РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.04.2021Справа № 910/20030/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Бондарчук В.В., за участю секретаря судового засідання Ярошевської І.О., розглянувши в порядку загального позовного провадження

позовну заяву Приватного підприємства «МВП Логістик», Волинська обл., Ківерцівський р-н, м. Ківерці

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Евротранс» в особі ліквідаційної комісії (ліквідатора), м. Київ

про зобов`язання вчинити дії.

Представники:

від позивача: не з`явились;

від відповідача: не з`явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство «МВП Логістик» (далі - ПП «МВП Логістик»/позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Евротранс» (далі - ТзОВ «Евротранс»/відповідач) в особі ліквідаційної комісії (ліквідатора) про зобов`язання визнати грошові вимоги Приватного підприємства «МВП Логістик» в сумі 85 000,00 грн та включити їх до проміжного ліквідаційного балансу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у відповідача наявна заборгованість перед позивачем у розмірі 85 000,00 грн за договором перевезення від 15.07.2020. Водночас, позивачу стало відомо, що ТзОВ «Евротранс» перебуває в стані припинення (рішення засновників від 31.08.2020), у зв`язку з чим позивач звернувся до ліквідаційної комісії відповідача із заявами про визнання грошових вимог від 06.09.2020 та від 08.10.2020, проте ліквідаційна комісія ТзОВ «Евротранс» відмовляється від отримання цих заяв та як наслідок не визнає вимог позивача.

17.12.2020 до канцелярії суду від позивача надійшло клопотання про поновлення строку для звернення до суду.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 22.12.2020 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання на 08.02.2021.

Суд, розглянувши клопотання позивача про поновлення строку для звернення до суду, задовольнив його з огляду на таке.

Згідно ст. 119 Господарського процесуального кодексу України ( далі - ГПК України) суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

Обґрунтовуючи клопотання про поновлення строку на звернення до суду з цією позовною заявою, позивач зазначає, що звертався до суду у встановлений ч. 3 ст. 112 Цивільного кодексу України строк, проте Господарським судом міста Києва ухвалою від 24.11.2020 було повернуто позивачу позовну заяву, відтак ПП «МВП Логістик» після усунення обставин, які зумовили повернення позовної заяви, звернувся до суду повторно.

На підтвердження зазначеного, позивачем надано суду ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.11.2020 про повернення позовної заяви ПП «МВП Логістик».

Отже, суд визнає поважними причини пропуску встановленого строку на звернення до суду з цим позовом, відповідно клопотання ПП «МВП Логістик» про поновлення строку на звернення до суду підлягає задоволенню.

08.02.2021 суд відклав підготовче засідання на 15.03.2021 у зв`язку з неявкою представника відповідача.

15.03.2021 у підготовче засідання представники позивача та відповідача не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

Суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 12.04.2021.

31.03.2021 до канцелярії суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника ПП «МВП Логістик», при цьому позивач зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

12.04.2021 у судове засідання представники сторін не з`явились. Представник відповідача про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав, проти задоволення позову не заперечив.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

15.07.2020 між Приватним підприємством «МВП Логістик» (далі - перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Евротранс» (далі - замовник) укладено договір перевезення №15072020/02, предметом якого є відносини сторін, що виникають при транспортно-експедиційному обслуговуванні вантажів, наданих перевізнику замовником для організації перевезень автомобільним транспортом в міжміському та міжнародному сполученнях.

У відповідності до п. 1.1. договору перевізник зобов`язується доставити ввірений йому замовником вантаж в пункт призначення в погоджені строки і видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а замовник зобов`язується сплатити послуги з перевезення вантажу.

Згідно п. 4.2. договору платежі за виконані послуги згідно з умовами цього договору здійснюються шляхом банківського переказу коштів на рахунок перевізника за погоджену кількість перевезень. Оплата здійснюється після підписання акту виконаних послуг, надання оригіналу (CMR/ТТН) з відміткою отримувача про приймання вантажу, завіреної печаткою перевізника. Термін оплати - 10 банківських днів від дати отримання рахунку і оформлення документів, зазначених у цьому пункті, якщо інше не обумовлено в заявці.

На виконання умов цього договору позивачем здійснено міжнародне перевезення згідно із заявкою від 15.07.2020. Вартість наданих послуг становить 96 709,80 грн, що підтверджується актом №ОУ-0000016 здачі-прийняття автотранспортних послуг від 24.07.2020.

Також, на підтвердження здійснення міжнародного перевезення позивачем надано міжнародну товарно-транспортну накладну CMR № 017299.

Відповідач за надані послуги розрахувався частково в сумі 11 709,80 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 9 від 07.08.2020 та № 20 від 14.08.2020.

Таким чином, у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 85 000,00 грн. На підтвердження зворотного відповідачем не надано суду будь-яких інших доказів.

Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ТзОВ «Евротранс» перебуває в стані припинення з 31.08.2020 згідно рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу щодо припинення юридичної особи в результаті її ліквідації, строк розгляду вимог кредиторів встановлено до 01.11.2020.

08.09.2020 позивач направив ліквідаційній комісії ТзОВ «Евротранс» заяву з грошовими вимогами на суму 85 000,00 грн.

Проте, лист із заявою повернувся до позивача, зокрема, у довідці АТ «Укрпошта» про причини повернення/досилання підставою для повернення зазначено: «за закінченням терміну зберігання».

09.10.2020 позивач повторно направив на адресу відповідача заяву з грошовими вимогами на суму 85 000,00 грн, що підтверджується експрес-накладною № 6916 ТзОВ «Нова Пошта».

Однак, відповідач відмовився від отримання цього листа, внаслідок чого 19.10.2020 поштове відправлення згідно з експрес-накладною № 6916 також повернуто позивачу.

Отже, у зв`язку із відмовою ТзОВ «Евротранс» в отриманні заяви ПП «МВП Логістик» з грошовими вимогами в сумі 85 000,00 грн за договором перевезення № 15072020/02 від 15.07.2020, позивач звернувся до суду з цим позовом про зобов`язання відповідача в особі ліквідаційної комісії визнати грошові вимоги Приватного підприємства «МВП Логістик» в сумі 85 000,00 грн та включити їх до проміжного ліквідаційного балансу.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна сторона має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено ст. 16 ЦК України.

За положеннями ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено договір перевезення №15072020/02 від 15.07.2020, відповідно до якого позивачем згідно із заявкою ТзОВ «Евротранс» здійснено міжнародне перевезення на загальну суму 96 709,80 грн.

Проте, відповідач за надані послуги розрахувався частково в сумі 11 709,80 грн, внаслідок чого у ТзОВ «Евротранс» утворилась заборгованість у розмірі 85 000,00 грн, що підтверджується матеріалами справи.

Судом також встановлено, що з 31.08.2020 ТзОВ «Евротранс» знаходиться в стані припинення за рішенням засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу щодо припинення юридичної особи в результаті її ліквідації, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Так, згідно п. 1 ч. 1 ст. 110 ЦК України юридична особа ліквідується, в тому числі, за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв`язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами.

Частиною 3 ст. 105 ЦК України встановлено, що учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється. Виконання функцій комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) може бути покладено на орган управління юридичної особи.

В ч. 5 та ч. 6 ст. 105 ЦК України передбачено, що строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється, не може становити менше двох і більше шести місяців з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи. Кожна окрема вимога кредитора, зокрема щодо сплати податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, страхових коштів до Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, розглядається, після чого приймається відповідне рішення, яке надсилається кредитору не пізніше тридцяти днів з дня отримання юридичною особою, що припиняється, відповідної вимоги кредитора.

Відповідно до ч.ч. 8 та 9 ст. 111 ЦК України ліквідаційна комісія (ліквідатор) після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами складає проміжний ліквідаційний баланс, що включає відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік пред`явлених кредиторами вимог та результат їх розгляду. Проміжний ліквідаційний баланс затверджується учасниками юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи. Виплата грошових сум кредиторам юридичної особи, що ліквідується, у тому числі за податками, зборами, єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та іншими коштами, що належить сплатити до державного або місцевого бюджету, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, провадиться у порядку черговості, встановленому статтею 112 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 112 ЦК України встановлено, що у разі ліквідації платоспроможної юридичної особи вимоги її кредиторів задовольняються у такій черговості: 1) у першу чергу задовольняються вимоги щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, та вимоги кредиторів, забезпечені заставою чи іншим способом; 2) у другу чергу задовольняються вимоги працівників, пов`язані з трудовими відносинами, вимоги автора про плату за використання результату його інтелектуальної, творчої діяльності; 3) у третю чергу задовольняються вимоги щодо податків, зборів (обов`язкових платежів); 4) у четверту чергу задовольняються всі інші вимоги. Вимоги однієї черги задовольняються пропорційно сумі вимог, що належать кожному кредитору цієї черги.

Згідно ч. 3 ст. 112 ЦК України у разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право протягом місяця з дати, коли він дізнався або мав дізнатися про таку відмову звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії. За рішенням суду вимоги кредитора можуть бути задоволені за рахунок майна, що залишилося після ліквідації юридичної особи.

З матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово звертався до ліквідаційної комісії ТзОВ «Евротранс» шляхом направлення заяв з грошовими вимогами на суму 85 000,00 грн за договором перевезення № 15072020/02 від 15.07.2020.

Зокрема, як встановлено вище, 08.09.2020 позивач направив ліквідаційній комісії ТзОВ «Евротранс» заяву з грошовими вимогами, проте лист із цією заявою повернувся до позивача, що підтверджується довідкою АТ «Укрпошта» із зазначенням про причини повернення/досилання: за закінченням терміну зберігання. Крім того, 09.10.2020 позивач повторно направив на адресу відповідача заяву з грошовими вимогами, що підтверджується експрес-накладною № 6916 ТзОВ «Нова Пошта». Проте, відповідач відмовився від отримання цього поштового відправлення, що підтверджується інформацією з роздруківки з додатку ТзОВ «Нова Пошта» поштового відправлення згідно з експрес-накладною №6916.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст.ст. 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, приймаючи до уваги, що відповідачем не надано суду будь-яких доказів на підтвердження належного виконання своїх зобов`язань за договором перевезення №15072020/02 від 15.07.2020 та ураховуючи, що відповідач ухиляється від визнання грошових вимог ПП «МВП Логістик», суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Приватного підприємства «МВП Логістик» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Евротранс» в особі ліквідаційної комісії (ліквідатора) про зобов`язання визнати грошові вимоги позивача в сумі 85 000,00 грн та включити їх до проміжного ліквідаційного балансу.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст. 74, 76, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного підприємства «МВП Логістик» задовольнити.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Евротранс» в особі ліквідаційної комісії (ліквідатора) (04073, місто Київ, провулок Куренівський, будинок 12; ідентифікаційний код 39904056) визнати грошові вимоги Приватного підприємства «МВП Логістик» в сумі 85 000,00 грн та включити їх до проміжного ліквідаційного балансу.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Евротранс» в особі ліквідаційної комісії (ліквідатора) (04073, місто Київ, провулок Куренівський, будинок 12; ідентифікаційний код 39904056) на користь Приватного підприємства «МВП Логістик» (45200, Волинська область, Ківерцівський район, місто Ківерці, вулиця Васильєва, будинок 9; ідентифікаційний код 42814607) судовий збір у розмірі 2 102 (дві тисячі сто дві) грн 00 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів в порядку, передбаченому ст. 253-259, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» та пункту 4 розділу Х «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 27.04.2021 у зв`язку із перебуванням судді Бондарчук В.В. у відпустці з 15.04.2021 по 23.04.2021 включно.

Суддя В.В. Бондарчук