова колегія не вбачає підстав для скасування прийнятого судом першої інстанції рішення у даній справі, у зв`язку з чим апеляційну скаргу залишає без задоволення, а оскаржуваний судовий акт - без змін.

Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог відмовлено по суті з підстав їх необґрунтованості, то відсутні підстави для застосування правил про позовну давність.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 275, 276, 282 ГПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Концерну "Військторгсервіс" на рішення господарського суду міста Києва від 01.12.2020 р. у справі № 910/2651/20 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 01.12.2020 р. у справі № 910/2651/20 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/2651/20 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 28.04.2021 р.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді О.І. Поляк

Є.Ю. Пономаренко