ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2021 р. Справа№ 910/17777/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Станіка С.Р.

за участю секретаря судового засідання Рудь Н.В.

за участю представників згідно протоколу судового засідання від 01.04.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Транселектромонтажбуд» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2020 (повний текст рішення підписано 16.12.2020)

у справі №910/17777/19 (суддя Алєєва І.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Транселектромонтажбуд»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Санворд-Київ»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Санворд-Україна»

про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, визнання відсутності права власності та скасування державної реєстрації права власності на майно

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Транселектромонтажбуд» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Санворд-Київ», в якому просив суд:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу №247 від 05.02.2016, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літош В.П. про продаж гаражу (126 кв.м.) літ. 2Г за адресою: м. Київ, вул. Зрошувальна, 17;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу №248 від 05.02.2016, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літо В.П. про продаж складу-ангару (1404 кв.м.) літ. 2Д за адресою: м. Київ, вул. Зрошувальна, 17;

- визнати відсутнім право власності ТОВ «Санворд Київ» на нерухоме майно: склад-ангар літ. 2Д, гараж літ. 2Г, що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Зрошувальна, 17;

- скасувати рішення, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О., індексний номер 29229016 від 13.04.2016 та скасувати запис про право власності 14140720 від 12.04.2016, який міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на гараж літ. 2Г (126 кв.м), що розташований за адресою: м. Київ, вул. Зрошувальна, 17, за Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Санворд Україна»;

- скасувати рішення, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О., індексний номер 29229802 від 13.04.2016 та скасувати запис про право власності 14141466 від 12.04.2016, який міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на склад-ангар літ. 2Д (1404 кв.м), що розташований за адресою: м. Київ, вул. Зрошувальна, 17, за Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Санворд Україна»;

- скасувати рішення, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літош В.П., індексний номер 39533728 від 06.02.2018 та скасувати запис про право власності 24698241 від 05.02.2018, який міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на склад-ангар літ. 2Д (1404 кв.м), що розташований за адресою: м. Київ, вул. Зрошувальна, 17, за Товариством з обмеженою відповідальністю «Санворд Київ»;

- скасувати рішення, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літош В.П., індексний номер 29532433 від 06.02.2018 та скасувати запис про право власності 24697245 від 05.02.2018, який міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на гараж літ. 2Г (126 кв.м), що розташований за адресою: м. Київ, вул. Зрошувальна, 17, за Товариством з обмеженою відповідальністю «Санворд Київ».

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що 26.03.2010 придбав майновий комплекс загальною площею 3654,80 кв.м., який розташований за адресою: місто Київ, вул. Зрошувальна, 17 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна. Водночас, ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 21.02.2006 у справі №7/74 затверджено мирову угоду, укладену 09.02.2006, на підставі якої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. 12.04.2016 зареєстровано право власності на гараж літ. 2Г та склад - ангар літ. 2Д, що розташовані за адресою: місто Київ, вул. Зрошувальна, 17, та в подальшому зареєстровані за ТОВ «Санворд Київ» на підставі договору купівлі-продажу від 05.02.2018 №248. За твердженнями позивача, шляхом неправомірної реєстрації права власності ТОВ «Санворд Київ» на майно, відповідач створює суттєві перешкоди у користуванні ТОВ «Транселектромонтажбуд» власним нерухомим майном шляхом відведення земельної ділянки в межах майнового комплексу позивача.

Короткий зміст заперечень проти позову

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначав, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, просив суд у задоволенні позову відмовити. Відповідач вказував, що він у законний спосіб набув право користування земельною ділянкою, на якій розташоване нерухоме майно, набуте ним на підставі відповідних договорів купівлі-продажу.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.12.2020 у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що майно, яке набув відповідач за договорами купівлі-продажу від 05.02.2018 реєстраційний номер №247, №248, а саме: склад-ангар (літ. 2Д) площею 1404 кв.м. та гараж (літ. 2Г) площею 126 кв.м., не входить до складу майнового комплексу, який придбаний позивачем за договором від 26.03.2010 №462.

Місцевий господарський суд зазначив, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що договори купівлі-продажу від 05.02.2018 №247 та №248, укладені між ТОВ з ІІ «Санворд-Україна» та ТОВ «Санворд Київ», порушують права та законні інтереси позивача.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що він є землекористувачем земельної ділянки як дійсного об`єкта цивільних прав, сформованої відповідно до вимог чинного законодавства, яка є суміжною зі спірною виділеною земельною ділянкою кадастровий номер :63:324:0230, на момент складання технічної документації щодо інвентаризації спірних земель кварталу 63:324.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Транселектромонтажбуд» 30.12.2020 звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2020 у справі №910/17777/19 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що:

- ТОВ «Транселектромонтажбуд» є законним власником майнового комплексу загальною площею 3654,80 кв.м, що розташований за адресою: м. Київ, вул. Зрошувальна, 17, а перехід права на будівлю і споруду є однією із законних підстав виникнення прав на земельну ділянку в набувача об`єкта нерухомості, та можливість реалізації таких прав не може залежати від того, чи додержав попередній власник земельної ділянки порядку припинення прав на земельну ділянку. Таким чином, за твердженнями позивача, він є законним користувачем земельної ділянки, на якій розміщено збірно-розбірну конструкцію, а тому його право вільного користування порушено незаконними діями відповідача та третьої особи;

- у справі №7/74, на яку посилається суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, Господарським судом Дніпропетровської області не досліджувалося питання набуття права власності ТОВ ІІ «Санворд Україна» на склад-ангар (літ. 2Д) площею 1404 кв.м та гараж (літ. 2Г) площею 126 кв.м, та ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 09.02.2006 у справі №7/74 та мирова угода, на підставі якої державним реєстратором зареєстровано право власності, не містять підтвердження того, що виробничі приміщення закритого ангару-складу та гаражу є нерухомим майном та належать на праві власності ВАТ «Укрстальконструкція»;

- на земельній ділянці за кадастровим номером :63:324:0230, щодо якої ТОВ «Санворд Київ» має намір укласти договір оренди, знаходиться частина майнового комплексу, яка належить позивачу;

- вважає, що обставини, встановлені у рішенні Господарського суду міста Києва від 11.11.2019 у справі №910/1566/19 не можуть вважатися преюдиційними, оскільки предмет дослідження у вказаній справі був іншим, так само як і був іншим суб`єктний склад учасників справи.

Короткий зміст заперечень проти доводів апеляційної скарги

Товариством з обмеженою відповідальністю «Санворд Київ» подано відзив на апеляційну скаргу, який прийнято судом апеляційної інстанції до розгляду з огляду на ст. ст. 119, 263 Господарського процесуального кодексу України.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Відповідач посилається на встановлені Господарським судом міста Києва у справі №910/1566/19 обставини, згідно з якими позивачем (Товариством з обмеженою відповідальністю «Транселектромонтажбуд») не доведено належними та допустимими доказами, що він є землекористувачем земельної ділянки, яка є суміжною зі спірною земельною ділянкою з кадастровим номером :63:324:0230, земельна ділянка з кадастровим номером :63:324:0230 сформована у встановленому законодавством порядку та в межах такої ділянки розташоване нерухоме майно, яке належить на праві приватної власності ТОВ «Санфорд Київ»: склад-ангар літера 2Д, гараж літера 2Г.

ТОВ «Санворд Київ» вказує, що під час розгляду господарської справи №910/1566/19 було також встановлено факт відсутності існування як земельної ділянки з кадастровим номером :63:324:010, так і будь-яких прав позивача на неї. Зазначає, що у відповідності до положень чинного станом на 2010 рік законодавства, ДП «Транселектромонтаж» (продавець за договором купівлі-продажу нерухомого майна від 26.03.2010) було зобов`язано виділити частину земельної ділянки в окрему земельну ділянку, в межах якої розташовано її нерухоме майно, та присвоїти їй кадастровий номер у встановленому законодавством порядку, однак жодних дій ДП «Транселектромонтаж» зроблено не було, а тому право користування земельною ділянкою до ТОВ «Транелектромонтажбуд» в порядку, встановленому ст. 120 Земельного кодексу України, не перейшло. Крім того, з моменту набуття позивачем права власності на майновий комплекс загальною площею 3654,80 кв.м по вул. Зрошувальній, 17, позивачем не було здійснено жодних дій щодо виконання вимог закону відносно оформлення права користування земельною ділянкою (її частини), в межах якої розташоване належне йому нерухоме майно, та отримання в оренду земельної ділянки.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу у справі №910/17777/19 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В. судді: Тарасенко К.В., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.01.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Транселектромонтажбуд» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2020, розгляд справи призначено на 18.02.2021.

У зв`язку з перебуванням судді Тарасенко К.В. у відпустці, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 18.02.2021 у справі №910/17777/19 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Шаптала Є.Ю., Станік С.Р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2021 справу №910/17777/19 прийнято до провадження зазначеною колегією суддів, розгляд справи призначено на 01.04.2021.

Ухвала Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2021 направлена за адресами місцезнаходження учасників спору та отримана позивачем згідно рекомендованого поштового повідомлення 180, відповідачем - згідно рекомендованого поштового повідомлення 163, третьою особою - згідно рекомендованого поштового повідомлення 171.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

В судове засідання 01.04.2021 з`явився представник позивача (скаржник), який підтримав доводи апеляційної скарги, просив суд оскаржуване рішення скасувати та постановити в апеляційному порядку нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 01.04.2021 заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Третя особа в судове засідання 01.04.2021 своїх представників не направила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 202, ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки представники третьої особи, що не з`явилися, про дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, участь представників сторін у судовому засіданні судом обов`язковою не визнавалась, суду не наведено обставин, за яких спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні, тому розгляд справи відбувається за відсутності представників третьої особи.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка представників учасників справи у судове засідання за умови належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи, а також враховуючи подання відзиву на апеляційну скаргу, суд дійшов висновку, що підстави для відкладення розгляду справи відсутні.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджується наявними матеріалами справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 26.03.2010 між ТОВ «Транселектромонтажбуд» (покупець, позивач) та ЗАТ «Транселектромонтаж» (продавець) укладено Договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маковецькою О.А. 26.03.2010, зареєстрований в реєстрі за №462.

Відповідно до пункту 1.1 Договору купівлі-продажу нерухомого майна продавець продав, а покупець купив майновий комплекс, що складається з: головного корпусу та адміністративно-побутового приміщення (літ. А, Б) площею 2222,8 кв.м, боксів ремонтних (літ. В) площею 489,5 кв.м, будівлі ремонтного цеху (літ. Г) площею 213,9 кв.м, будівлі матеріального складу (літ. Д) площею 303,1 кв.м, будівлі панельної збірної (літ. Ж) площею 305,2 кв.м, прохідної диспетчерської (літ. Л) площею 13,2 кв.м, напівпідземного складу ПММ, (літ. М) площею 107,1 кв.м, загальною площею 3654,80 кв.м, що розташований за адресою: м. Київ, вул. Зрошувальна, 17 (далі - об`єкт).

Згідно з п. 1.5 Договору купівлі-продажу нерухомого майна, об`єкт належить продавцю (ЗАТ «Транселектромонтаж») на праві колективної власності на підставі Свідоцтва про право власності на майновий комплекс серія МК №010004030, виданого Головним управлінням з питань майна 10.08.2001 на підставі наказу від 10.08.2001 №526-В та реєстраційного посвідчення, виданого Київським міським бюро технічної інвентаризації 04.10.2001, про що записано в реєстрову книгу №10з-32 за реєстровим № 715-з.

Згідно з пунктом 1.8 Договору купівлі-продажу нерухомого майна до покупця (позивача) переходить право користування на земельну ділянку (кадастровий номер :63:324:010) площею 2,8339 га без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для продавця договором оренди земельної ділянки, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербаковим В.З. 14.06.2000 за реєстровим №1910 та зареєстрованим Київським міським управлінням земельних ресурсів, про що зроблено запис від 28.07.2000 за №63-6-00003 у книзі записів державної реєстрації договорів.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 21.02.2006 у справі №7/74 затверджено мирову угоду, укладену між Відкритим акціонерним товариством «Укрстальконструкція» та Товариством з обмеженою відповідальністю та іноземними інвестиціями «Санворд-Україна». На підставі зазначеної мирової угоди за ТОВ ІІ «Санворд України» 12.04.2016 було зареєстровано право власності на:

- склад-ангар, літера 2Д загальною площею 1404 кв.м., що знаходиться по вул. Зрошувальній, 17 у м. Києві (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 63);

- гараж, літера 2Г загальною площею 126 кв.м., що знаходиться по вул. Зрошувальній, 17 у м. Києві (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 63.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.08.2018 у справі № 7/74 закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Транселектромонтажбуд», ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 21.02.2006 залишена без змін. Постановою Верховного Суду від 15.01.2019 у справі №7/74 ухвала суду апеляційної інстанції залишена без змін.

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О., на підставі ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 21.02.2006 у справі №7/74, яка набрала законної сили, прийнято реєстраційне рішення №29229802 про державну реєстрацію права власності на склад-ангар літ. 2Д та реєстраційне рішення №29229016 про державну реєстрацію права власності на гараж літ. 2Г, що розташовані за адресою: місто Київ, вул. Зрошувальна, 17 за TOB II «Санворд-Україна».

На підставі договору купівлі-продажу №248 від 05.02.2018 укладеного між TOB II «Санворд-Україна» (продавцем) та ТОВ «Санворд Київ» (покупцем), посвідченого приватним нотаріусом Літош В.П., за ТОВ «Санворд Київ» зареєстровано право власності на склад-ангар літ. 2Д, а також на підставі договору купівлі-продажу №247 від 05.02.2018 укладеного між TOB II «Санворд-Україна» (продавцем) та ТОВ «Санворд Київ» (покупцем), посвідченого приватним нотаріусом Літош В.П., за ТОВ «Санворд Київ» зареєстровано право власності на гараж літ. 2Г.

Судом першої інстанції також встановлено, що Господарським судом міста Києва розглядалась справа №910/1566/19 за позовом ТОВ «Транселектромонтажбуд» до ТОВ ІІ «Санворд-Україна», Комунального підприємства «Київський інститут земельних відносин» та Головного управління Держгеокадастру у місті Києві, треті особи: ТОВ «Санворд Київ» та Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання права власності ТОВ «Транселектромонтажбуд» на нерухоме майно: будівлю панельну збірну (літ. Ж), загальною площею 305,2 кв. м, що знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Зрошувальна, 17; скасування державної реєстрації земельної ділянки (кадастровий номер :63:324:0230), що знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Зрошувальна, 17, здійснену 22.09.2017 в Державному земельному кадастрі державним кадастровим реєстратором Головного управління Держгеокадастру у місті Києві; визнання незаконними дій КП «Київський інститут земельних відносин» щодо складання технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель міста Києва у Дарницькому районі в межах кварталу 63:324, обмеженого вулицями Ремонтною та Зрошувальною, яка була затверджена директором КП «КІЗВ» М.К. Варламовим та його заступником сертифікованим інженером-землевпорядником Є. А. Тарнопольським.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.11.2019 у справі №910/1566/19 в задоволені позову відмовлено. Вказане рішення залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.05.2020 та постановою Верховного Суду від 24.09.2020.

Під час розгляду вказаної справи судом першої інстанції було встановлено, що позивач з моменту укладення договору купівлі-продажу від 26.03.2010 не здійснив жодних дій після відмови ЗАТ «Транселектромонтаж» від користування спірною земельною ділянкою щодо виконання вимог закону відносно оформлення права користування земельною ділянкою як об`єктом цивільних прав, в межах якої розташоване належне йому нерухоме майно, та отримання в оренду сформованої земельної ділянки.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно із ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За змістом частин першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Колегія апеляційного господарського суду вважає помилковими твердження позивача, що сам по собі факт володіння майновим комплексом, розташованим за адресою: м. Київ, вул. Зрошувальна, 17, свідчить про неправомірність спірних договорів купівлі-продажу об`єктів, що розташовані за тією самою адресою.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем також не підтверджено, що майно, яке набув відповідач за договорами купівлі-продажу від 05.02.2018 реєстраційний номер №247, №248, а саме: склад-ангар (літ. 2Д) площею 1404 кв.м та гараж (літ. 2Г) площею 126 кв.м входить до складу майнового комплексу, який придбаний позивачем за договором від 26.03.2010 №462, а тому відхиляє доводи скаржника про те, що на земельній ділянці, щодо якої ТОВ «Санворд Київ» має намір укласти договір оренди, знаходиться частина майнового комплексу, яка належить позивачу.

Отже, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції про недоведеність позивачем доводів про наявність суттєвих перешкод у користуванні ТОВ «Транселектромонтажбуд» власним нерухомим майном шляхом відведення земельної ділянки в межах майнового комплексу позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Стверджуючи про незаконність реєстрації за відповідачем спірних об`єктів, позивач фактично посилається на недоліки мирової угоди, затвердженої ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 21.02.2006 у справі №7/74. Разом з тим, ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 21.02.2006 у справі №7/74 є чинною, тобто є чинним рішення суду, на підставі якого у відповідача-2 виникло право власності на об`єкти нерухомості - склад-ангар літера 2Д (1404 кв.м), гараж літера 2Г (126 кв.м), розташовані за адресою: м. Київ, вул. Зрошувальна, буд. 17. Відтак, доводи апеляційної скарги про те, що судом не досліджувалося питання набуття права власності ТОВ ІІ «Санворд Україна» на спірні об`єкти, відхиляються з огляду на те, що реєстрація права власності на спірні об`єкти за третьою особою неправомірною визнана не була.

Стосовно тверджень позивач про те, що обставини, встановлені у рішенні Господарського суду міста Києва від 11.11.2019 у справі №910/1566/19 не можуть вважатися преюдиційними у цій справі, оскільки у справі №910/1566/19 суб`єктний склад учасників справи відрізнявся від суб`єктного складу учасників у цій справі, судова колегія зазначає наступне.

Частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що обставини щодо особи, яка бере участь у справі суд вважає встановленими, якщо такі обставини щодо тієї самої особи встановлені рішенням суду в іншій справі, а тому доводи скаржника в зазначеній частині також відхиляються. Отже, судом першої інстанції з посиланням на рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/1566/19 вірно встановлено, що позивач з моменту укладення договору купівлі-продажу від 26.03.2010 не здійснив жодних дій на виконання вимог закону щодо оформлення права користування земельною ділянкою як об`єктом цивільних прав, в межах якої розташоване належне йому нерухоме майно.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що він є землекористувачем земельної ділянки як дійсного об`єкта цивільних прав, сформованої відповідно до вимог чинного законодавства, яка є суміжною зі спірною виділеною земельною ділянкою кадастровий номер :63:324:0230, на момент складання технічної документації щодо інвентаризації спірних земель кварталу 63:324.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2020 у справі №910/17777/19, за наведених скаржником доводів апеляційної скарги.

Розподіл судових витрат

Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Транселектромонтажбуд» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2020 у справі №910/17777/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2020 у справі №910/17777/19 залишити без змін.

3. Судові витрати (судовий збір) за розгляд апеляційної скарги покладаються на Товариства з обмеженою відповідальністю «Транселектромонтажбуд».

4. Матеріали справи №910/17777/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст підписано 22.04.2021.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді Є.Ю. Шаптала

С.Р. Станік