ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2021 року м.Дніпро

Справа № 912/3957/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач)

суддів: Кузнецова В.О., Чередка А.Є.

при секретарі судового засідання: Михайловій К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Кіровоградської області від 06.01.2021 (прийняту суддею Коваленко Н.М.) у справі № 912/3957/20

за заявою ОСОБА_1

про відкриття провадження з приводу банкрутства фізичної особи

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст заявлених вимог.

ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду Кіровоградської області із заявою на підставі п. 2 ч. 2 ст. 115 Кодексу України з процедур банкрутства з вимогою відкрити провадження з приводу банкрутства фізичної особи.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі та мотиви його прийняття.

Ухвалою Господарського суду Кіровоградської області від 06.01.2021 у цій справі, заяву №б/н від 04.12.2020 та додані до неї документи повернуто заявнику - гр. ОСОБА_1 .

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з тих обставин, що ухвалою від 14.12.2020 господарський суд заяву №б/н від 04.12.2020 гр. ОСОБА_1 залишив без руху. У строк, який не перевищує десять днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху, гр. ОСОБА_1 постановив усунути недоліки заяви, а саме: надати суду інформацію, визначену у п. 9 ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України, окремо зазначивши розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає сплаті боржником; надати суду документально підтверджені відомості, що: 1) ухвалено постанову у виконавчому провадженні про відсутність у фізичної особи майна, на яке може бути звернено стягнення; 2) існують інші обставини, які підтверджують, що найближчим часом боржник не зможе виконати грошові зобов`язання чи здійснювати звичайні поточні платежі (загроза неплатоспроможності); надати суду: відомості про всі наявні рахунки боржника (у тому числі депозитні рахунки), відкриті в банках та інших фінансово-кредитних установах в Україні та за кордоном, їх реквізити, із зазначенням сум грошових коштів на таких рахунках; докази авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень; інші документи, що підтверджують наявність підстав, визначених статтею 115 КУзПБ.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, справу передати до господарського суду першої інстанції для продовження розгляду.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги апелянт зазначає, що 04.12.2020 року звернулась до господарського суду Кіровоградської області із заявою про відкриття справи щодо неплатоспроможності фізичної особи.

Позивач разом із поданою заявою зазначила про необхідність сплати винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень, додавши клопотання про нарахування та виплату грошової винагороди арбітражному керуючому та клопотання про створення фонду кредиторами для винагороди арбітражному керуючому, однак інших витрат заявник, як позивач не обраховувала, адже на даний момент це є неможливим, у зв`язку з відсутністю будь-яких відомостей щодо подальших дій опісля відкриття провадження, у зв`язку з мізерною кількість справ, щодо яких є відкритим провадження у справі про банкрутство фізичної особи, зокрема, наприклад, необхідності залучення осіб, експертів або інших учасників судового процесу, у зв`язку з якими позивач мала б понести судові витрати.

Апелянт вказує, що зазначення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає сплаті боржником є неможливим, у зв`язку з відсутністю у боржника таких даних, разом з тим Кодекс України з процедур банкрутства містить чітку вимогу, що вказані відомості повинні надаватися до суду лише у випадку саме їх наявності, а отже боржник, не зобов`язаний надавати такі дані, за їх відсутності.

Також апелянт вказує, що заява містить в якості додатка конкретизований список кредиторів і боржників з переліком всіх збережених договорів, додатків, умов тощо, із зазначенням щодо кожного кредитора - його найменування, місцезнаходження, ідентифікаційного коду юридичної особи, суми грошових вимог (загальної суми заборгованості, заборгованості за основним зобов`язанням та суми неустойки (штрафу, пені) окремо), підстав виникнення зобов`язань, строку їх виконання згідно із законом або договором, а також (за наявності) документів з банківських установ, які підтверджують наявність та розмір вказаних сум заборгованості. Для уточнення вищевказаної інформації заявник додав кредитну історію УБКІ.

Скаржник вважає вимогу суду щодо надання документально підтверджених відомостей щодо ухваленої постанови у виконавчому провадженні про відсутність у фізичної особи майна, на яке може бути звернено стягнення недоречною, адже у заяві не вказано, що у боржника є виконавче провадження, тому вимагати від боржника таку постанову - є позбавленим сенсу.

Крім того, апелянт зазначає, що в заяві вказано і надано цілий перелік відомостей саме про майно: опис майна боржника, що належить боржнику на праві власності, із зазначенням місцезнаходження або місця зберігання майна. Копії документів, що підтверджують право власності боржника на майно - відсутні. Перелік майна, що перебуває у заставі (іпотеці) або є обтяженим в інший спосіб, його місцезнаходження, вартість, а також інформація про кожного кредитора, на користь якого вчинено обтяження майна боржника, - ім`я або найменування, місцезнаходження або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи або реєстраційний номер облікової картки платника податків та номер паспорта, сума грошових вимог, підстава виникнення зобов`язань, а також строк їх виконання згідно із законом або договором - майно у заставі не перебуває.

На думку скаржника, поданих відомостей достатньо задля того аби зробити висновок про те, що боржник не зможе виконати грошові зобов`язання найближчим часом, адже у нього не вистачає грошей навіть на банальні потреби: одяг, проживання, платежі та їжа, не говорячи уже про кредит. Усі ці дані, скаржник висвітлив у поданому плані реструктуризації, де було зазначено, що витрати повністю перевищують доходи, проте, враховуючи, що наразі скаржник безробітній, а під час карантину знайти роботу майже неможливо, зрозуміло, що скаржник не має чим погашати ті космічні заборгованості, які нарахували банки та МФО, навіть не зважаючи на прохання та пояснення про будь-яку допомогу.

Крім того, апелянт зазначає , що вчиняла усі дії, що є необхідними задля отримання інформації про відкриті банківські рахунки, проте ані податкові органи, ані інші державні установи не мають можливості надати відомості про всі відкриті рахунки боржника, а отже такою можливістю наділений лише суд.

Заявник звернувся до суду з відповідним клопотанням про надання інформації від банківських установ про наявні у заявника відкриті рахунки, яке суд першої інстанції проігнорував.

За доводами скаржника, вищенаведене свідчить про те, що надмірний формалізм суду першої інстанції призвів до повернення заяви без розгляду, тобто до обмеження доступу до правосуддя.

Апелянт вказує, що станом на листопад 2020 року в Україні діють зміни до КУзПБ в частині вибору боржником арбітражного керуючого, який може навіть згодитись на відстрочку або роз строчку платежу у вигляді винагороди (це перш за все його право), тому вимога суду саме зараз такої вимоги про сплату одноразово є неправильною і треба пам`ятати, що кожних пів року, а саме: з 01 січня сума винагороди дорівнює 31 530.00 грн., з 01 липня сума винагороди дорівнює 32 955.00 грн., з 01 грудня сума винагороди дорівнює 34 050.00 грн., тобто кожних 6 місяців - винагорода збільшується на користь арбітражного керуючого, а зарплата ні.

На думку скаржника, винагорода арбітражному керуючому, як передбачено статтею 30 КУПБ, це плата арбітражному керуючому за виконання ним своїх повноважень.

Крім того скаржник зазначає, що кредитори мають право за рахунок власних коштів встановити арбітражному керуючому додаткову винагороду, що буде додатковим стимулом для арбітражного керуючого і зниження фінансового навантаження для боржника.

Порядок формування фонду та порядок використання його коштів ви значаються рішенням комітету кредиторів та затверджуються ухвалою гос подарського суду.

Апелянт зауважує, що не знає позиції кредиторів (можливо саме вони можуть добровільно доброзичливо поблажливо і благородно скасувати ряд штрафів, комісій, пеню і навіть частину тіла кредиту - адже їм теж потрібен такий прецедент, оскільки є вимоги НБУ, податкових органів тощо) однак саме суд чомусь передчасно вирішує як має бути.

За доводами скаржника, у випадку, коли оплата послуг арбітражного керуючого здійснюється не за рахунок коштів, одержаних від продажу майна боржника чи коштів, одержаних у результаті виробничої діяльності боржника у зв`язку з відсутністю таких коштів, то оплата послуг арбітражного керуючого, має здійснюватися за рахунок коштів кредиторів, що не заборонено КУзПБ.

З огляду на те, що у боржника на сьогодні відсутня реальна можливість сплати такого авансового внеску одноразово на дату звернення з заявою, без отримання коштів у фінансових установ, що додатково збільшить суму заборгованості, боржник був змушений просити суд звільнити його від сплати винагороди арбітражного керуючого на момент подання заяви і клопотання.

Апелянт вважає, що відсутність грошових коштів у боржника не може бути перешкодою для здійснення правосуддя.

Зокрема, незадовільний майновий стан боржника, його фінансове становище, відсутність грошових коштів на момент подання заяви про неплатоспроможність фізичними особами боржниками не може бути бар`єром щодо доступу до процедур банкрутства.

Суттю права сторони при зверненні до суду є доступ до правосуддя, а метою - досягнення справедливого вирішення справи.

Якщо у боржника наявні ліквідні активи, але грошові кошти відсутні, таке становище боржника не може бути перешкодою доступу до правосуддя.

В країнах з розвиненою ринковою економікою саме боржники переважно звертаються до суду із заявами про порушення справи про банкрутство, оскільки судові процедури банкрутства надають дієвий захист інтересам боржника, максимально захищаючи при цьому права кредиторів.

Апелянт звертає увагу, що невиправдано великий розмір обов`язкових судових платежів, який не враховує фінансове положення заявників, може бути розцінений як такий, що непропорційно обмежує право на доступ до правосуддя.

Скаржник наголошує, що Кодекс України з процедур банкрутства є для всіх рівним, але беззаперечна вимога суду про попередню сплату одноразово авансового внеску для винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень принижує боржника та обмежує право на звернення до суду, стимулює брати ще один кредит на зазначену суму і дає всі підстави вважати, що вказаний Кодекс є формальним та позбавляє реального ініціювання проведення процедури банкрутства фізичної особи, а також передбачений лише для багатих боржників.

Апелянт вважає, що відсутність доказів авансування винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень не може бути підставою для залишення заяви ОСОБА_1 про визнання її неплатоспроможною без розгляду та суперечать практиці Верховного Суду та рішенням Європейського Суду з прав людини.

На думку скаржника, на стадії дослідження заяви про визнання фізичної особи ОСОБА_1 неплатоспроможною, поданої у зв`язку з відсутністю у неї грошових коштів та наявністю великої суми заборгованості перед фінансовими установами, необхідність внесення на депозитний рахунок доказів авансування винагороди керуючому реструктуризацією, свідчить про встановлення судом обмеження заявника доступу до правосуддя та нівелює взагалі реальність процедури банкрутства, передбаченої КУзПБ.

Питання щодо авансування винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень повинно вирішуватися в окремому судовому засіданні під час заслуховування думки усіх учасників провадження у справі про банкрутство фізичної особи вже після відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника.

5. Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 08.02.2021 відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Кіровоградської області від 06.01.2021 у справі № 912/3957/20; розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 09.03.2021 о 17:00 год.

Судове засідання, призначене на 09.03.2021 о 17:00 год. не відбулося у зв`язку з лікарняним члена колегії у справі судді Кузнецова В.О.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 29.03.2021 розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 27.04.2021 о 15:30 год.

27.04.2021 ОСОБА_1 звернулась до апеляційного суду із клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із запровадженням локдауну в Україні з 05.04.2021.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що явка представників учасників у судове засідання обов`язковою не визнавалась, заявник не повідомляє про намір взяти участь у судовому засіданні та не зазначає причин, які безпосередньо перешкоджають цьому, тоді як саме по собі оголошення карантину не зупиняє роботи судів (постанова Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 05.05.2020 у справі № 908/2323/19).

Також апеляційний суд звертає увагу, що локдаун запроваджено не на всій території України, а лише в окремих територіальних одиницях, які відповідають червоній зоні. При цьому, у Дніпропетровській та Кіровоградській областях локдаун запроваджено не було, будь-які обмеження не вводились.

Таким чином, апеляційний суд не вбачає підстав для відкладення розгляду апеляційної скарги.

У судовому засіданні, яке відбулося 27.04.2021, вступна та резолютивна частина постанови не оголошувалась, у зв`язку з відсутністю учасників справи.

6. Встановлені судом обставини справи.

ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду Кіровоградської області із заявою на підставі п. 2 ч. 2 ст. 115 Кодексу України з процедур банкрутства з вимогою відкрити провадження з приводу банкрутства фізичної особи.

Ухвалою від 14.12.2020 господарський суд заяву №б/н від 04.12.2020 гр. ОСОБА_1 залишив без руху. У строк, який не перевищує десять днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху, гр. ОСОБА_1 постановив усунути недоліки заяви, а саме:

- надати суду інформацію, визначену у п. 9 ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України, окремо зазначивши розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає сплаті боржником;

- надати суду документально підтверджені відомості, що:

1) ухвалено постанову у виконавчому провадженні про відсутність у фізичної особи майна, на яке може бути звернено стягнення;

2) існують інші обставини, які підтверджують, що найближчим часом боржник не зможе виконати грошові зобов`язання чи здійснювати звичайні поточні платежі (загроза неплатоспроможності);

- надати суду:

- відомості про всі наявні рахунки боржника (у тому числі депозитні рахунки), відкриті в банках та інших фінансово-кредитних установах в Україні та за кордоном, їх реквізити, із зазначенням сум грошових коштів на таких рахунках;

- докази авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень;

- інші документи, що підтверджують наявність підстав, визначених статтею 115 КУзПБ.

Ухвалою Господарського суду Кіровоградської області від 06.01.2021 у цій справі, заяву №б/н від 04.12.2020 та додані до неї документи повернуто заявнику - гр. ОСОБА_1 .

7. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.

Провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою (стаття 113 КУзПБ).

Вимоги до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність містяться, зокрема, у статтях 115, 116 КУзПБ.

В частині першій статті 116 КУзПБ передбачено, що заява про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність подається боржником за наявності підстав, передбачених цим Кодексом, а саме підстав, визначених у частині другій статті 115 КУзПБ.

Зміст та форма заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство повинні відповідати положенням Кодексу України з процедур банкрутства.

Відповідно до частини третьої статті 37 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що господарський суд залишає без руху заяву про відкриття провадження у справі з підстав, передбачених статтею 174 ГПК України, з урахуванням вимог цього Кодексу.

В частині другій та четвертій статті 174 ГПК України передбачено, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Ухвалою від 14.12.2020 господарський суд заяву №б/н від 04.12.2020 гр. ОСОБА_1 залишив без руху. У строк, який не перевищує десять днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху, гр. ОСОБА_1 постановив усунути недоліки заяви, а саме:

- надати суду інформацію, визначену у п. 9 ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України, окремо зазначивши розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає сплаті боржником;

- надати суду документально підтверджені відомості, що:

1) ухвалено постанову у виконавчому провадженні про відсутність у фізичної особи майна, на яке може бути звернено стягнення;

2) існують інші обставини, які підтверджують, що найближчим часом боржник не зможе виконати грошові зобов`язання чи здійснювати звичайні поточні платежі (загроза неплатоспроможності);

- надати суду:

- відомості про всі наявні рахунки боржника (у тому числі депозитні рахунки), відкриті в банках та інших фінансово-кредитних установах в Україні та за кордоном, їх реквізити, із зазначенням сум грошових коштів на таких рахунках;

- докази авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень;

- інші документи, що підтверджують наявність підстав, визначених статтею 115 КУзПБ.

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу №046, що повернулося на адресу суду 23.12.2020, гр. ОСОБА_1 отримала ухвалу про залишення заяви без руху 21.12.2020.

Таким чином, останнім днем строку, визначеного судом для усунення недоліків заяви, є 31.12.2020.

Судом першої інстанції було враховано, що відповідно до ч. 1 Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень (затверджених наказом Міністерства Інфраструктури України від 28.11.13р. №958) ці Нормативи і нормативні строки розроблено відповідно до Закону України "Про поштовий зв`язок", актів Всесвітнього поштового союзу, Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність у сфері надання послуг поштового зв`язку.

Оскільки днем отримання заявником ухвали суду від 14.12.2020 є 21.12.2020, то заявник повинен був усунути недоліки, з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, у строк до 04.01.2021. Проте, станом на 06.01.2021 недоліки заяви №б/н від 04.12.2020 заявником не було усунуто.

Враховуючи те, що заявником вказані в ухвалі Господарського суду Кіровоградської області від 14.12.2020 недоліки, у визначений судом строк усунуто не було, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо повернення заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність з доданими до неї додатками.

Щодо доводів апелянта, зокрема з приводу того, що відсутність доказів авансування винагороди арбітражному керуючому не може бути підставою для повернення заяви про неплатоспроможність фізичної особи, судова колегія зазначає таке.

Відповідно до частини третьої статті 116 КУзПБ до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність додаються:

1) довіреність чи інший документ, що засвідчує повноваження представника, якщо заяву підписано представником;

2) документи, що підтверджують наявність (відсутність) у боржника статусу фізичної особи - підприємця;

3) конкретизований список кредиторів і боржників із зазначенням загальної суми грошових вимог кредиторів (боржників), а також щодо кожного кредитора (боржника) - його імені або найменування, його місцезнаходження або місця проживання, ідентифікаційного коду юридичної особи або реєстраційного номера облікової картки платника податків та номера паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті), суми грошових вимог (загальної суми заборгованості, заборгованості за основним зобов`язанням та суми неустойки (штрафу, пені) окремо), підстав виникнення зобов`язань, а також строку їх виконання згідно із законом або договором;

4) опис майна боржника, що належить йому на праві власності, із зазначенням місцезнаходження або місця зберігання майна;

5) копії документів, що підтверджують право власності боржника на майно;

6) перелік майна, що перебуває у заставі (іпотеці) або є обтяженим в інший спосіб, його місцезнаходження, вартість, а також інформація про кожного кредитора, на користь якого вчинено обтяження майна боржника, - ім`я або найменування, місцезнаходження або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи або реєстраційний номер облікової картки платника податків та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті), сума грошових вимог, підстава виникнення зобов`язань, а також строк їх виконання згідно із законом або договором;

7) копії документів про вчинені боржником (протягом року до дня подання заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність) правочини щодо належного йому нерухомого майна, цінних паперів, часток у статутному капіталі, транспортних засобів та угоди на суму не менше 30 розмірів мінімальної заробітної плати;

8) відомості про всі наявні рахунки боржника (у тому числі депозитні рахунки), відкриті в банках та інших фінансово-кредитних установах в Україні та за кордоном, їх реквізити, із зазначенням сум грошових коштів на таких рахунках;

9) копія трудової книжки (за наявності);

10) відомості про роботодавця (роботодавців) боржника;

11) декларація про майновий стан боржника за формою, затвердженою державним органом з питань банкрутства;

12) докази авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень;

13) інформація про наявність (відсутність) непогашеної судимості за економічні злочини;

14) інші документи, що підтверджують наявність підстав, визначених статтею 115 цього Кодексу.

В пункті 3 частини першої статті 12 КУзПБ передбачено право арбітражного керуючого отримувати винагороду в розмірі та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої та другої статті 30 КУзПБ, арбітражний керуючий виконує повноваження за грошову винагороду. Сплата основної винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень розпорядника майна, ліквідатора, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією, керуючого реалізацією здійснюється за рахунок коштів, авансованих заявником (кредитором або боржником) на депозитний рахунок господарського суду, який розглядає справу, до моменту подання заяви про відновлення відкриття провадження у справі. Розмір основної грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень керуючого реструктуризацією становить п`ять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за кожен місяць виконання арбітражним керуючим повноважень.

З урахуванням встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб на місяць з 01.01.2020, авансування винагороди керуючому реструктуризацією у розмірі п`яти прожиткових мінімумів для працездатних осіб за три місяці виконання повноважень становить 31 530,00 грн.

Заявником - фізичною особою ОСОБА_1 до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність не було додано доказів авансування винагороди арбітражному керуючому, у зв`язку з чим судом першої інстанції ухвалою від 14.12.2020 залишено заяву без руху із наданням заявнику строку на усунення недоліків.

Заявником не було усунуто недоліки поданої заяви, у строк встановлений судом, у зв`язку з чим, подану заяву було повернуто заявнику.

Залишаючи подану заяву буз руху суд першої інстанції вказав, що заявнику необхідно усунути недоліки поданої заяви, а саме:

- надати суду інформацію, визначену у п. 9 ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України, окремо зазначивши розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає сплаті боржником;

- надати суду документально підтверджені відомості, що:

1) ухвалено постанову у виконавчому провадженні про відсутність у фізичної особи майна, на яке може бути звернено стягнення;

2) існують інші обставини, які підтверджують, що найближчим часом боржник не зможе виконати грошові зобов`язання чи здійснювати звичайні поточні платежі (загроза неплатоспроможності);

- надати суду:

- відомості про всі наявні рахунки боржника (у тому числі депозитні рахунки), відкриті в банках та інших фінансово-кредитних установах в Україні та за кордоном, їх реквізити, із зазначенням сум грошових коштів на таких рахунках;

- докази авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень;

- інші документи, що підтверджують наявність підстав, визначених статтею 115 КУзПБ.

Обов`язок боржника авансувати винагороду арбітражного керуючого до звернення з відповідною заявою до суду встановлений Кодексом України з процедур банкрутства і подання доказів авансування є обов`язковою умовою, встановленою статтею 116 зазначеного Кодексу.

При цьому, ані названий Кодекс, ані інші чинні норми законодавства не передбачають права боржника бути звільненим від авансування винагороди арбітражному керуючому при поданні такої заяви, як не передбачають і умов, за яких суд може відстрочити, розстрочити чи звільнити заявника від здійснення авансування винагороди арбітражному керуючому, що не спростовано скаржником.

Колегія суддів відхиляє як помилкові доводи скаржника про застосування до вимог про авансування винагороди керуючому реструктуризацією аналогії закону щодо звільнення від сплати судового збору, оскільки авансування винагороди керуючому реструктуризацією та сплата судового збору мають різну правову природу, регулюються різними нормативно-правовими актами, мають різну сферу застосування та кінцеву мету (висновок у постановах Верховного Суду від 19.11.2020 у справі № 927/203/20, від 19.11.2020 у справі № 910/726/20).

Обов`язок заявника при зверненні із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, авансувати на депозитний рахунок суду винагороду керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень врегульований положеннями Кодексу України з процедур банкрутства та до такого обов`язку не підлягають застосуванню положення Закону України "Про судовий збір" щодо звільнення заявника від авансування (висновок викладений у постанові Верховного Суду від 24.09.2020 у справі № 910/2629/20).

Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання скаржника на розподілення авансування винагороди керуючому реструктуризацією між кредиторами, оскільки норми статті 116 Кодексу України з процедур банкрутства не містять положення про можливість здійснити розподіл між кредиторами зобов`язань по сплаті коштів на відшкодування витрат арбітражного керуючого, пов`язаних з виконанням ним повноважень у справі.

В статті 114 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено право кредиторів за рахунок власних коштів встановити арбітражному керуючому додаткову винагороду, а не здійснити авансування винагороди арбітражному керуючому.

Таким чином, відсутні підстави для звільнення боржника від здійснення авансування винагороди арбітражного керуючого, з покладенням такого обов`язку на кредиторів на стадії прийняття до розгляду заяви про неплатоспроможність.

Доводи апеляційної скарги про те, що повернення без розгляду заяви у зв`язку з не усуненням недоліків, порушує право скаржника на справедливий судовий розгляд відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та суперечить судовій практиці ЄСПЛ (рішення ЕСПЛ у справах "Kniat vs. Роlаnd"; "Jedamski and Jedamska vs. Poland", "ФК Мретебі проти Грузії", "Кутіч проти Хорватії", "Белле проти Франції", "Шишков проти Росії")), як такі, що є надмірним формалізмом та обмежують право скаржника на доступ до суду, апеляційний суд вважає необґрунтованими. У зазначених справах ЄСПЛ дійшов висновків про те, що непропорційність покладеного на сторону судового збору може мати наслідком порушення права особи на справедливий судовий розгляд для заявника. Натомість правове регулювання державою процедури авансування витрат на оплату праці керуючого реструктуризацією у процедурі банкрутства у вказаних справах ЄСПЛ не аналізувалося, тому посилання на зазначені рішення ЄСПЛ колегія суддів вважає нерелевантними до обставин справи № 912/3957/20.

Також апеляційний суд зазначає, що повернення заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство не перешкоджає повторному зверненню з такою заявою до господарського суду у встановленому порядку, у зв`язку з чим право скаржника на доступ до правосуддя оскаржуваними судовими рішеннями у цій справі не порушується та не обмежується, чим спростовуються доводи скаржника щодо не забезпечення йому гарантій справедливого судового розгляду згідно із статтею 6 Конвенції.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що боржник хоч і не виконав вимог ухвали Господарського суду Кіровоградської області від 14.12.2020 та не надав докази сплати на депозитний рахунок суду авансування винагороди арбітражному керуючому, втім подав клопотання про розгляд питання щодо можливості стягнення такої винагороди з кредиторів. Проте, клопотання боржника фактично залишене судом першої інстанції без розгляду, без наведення будь-яких доводів та обґрунтувань.

Місцевий господарський суд повинен був розглянути по суті викладені у клопотанні питання, зокрема, про можливість стягнення винагороди арбітражного керуючого з кредиторів, із прийняттям відповідного судового рішення про його відхилення чи задоволення. Фактично боржника було позбавлено можливості усунути зазначені недоліки з урахуванням прийнятого відповідного процесуального рішення за клопотанням про можливість стягнення винагороди арбітражного керуючого з кредиторів.

Суд апеляційної інстанції врахував правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 01.04.2020 у справі № 503/1904/16-ц, згідно з яким, подаючи клопотання про звільнення від сплати судового збору, особа вправі очікувати задоволення судом такого клопотання, що очевидно надає їй підстави не сплачувати судовий збір, тому одночасна відмова у задоволені клопотання про звільнення від сплати судового збору та визнання неподаною і повернення апеляційної скарги, чи іншого процесуального звернення, є невиправданим, оскільки у разі відмови у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, суд може продовжити строк заявнику для сплати судового збору. Реалізація особою процесуального права на подання клопотання про звільнення від сплати судового збору не може оцінюватись судом як невиконання вимог ухвали суду про сплату судового збору та мати наслідком повернення апеляційної скарги, оскільки це за процедурою порушує право на справедливий суд, гарантоване статтею 6 Конвенції.

В той же час, порушення судом першої інстанції норм процесуального права не призвело до прийняття помилкової ухвали, оскільки боржник протягом тривалого строку не має наміру та не виконує вимоги ухвали Господарського суду Кіровоградської області від 14.12.2020 у встановлений законодавством спосіб - не здійснює авансування винагороди арбітражного керуючого.

Не заслуговують на увагу й твердження апелянта з приводу необхідності надання доказів наявності або відсутності рахунків боржника, з огляду на таке.

Приписи ст. 116 Кодексу України з процедур банкрутства вимагають надання до заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство відомостей про всі наявні рахунки боржника (у тому числі депозитні рахунки), відкриті в банках та інших фінансово-кредитних установах в Україні та за кордоном, їх реквізити, із зазначенням сум грошових коштів на таких рахунках або їх відсутності (довідку податкової служби про всі наявні рахунки боржника, відкриті в банках та інших фінансово-кредитних установах в Україні).

Відтак, законодавець чітко визначив в якій формі мають бути подані вищенаведені відомості, а саме довідки податкової служби про всі наявні рахунки боржника, відкриті в банках та інших фінансово-кредитних установах в Україні.

Однак, заявник такої довідки до заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство не надав.

Крім того, матеріали справи не містять інформацію, визначену у п. 8, 9 ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України стосовно зазначення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає сплаті боржником.

Щодо подання документально підтверджених відомостей стосовно ухвалення постанови у виконавчому провадженні про відсутність у фізичної особи майна, на яке може бути звернено стягнення; існування інших обставин, які підтверджують, що найближчим часом боржник не зможе виконати грошові зобов`язання чи здійснювати звичайні поточні платежі (загроза неплатоспроможності) апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 115 КУзПБ боржник має право звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність у разі, якщо:

1) розмір прострочених зобов`язань боржника перед кредитором (кредиторами) становить не менше 30 розмірів мінімальної заробітної плати;

2) боржник припинив погашення кредитів чи здійснення інших планових платежів у розмірі більше 50 % місячних платежів за кожним з кредитних та інших зобов`язань упродовж двох місяців;

3) ухвалено постанову у виконавчому провадженні про відсутність у фізичної особи майна, на яке може бути звернено стягнення;

4) існують інші обставини, які підтверджують, що найближчим часом боржник не зможе виконати грошові зобов`язання чи здійснювати звичайні поточні платежі (загроза неплатоспроможності).

Приписи статті 115 КУзПБ не встановлюють обов`язку наявності усіх підстав, зазначених у ч. 2 ст. 115 КУзПБ для відкриття провадження у справі про банкрутство фізичної особи.

Тому наявність однієї із підстав, визначених ч. 2 ст. 115 КУзПБ, є достатньою для відкриття провадження у справі про банкрутство фізичної особи.

В даному випадку заявник навів по суті дві підстави, передбачені частиною другою статті 115 КУзПБ, для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, встановлених у пункті 1 та 2 означеної статті.

Таким чином, апеляційний суд погоджується із доводами апеляційної скарги стосовно необґрунтованості вимог надання суду документально підтверджених відомостей стосовно ухвалення постанови у виконавчому провадженні про відсутність у фізичної особи майна, на яке може бути звернено стягнення; існування інших обставин, які підтверджують, що найближчим часом боржник не зможе виконати грошові зобов`язання чи здійснювати звичайні поточні платежі (загроза неплатоспроможності).

В той же час, порушення судом першої інстанції норм процесуального права не призвело до прийняття помилкової ухвали, оскільки боржник протягом тривалого строку не має наміру та не виконує вимоги ухвали Господарського суду Кіровоградської області від 14.12.2020 у встановлений законодавством спосіб - не здійснює авансування винагороди арбітражного керуючого.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За встановлених вище обставин, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду зміні або скасуванню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Кіровоградської області від 06.01.2021 у справі № 912/3957/20 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Кіровоградської області від 06.01.2021 у справі № 912/3957/20 залишити без змін.

Витрати з оплати судового збору за подання апеляційної скарги віднести на ОСОБА_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30.04.2021.

Головуючий суддя Л.А. Коваль

Суддя А.Є. Чередко

Суддя В.О. Кузнецов