РІШЕННЯ

Іменем України

29 квітня 2021 року м. Чернігівсправа № 927/187/21

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Шморгуна В. В., розглянувши матеріали справи у порядку спрощеного позовного провадження

Позивач: Мале приватне підприємство "Модус",

, вул. Героїв Космосу, 2-Б, м. Київ, 03148

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Проектно-виробнича компанія "Конструкторське бюро пожежних та спеціальних машин",

, вул. Січових Стрільців, 21, м. Київ, 04053

Предмет спору: про стягнення 519 526,09 грн,

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

не викликались,

ВСТАНОВИВ:

Мале приватне підприємство "Модус" звернулось до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-виробнича компанія "Конструкторське бюро пожежних та спеціальних машин", у якому позивач просить суд стягнути з відповідача 519526,09 грн, з яких 366 423,00 грн заборгованості за поставлений товар, 18 639,45 грн інфляційних втрат, 14 854,22 грн - 3 % річних, 52 834,81 грн пені та 66 774,61 грн штрафу.

Разом з позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позов.

Дії суду, пов`язані з розглядом справи.

Ухвалою суду від 25.02.2021 відмовлено у задоволенні позивача про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 01.03.2021 відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, а також встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали для подання до суду та позивачу, у разі наявності заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, заяви із обґрунтуванням своїх заперечень щодо такого розгляду.

Також ухвалою від 01.03.2021 встановлено сторонам строки для подання заяв по суті, а саме:

- відповідачу - п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали для подання до суду та позивачу відзиву на позов з доданими до нього документами;

- позивачу - п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання до суду та відповідачу відповіді на відзив з доданими до неї документами;

- відповідачу - п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання до суду та позивачу заперечень з доданими до них документами.

У зв`язку з відсутністю фінансування на оплату поштових послуг, копія ухвали суду від 01.03.2021 була направлена на електронні адреси позивача та відповідача - та , відповідно, зазначені у позовній заяві.

03.03.2021 судом було зроблено витяг Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР), з якого вбачається, що 01.03.2021 о 21:12:07 приватним нотаріусом Радченко С. В. було проведено державну реєстрацію зміни місцезнаходження відповідача - ТОВ «Проектно-виробнича компанія «Конструкторське бюро пожежних та спеціальних машин» на адресу: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 21.

При цьому як на час направлення позивачем відповідачу позовної заяви з доданими до неї документами, так і станом на 01.03.2021 12:15:51, тобто на момент відкриття провадження у справі, місцезнаходження відповідача було зареєстровано за адресою: 17500, Чернігівська область, м. Прилуки, вул. Костянтинівська, 199-А, що підтверджується витягом з ЄДР, наявним в матеріалах справи.

Отже, зміна місцезнаходження відповідача відбулась після відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 27 Господарського процесуального кодексу України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Згідно з ч. 2 статті 31 Господарського процесуального кодексу України справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа відноситься до виключної підсудності іншого суду.

Відтак, дана справа була прийнята судом провадження з дотриманням встановленої законом підсудності (за місцезнаходженням відповідача у м. Прилуки Чернігівської області) та підлягає вирішенню по суті Господарським судом міста Чернігівської області. При цьому зміна місцезнаходження відповідача під час розгляду справи не є зміною у складі відповідачів в розумінні ч. 2 статті 31 Господарського процесуального кодексу України.

04.03.2021 від представника позивача на електронну адресу суду надійшло повідомлення про отримання ухвали суду від 01.03.2021.

11.03.2021 на адресу відповідача - 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 21, зазначену у ЄДР, засобами поштового зв`язку була направлена копія ухвали суду від 01.03.2021, яка повернулась неврученою на адресу суду з відміткою відділення поштового зв`язку «адресат відсутній». Днем проставлення у поштовій довідці відмітки про відсутність відповідача за адресою місцезнаходження є 16.03.2021.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Відповідно до ч. 5 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Частиною 5 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України визначено, що учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня.

Відповідно до ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Пунктами 4, 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до п. 116 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, у разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою у порядку, визначеному у пунктах 99, 99-1, 99-2, 106 та 114 цих Правил, із зазначенням причини невручення.

У п. 992 Правил визначено, що рекомендовані поштові відправлення з позначкою "Судова повістка", адресовані юридичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються представнику юридичної особи, уповноваженому на одержання пошти, під розпис. У разі відсутності адресата за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку робить позначку "адресат відсутній за вказаною адресою", яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду.

Отже, у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Враховуючи вищевикладене, суд вважав, що відповідач був належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі та встановлення йому строків для подання заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та заяв по суті.

Отже, останнім днем строку для подання відповідачем заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву є 31.03.2021.

Заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позов у встановлені строки відповідач суду не надав.

Відповідно до ч. 5, 7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

Згідно з ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Короткий зміст позовних вимог та узагальнені доводи учасників справи.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором купівлі-продажу №13/20 від 12.05.2020 в частині своєчасної оплати за поставлений товар, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 366 423,00 грн, на яку позивачем нараховано 18 639,45 грн інфляційних втрат, 14 854,22 грн - 3 % річних, 52 834,81 грн пені та 66 774,61 грн штрафу.

Відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень у встановлений строк до суду не надходило.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Оскільки відповідач не подав відзив у встановлений судом строк, справа вирішується за наявними у ній матеріалами.

Обставини, які є предметом доказування у справі. Докази, якими сторони підтверджують або спростовують наявність кожної обставини, яка є предметом доказування у справі.

12.05.2020 між Малим приватним підприємством «Модус» (далі - Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Проектно-виробнича компанія «Конструкторське бюро пожежних та спеціальних машин» (далі - Покупець) було укладено договір купівлі-продажу №13/20 (далі - Договір) (а.с. 2-3).

Відповідно до п. 1.1 Договору в порядку та на умовах, визначених Договором, Продавець зобов`язується поставити та передати у власність Покупця «товар» в кількості та якості (комплектації) згідно зі специфікацією, що є невід`ємною частиною Договору, а Покупець в порядку та на умовах, визначених Договором, зобов`язується прийняти й оплатити товар.

Поставка товару здійснюється в терміни і на умовах, зазначених у специфікації до Договору, яка з моменту підписання Сторонами складає невід`ємну частину Договору (п. 3.1 Договору).

Ціна товару та умови її зміни погоджена Сторонами в специфікації до Договору (п. 4.2 Договору).

Згідно з п. 8.2 Договору за затримку оплати вартості товару Покупець сплачує Продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення платежу, а у випадку прострочення більше ніж на 30 календарних днів, додатково сплатити штраф у розмірі 7% від суми невиконаного грошового зобов`язання.

Сторонами підписано Специфікацію №1 до Договору (далі - Специфікація №1) (а.с. 3, зворотна сторона) на постачання на адресу Покупця товару - кранової надбудови (CKD) з управлінням за допомогою ричагів, модель SPC320 на суму 2 977 711,00 грн.

Відповідно до п. 2.1 Специфікації №1 передоплата у розмірі 100% вартості товару здійснюється протягом двох банківських днів, після дати укладення Договору.

За умовами п. 3, 4 Специфікації №1 строк поставки та передачі товару Покупцю - до 20.05.2020 включно. Умови поставки - доставка товару за рахунок Продавця на склад Покупця, який знаходиться за адресою: Чернігівська область, м. Прилуки, вул. Костянтинівська, 199-А.

14.05.2020 відповідач перерахував позивачу передоплату за кранову надбудову у розмірі 2 023 788,00 грн, на підтвердження чого суду надано виписку з рахунку (а.с. 4).

Відповідно до видаткової накладної №РН-000003 від 18.05.2020 позивач поставив, а відповідач отримав кранову надбудову (CKD) з управлінням за допомогою ричагів, модель SPC320, на суму 2 977 711,00 грн (а.с. 5).

Отже, залишок несплаченої відповідачем суми за отриманий товар на момент його поставки становив 953 923,00 грн.

07.10.2020 між позивачем та відповідачем укладено договір про зарахування однорідних вимог, за умовами п. 2.1 якого з моменту набрання чинності цим Договором грошові зобов`язання відповідача перед позивачем за договором купівлі-продажу №13/20 від 12.05.2020 припиняються на суму 587 500,00 грн; грошові зобов`язання відповідача перед позивачем на суму 366 423,00 грн залишаються невиконаними.

Доказів сплати коштів у розмірі 366 423,00 грн відповідач суду не надав.

Оцінка суду.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (ч. 1 ст. 656 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

За приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Щодо заявленої до стягнення суми основної заборгованості.

За умовами п. п. 2.1 Специфікації №1 оплата за товар здійснюється на умовах передоплати у розмірі 100% вартості товару протягом двох банківських днів після дати укладення Договору.

З наданої позивачем видаткової накладної та здійсненої відповідачем оплати вбачається, що позивач здійснив поставку товару без отримання попередньої оплати у розмірі 100% вартості товару.

Як встановив суд, на момент поставки відповідачу товару залишок несплаченої відповідачем суми попередньої оплати становив 953 923,00 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

За приписами ст. 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту. Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов`язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону. У разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі. Якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.

Отже, оскільки позивач поставив відповідачу товар, незважаючи на неотримання попередньої оплати від відповідача у розмірі 100% вартості товару, у останнього виник обов`язок оплатити недоплачену суму за отриманий ним товар.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Отже, зі змісту ст. 692 ЦК України вбачається, що за загальним правилом, обов`язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на товар. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі - продажу не встановлено інший строк оплати. Відтак обов`язок відповідача оплатити товар (з огляду на приписи статті 692 ЦК України) виникає з моменту його прийняття.

Оскільки умовами Специфікації №1, яка є невід`ємною частиною Договору, строки оплати відповідачем товару на умовах розстрочення платежу не визначені, доказів зміни порядку розрахунків не надано, суд дійшов висновку, що обов`язок з оплати товару, отриманого на видаткової накладної №РН-000003 від 18.05.2020, виник у відповідача з моменту його прийняття.

Отже, відповідач повинен був сплатити позивачу решту несплачених коштів за товар, отриманий згідно з видатковою накладною №РН-000003 від 18.05.2020, у розмірі 953 923,00 грн - 18.05.2020.

Відповідно до укладеного між сторонами договору про зарахування однорідних вимог від 07.10.2020 грошові зобов`язання відповідача перед позивачем за договором купівлі-продажу №13/20 від 12.05.2020 припинились на суму 587 500,00 грн, а на суму 366 423,00 грн залишились невиконаними.

Оскільки відповідач у порушення ст. 525, 526, 527, 692 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України взятих на себе зобов`язань не виконав та не сплатив позивачу кошти за отриманий товар у повному обсязі у встановлені строки для такої оплати, господарський суд вважає, що позовні вимоги у частині стягнення заборгованості у розмірі 366 423,00 грн є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Щодо заявлених до стягнення пені та штрафу.

Враховуючи порушення відповідачем строків оплати вартості поставленого товару, позивач нарахував та заявив до стягнення 52 834, 81 грн пені, нарахованої за період з 15.05.2020 по 13.11.2020, та 66 774,61 грн штрафу.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами та договором (ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 216 та ч. 1 ст. 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17).

Сторони у Договорі передбачили господарсько-правову відповідальність за порушення умов Договору у вигляді сплати неустойки - пені та штрафу.

Так, відповідно до п. 8.2 Договору за затримку оплати вартості товару Покупець сплачує Продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення платежу, а у випадку прострочення більше ніж на 30 календарних днів, додатково сплатити штраф у розмірі 7% від суми невиконаного грошового зобов`язання.

Суд, здійснивши перевірку розрахунку суми пені, дійшов висновку про неправильне її нарахування, оскільки позивач невірно визначив початок періоду, за який нараховується пеня.

З урахуванням граничного строку сплати відповідачем коштів за отриманий товар, про який суд зазначав вище, враховуючи визначений позивачем період (кінцеві дати здійснення нарахувань), нарахування пені за видатковою накладною №РН-000003 від 18.05.2020 повинно здійснюватися за період з 19.05.2020 по 06.10.2019 на суму 953 923,00 грн та з 07.10.2020 по 13.11.2020 на суму 366 423,00 грн.

За перерахунком суду загальний розмір пені становить 51 166,75 грн, а отже є меншим, ніж нараховано та заявлено до стягнення позивачем.

Таким чином, позовні вимоги у частині стягнення пені підлягають частковому задоволенню у розмірі 51 166,75 грн.

Суд, здійснивши перевірку розрахунку штрафу, дійшов висновку про правильне його нарахування, а отже позовні вимоги в частині стягнення 66 774,61 грн штрафу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Позивач також просить стягнути з відповідача 14 854,22 грн - 3% річних за період з 15.05.2020 по 31.01.2021 та 18 639,45 грн інфляційних втрат за травень 2020 року-січень 2021 року.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

За змістом ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Як вбачається з наданого розрахунку, позивач невірно здійснив нарахування 3% річних через неправильне визначення початку періоду, за який підлягають нарахування 3% річних, про що суд зазначав вище.

За перерахунком суду загальний розмір 3% річних становить 14 541,46 грн, а отже є меншим, ніж нараховано та заявлено до стягнення позивачем.

Таким чином, позовні вимоги у частині стягнення 3% річних підлягають частковому задоволенню у розмірі 14 541,46 грн.

Суд, здійснивши перевірку розрахунку інфляційних втрат, дійшов висновку про неправильне їх нарахування, з огляду на наступне.

Позивач здійснив нарахування інфляційних втрат за травень 2020-вересень 2020 року на суму 953 923,00 грн та за жовтень 2020 року - січень 2021 року на суму 366 423,00 грн.

Згідно з положеннями ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Відповідно до ст. 3 вищевказаного Закону індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається, виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснено порядок розрахунку інфляційних втрат відповідно до ч. 2 статті 625 ЦК України у разі, якщо прострочення виконання грошового зобов`язання становить неповний місяць.

Так, сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Оскільки у травні 2020 року прострочення відповідача тривало з 19-го по 31-й день календарного місяця травня, тобто менше півмісяця, тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Таким чином, інфляційні втрати на суму 953 923,00 грн підлягають нарахуванню за червень-вересень 2020 року, а на суму 366 423,00 грн - за жовтень 2020 року - січень 2021 року.

Сукупний індекс споживчих цін (інфляції) за період червень-вересень 2020 року становив 99,8966%, тобто мала місце дефляція, а відтак інфляційні втрати за цей період мають від`ємне значення - 986,35 грн.

Розмір інфляційних втрат за жовтень 2020 року - січень 2021 року становить 16 766,99 грн.

Враховуючи те, що до розрахунку інфляційних втрат мають включатися й періоди часу, в які мала місце дефляція, загальний розмір інфляційних втрат становить 15 780,64 грн (16766,99 - 986,35).

Отже, перерахований судом розмір інфляційних втрат є меншим, ніж нараховано та заявлено до стягнення позивачем, а тому позовні вимоги у частині стягнення інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню у розмірі 15 780,64 грн.

Висновки суду.

Доказами у справі, відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Інші докази та пояснення учасників справи судом до уваги не приймаються, оскільки не спростовують вищевикладені висновки суду.

За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясовано усі питання, винесені на його розгляд.

За наведених у їх сукупності обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання позову позивач сплатив судовий збір у розмірі 7 792,90 грн.

З урахуванням часткового задоволення позову, розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача, становить 7 720,31 грн.

Керуючись ст. 13, 14, 42, 73-80, 86, 129, 165, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-виробнича компанія "Конструкторське бюро пожежних та спеціальних машин" (, вул. Січових Стрільців, 21, м. Київ, 04053) на користь Малого приватного підприємства "Модус" (, вул. Героїв Космосу, 2-Б, м. Київ, 03148) 366 423,00 грн заборгованості за поставлений товар, 51 166,75 грн пені, 66 774,61 грн штрафу, 14 541,46 грн - 3% річних, 15 780,64 грн інфляційних втрат та 7 720,31 грн витрат зі сплати судового збору.

3. У решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду, з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, у строки, визначені ст. 256 цього Кодексу.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя В. В. Шморгун