РІШЕННЯ

Іменем України

22 квітня 2021 року м. Чернігівсправа № 927/245/21

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Шморгуна В. В., розглянувши матеріали справи у відкритому судовому засіданні за участю секретаря судового засідання Дубини О. М.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю УТБ-Інжиніринг,

, вул. Захисників України, 17-А, оф. 304, м. Чернігів, 14030

Відповідач: Фізична особа-підприємець Піддубний Павло Володимирович,

ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_1

Предмет спору: про стягнення 1 245 000,00 грн,

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

від позивача: Хайтов П. В., адвокат;

від відповідача: не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю УТБ-Інжиніринг звернулось до суду з позовом до Фізичної особи-підприємця Піддубного Павла Володимировича, у якому позивач просить суд стягнути з відповідача кошти у розмірі 1 245 000,00 грн.

Дії суду, пов`язані з розглядом справи.

Ухвалою суду від 10.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання на 08.04.2021 о 10:00 та встановлено сторонам строки для подання заяв по суті, зокрема, відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали для подання до суду та позивачу відзиву на позов з доданими до нього документами.

Відповідно до поштового повідомлення про вручення ухвалу суду від 10.03.2021 відповідач отримав 16.03.2021.

Отже, останнім днем для подання відповідачем відзиву є 31.03.2021.

Сторони були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення, але у підготовче засідання 08.04.2021 не з`явились.

До початку підготовчого засідання від представника позивача адвоката Хайтова П. В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що він у цей же день 08.04.2021 буде занятий в іншому судовому процесі.

До клопотання представник позивача додав, зокрема, копію договору про надання правової (правничої) допомоги від 06.04.2021 №44/08, укладеного між адвокатським об`єднанням «Лабріс» і ТОВ «УТБ-Інжинірінг», та ордер на надання правничої (правової ) серії СВ № 1011623 від 06.04.2021, відповідно до якого адвокат адвокатського об`єднання «Лабріс» Хайтов П. В. має повноваження на надання правової допомоги у Господарському суді Чернігівської області Піддубному П. В., який є відповідачем у цій справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 58 Господарського процесуального кодексу України одна й та сама особа може бути одночасно представником декількох позивачів або декількох відповідачів або декількох третіх осіб на одній стороні, за умови відсутності конфлікту інтересів між ними.

Згідно з ч. 2 ст. 59 Господарського процесуального кодексу України особа не може бути представником, якщо вона у цій справі представляє або представляла іншу особу, інтереси якої у цій справі суперечать інтересам її довірителя.

Таким чином, нормами ГПК України не встановлено прямої заборони одночасного представництва інтересів декількох позивачів або декількох відповідачів або декількох третіх осіб на одній стороні одним адвокатом в одному господарському процесі у разі процесуальної співучасті, проте одна й та сама особа не може бути одночасно представником іншої сторони, третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору або беруть участь у справі на другій стороні.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що адвокат Хайтов П. В. не може бути представником одночасно позивача та відповідача у цій справі, а відтак і звертатись до суду від їх імені.

Зважаючи на викладене, у підготовчому засіданні 08.04.2021 суд залишив без розгляду клопотання адвоката Хайтова П. В. про відкладення розгляду справи.

До початку підготовчого засідання від відповідача надійшла заява, у якій він просить перенести розгляд справи, призначений на 08.04.2021, на іншу дату, зважаючи на поширення COVID-19 та введення жорсткого карантину з 05.04.2021 у Чернігівській області.

Як вже зазначав суд, ухвала суду від 10.03.2021 про відкриття провадження у справі була отримана відповідачем 16.03.2021, тобто відповідач завчасно був повідомлений про дату, час та місце проведення підготовчого засідання.

Відповідач, посилаючись у клопотанні на поширення COVID-19 та введення жорсткого карантину з 05.04.2021 у Чернігівській області, не навів жодного обґрунтування неможливості прибуття у підготовче засідання 08.04.2021. При цьому 06.04.2021 відповідач з`явився до Господарського суду Чернігівської області та подав клопотання про перенесення розгляду справи, а 07.04.2021 відповідач особисто ознайомлювався з матеріалами справи, про що свідчить відмітка в матеріалах справи, що навпаки свідчить про можливість у відповідача брати участь у судовому засіданні.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 13, ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Таким чином, суд дійшов висновку, що необґрунтоване відкладення підготовчого засідання може призвести до затягування судового процесу.

Також суд бере до уваги рішення Вищої ради правосуддя № 763/0/15-21 від 01.04.2021, а саме п. 4 Уніфікованих рекомендацій для судів щодо безпечної роботи в умовах карантину (додаток до рішення), яким доведено до відома учасників судових процесів можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами. При цьому відкладення розгляду справи можливе лише у крайньому разі, лише коли його проведення з використанням електронних засобів зв`язку неможливе через процедурні та технічні причини. В свою чергу, від відповідача не надходило клопотань щодо проведення підготовчого засідання з використанням електронних засобів зв`язку.

Зважаючи на наведене, суд у підготовчому засіданні 08.04.2021 відмовив у задоволенні заяви відповідача про відкладення розгляду справи.

Згідно з нормами ст. 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

За таких обставин, підготовче засідання 08.04.2021 проводилось за відсутності сторін (їх представників).

У підготовчому засіданні 08.04.2021 суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення розгляду справи по суті на 22.04.2021 на 11:00.

Ухвалою суду від 08.04.2021 повідомлено сторін про час та місце розгляду справи по суті 22.04.2021.

Відповідач у судове засідання з розгляду справи по суті 22.04.2021 не з`явився.

Ухвала від 08.04.2021, направлена на адресу відповідача, зазначену у позовній заяві та у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, повернулась неврученою на адресу суду з відміткою відділення поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою». Днем проставлення у поштовій довідці відмітки про відсутність відповідача за адресою місцезнаходження є 15.04.2021.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Пунктами 4, 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Враховуючи вищевикладене, суд вважав, що відповідач був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання 22.04.2021.

У судовому засіданні 22.04.2021 представник позивача адвокат Хайтов П. В. подав клопотання, у якому просив не враховувати наявний в матеріалах справи ордер, виданий на представництво інтересів Піддубного П. В., як такий, що виданий помилково, та надав ордер серії СВ №1012920 від 22.04.2021 на представництво інтересів ТОВ «УТБ-Інжиніринг».

Крім того, 22.04.2021 до початку судового засідання від представника відповідача адвоката Кравченка В. В. електронною поштою надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та надання можливості ознайомитись з матеріалами справи. До клопотання додано копію договору про надання правової допомоги від 22.04.2021, укладеного між відповідачем та адвокатом Кравченком В. В., та копію ордеру на надання правової допомоги серії ЧН №117312 від 22.04.2021.

У судовому засіданні 22.04.2021 судом встановлено, що надіслане представником відповідача електронною поштою клопотання не підписано електронним цифровим підписом (далі ЕЦП), про що відділом документального забезпечення (канцелярією) суду на роздрукованому примірнику клопотання проставлено відповідний штамп.

Частиною 2 ст. 170 Господарського процесуального кодексу України визначено, що письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником.

Відповідно до ч. 8 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника).

Згідно зі ст. 5 Закону України Про електронні документи та електронний документообіг електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Стаття 6 Закону України Про електронні документи та електронний документообіг визначає, що для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Приписами ст. 7 Закону України Про електронні документи та електронний документообіг оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України Про електронні довірчі послуги.

Отже, створення електронного документа завершується накладенням електронного цифрового підпису його автора та надає електронному документу статусу оригіналу.

Оскільки клопотання представником відповідача подано через електронну пошту та не скріплене ЕЦП, то вказане клопотання не вважається таким, що підписано відповідачем (його представником).

Відповідно до ч. 4 ст. 170 ГПК України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

Враховуючи вищевикладене, суд у судовому засіданні 22.04.2021 дійшов висновку, що клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи підлягає поверненню заявнику без розгляду, але оскільки воно надійшло електронною поштою, то роздруківка цього клопотання залучена судом до матеріалів справи.

Разом з тим, 22.04.2021 до початку судового засідання представник відповідача адвокат Кравченко В. В. подав до суду оригінал вказаного клопотання про відкладення розгляду справи та надання можливості ознайомитись із матеріалами справи. До клопотання додано копію договору про надання правової допомоги від 22.04.2021, укладеного між відповідачем та адвокатом Кравченком В. В., та ордер на надання правової допомоги серії ЧН №117312 від 22.04.2021.

У поданому клопотанні він повідомляє, що не зможе прибути у судове засідання у цій справі та взяти у ньому участь з поважних причин, враховуючи наступне. Так, представник відповідача посилається на введення на території України карантинних заходів та надзвичайної ситуації у зв`язку із пандемією коронавірусу COVID-19, рекомендації Ради суддів України, викладені у листі від 16.03.2020, щодо встановлення особливого режиму роботи у судах у період з 16.03.2020 до 03.04.2020, перебування міста Чернігова у червоній зоні карантинних обмежень. Також представник відповідача у своєму клопотанні наводить посилання на низку рішень Європейського суду з прав людини щодо забезпечення доступу до правосуддя та просить надати йому можливість захистити своє право у суді.

Відповідно до рішень Комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій Чернігівської міської ради з 05.04.2021 у м. Чернігові діють додаткові посиленні карантинні обмеження, які, зокрема, стосуються заборони відвідування закладів освіти незалежно від форми власності її здобувачами; роботи громадського транспорту у звичному режимі (вводиться режим перевезень мешканців за спецпропусками); роботи усіх гуртків та секцій, позашкільних навчальних закладів; відвідування закладів культури (театрів, кінотеатрів, музеїв, концертних залів та інших); проведення релігійних заходів на площі менше 10 квадратних метрів на кожного учасника (міський голова звернувся до представників усіх релігійних конфесій з проханням перенести всі заходи за участю багатьох людей на відкрите повітря); проведення масових, спортивних, культурних, рекламних заходів; відвідування басейнів та спортивнооздоровчих закладів незалежно від форм власності; знаходження без маски на площі загального користування (вулиці, сквери, парки та інше).

Представник відповідача, посилаючись на запровадження на території України, зокрема у м. Чернігові, карантинних обмежень, взагалі не зазначив, які саме обмеження перешкоджають йому взяти участь у судовому засіданні.

При цьому суд зазначає, що введені карантинні обмеження не передбачають заборони відвідування судових установ та участі у судових засіданнях, у тому числі у режимі відеоконференції.

Крім того, Господарський суд Чернігівської області у змозі забезпечити як проведення судового засідання у режимі відеоконференції, так і у розміщенні учасників справи у залі судових засідань на площі більше ніж 10 м2 на одну особу.

Доводи представника відповідача щодо встановлення особливого режиму роботи у судах у період з 16.03.2020 до 03.04.2020, викладені у листі Ради суддів України від 16.03.2020, суд відхиляються, оскільки такий режим встановлювався до 03.04.2020, а 01.04.2021 Вищою радою правосуддя ухвалено рішення, яким затверджено Уніфіковані рекомендації для судів щодо безпечної роботи в умовах карантину.

Так, Вищою радою правосуддя було надані наступні рекомендації щодо доступу до правосуддя в умовах карантину:

забезпечити право осіб на доступ до правосуддя в умовах карантину шляхом проведення засідань органів судової влади в режимі реального часу в мережі Інтернет;

проводити онлайн-трансляції таких судових засідань і/або невідкладно розміщувати у відкритому доступі відеозапис засідання;

у разі якщо від учасника судового провадження надійшла заява про участь у засіданні у приміщенні суду, слід забезпечити розгляд справи в його присутності;

довести до відома учасників судових процесів можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами;

при цьому відкладення розгляду справи можливе лише у крайньому разі, лише коли його проведення з використанням електронних засобів зв`язку неможливе через процедурні та технічні причини.

Отже, у разі неможливості (або небажання) взяти участь у судовому засіданні у приміщенні суду, представник відповідача не був позбавлений можливості взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Однак жодних клопотань про проведення судового засідання в режимі відеоконференції або обґрунтувань щодо неможливості такої участі через процедурні та технічні причини представник відповідача суду не надав.

Таким чином, суд доходить висновку, що представник відповідача у поданому клопотанні не обґрунтував поважних причин та не довів належними доказами неможливість взяти участь у судовому засіданні 22.04.2021.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України Сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч. 1 ст. 58 ГПК України).

Отже, відповідач може брати участь у цій справі як особисто, так і через свого представника (адвоката).

Проте у поданому клопотанні представник відповідача не обґрунтував та не довів неможливості взяти участь у судовому засіданні особисто відповідачем.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У статті 6 Конвенції закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист у виді незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Відтак в кожному випадку заявник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Також, прецедентна практика Європейського Суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді (Рішення Суду у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, у першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої ст. 6 даної Конвенції (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 року "Пономарьов проти України" Суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України Учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Частиною 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено Учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Отже, всіх учасників справи поставлено законом у рівні умови, зокрема, в частині обов`язку дотримуватись встановлених Законом строків розгляду справи в суді, у зв`язку з чим вибіркове надання господарським судом суб`єктивних переваг одним учасникам процесу перед іншими учасниками судового процесу призведе до порушення вищевказаного конституційного принципу, що є недопустимим.

Відповідач був належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі та встановлення йому строку на подання відзиву, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення ухвали суду від 10.03.2021, яку він отримав 16.03.2021.

Крім того, 06.04.2021 прибув до суду і подав клопотання про перенесення розгляду справи, а 07.04.2021 відповідач особисто ознайомився з матеріалами справи у приміщенні Господарського суду Чернігівської області, про що ним зроблена відповідна відмітка на поданій ним заяві.

Отже, відповідач у разі бажання брати участь у справі через представника (адвоката) мав і міг надати відповідні повноваження на представництво своїх інтересів у суді адвокату раніше, починаючи з 16.03.2021, а не у той же день, коли справа вже розглядається по суті.

Суд також враховує, що відповідач вдруге не з`явився в судове засідання та подав аналогічне клопотання про відкладення розгляду справи, вказуючи виключно лише на поширення COVID-19 та введення посилених карантинних заходів, однак при цьому, як вже зазначав суд, жодних обґрунтувань та доказів неможливості взяти участь у судовому засіданні (через хворобу, перебування на самоізоляції тощо), у тому числі у режимі відеоконференції, суду не надав.

Крім того, посилання відповідача на поширення COVID-19 та введення посилених карантинних заходів, суд не бере до уваги, оскільки зазначене не позбавляє відповідача можливості надати відзив на позовну заяву.

Проте, як за період з 16.03.2021 по 22.04.2021, так і після закінчення строків на надання відзиву (з 01.04.2021), відповідач до суду заперечень щодо позовних вимог (відзиву) не надав, клопотання про продовження або поновлення відповідних строків не заявляв.

Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява №3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany)).

Суд вважає, що усі наведені обставини у їх сукупності свідчать про зловживання відповідачем процесуальними правами шляхом безпідставного затягування судового процесу і перешкоджанню розгляду справи.

Крім того суд виходить з того, що основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті.

Розглянувши подане представником відповідача клопотання, враховуючи принципи господарського судочинства: диспозитивності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом та те, що учасники справи на власний розсуд користуються наданими їм процесуальними правами, з метою забезпечення необхідного балансу між правами учасників справи щодо розгляду справи за їх участі та дотриманням розумних строків розгляду справи, як складової доступу до правосуддя, зважаючи, що право на захист не порушено, суд доходить, що клопотання представника відповідача про відкладення розгляду є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

За таких обставин, судове засідання з розгляду справи по суті 22.04.2021 проводилось за відсутності відповідача (його представника).

У судовому засіданні 22.04.2021 на підставі ч. 6 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Короткий зміст позовних вимог та узагальнені доводи учасників справи.

Позовні вимоги обґрунтовано невиконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки, укладеного у спрощений спосіб, в частині поставки товару, за який позивач на підставі виставлених рахунків на оплату перерахував відповідачу кошти у розмірі 1 245 00,00 грн.

Відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень у встановлений строк до суду не надходило.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Оскільки відповідач не подав відзив у встановлений судом строк, справа вирішується за наявними у ній матеріалами.

Обставини, які є предметом доказування у справі. Докази, якими сторони підтверджують або спростовують наявність кожної обставини, яка є предметом доказування у справі.

Відповідач виставив позивачу рахунки на оплату товару балки двутарової №45 на загальну суму 1 245 000,00 грн, а саме: №70 від 18.12.2018 на суму 360 000,00 грн, №71 від 19.12.2018 на суму 270 000,00 грн, №73 від 20.12.2018 на суму 345 000,00 грн та №74 від 21.12.2018 на суму 270 000,00 грн (а.с. 5-8).

На підставі виставлених рахунків позивач перерахував відповідачу кошти у загальному розмірі 1 245 000,00 грн, на підтвердження чого надані платіжні доручення №9055 від 26.12.2018 на суму 360 000,00 грн, №9056 від 26.12.2018 на суму 270 000,00 грн, №9057 від 26.12.2018 на суму 345 000,00 грн, №9058 від 26.12.2018 на суму 270 000,00 грн (а.с. 9-12).

У зв`язку з тим, що після здійснення оплати відповідач не поставив позивачу товар, вказаний у рахунках, ТОВ «УТБ-Інжиніринг» направило ФОП Піддубному П. В. лист-вимогу від 15.01.2021 №27/01, у якій просило у строк не пізніше 7 календарних днів з дати отримання цього листа поставити товар або повернути сплачені кошти у сумі 1 245 000,00 грн (а.с. 13-14).

Вказаний лист-вимога не був вручений відповідачу та повернутий позивачу з відміткою відділення поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання». Днем проставлення вказаної відмітки є 22.02.2021 (а.с. 15-16).

Позивач зазначає, що відповідач товар не поставив, попередню оплату у сумі 1 245 000,00 грн не повернув, що стало підставою для звернення із цим позовом до суду.

Доказів поставки товару позивачу товару або повернення попередньої оплати у розмірі 1 245 000,00 грн відповідач суду не надав.

Оцінка суду.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 7 ст. 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно з ч. 2 ст. 205 Цивільного кодексу України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (частини 1 статті 639 ЦК України).

Частиною 2 ст. 640 Цивільного кодексу України визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

За приписами статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 656 Цивільного кодексу України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом.

Стаття 657 ЦК встановлює форми окремих видів договорів купівлі-продажу. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

При цьому, до договору купівлі-продажу товару, зазначеного у виставлених відповідачем рахунках, будь-якої особливої форми законом не встановлено. Тобто така форма може бути визначена за домовленістю сторін такого договору, як у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками, так і шляхом укладення господарських договорів у спрощений спосіб.

Враховуючи те, що відповідач виставив позивачу рахунок на оплату товару, в якому погоджено який товар має бути поставлено, його ціну, беручи до уваги, що позивач оплатив виставлені відповідачем рахунки, суд доходить висновку, що між позивачем та відповідачем укладений договір купівлі-продажу у спрощений спосіб.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Отже, у розумінні приписів цієї норми покупцю належить право вимагати, крім іншого, повернення передоплати за непоставлений товар. При цьому, попередньою оплатою є часткова або повна оплата товару до його передання продавцем.

Визначене зазначеною нормою право покупця вимагати від продавця повернення суми попередньої оплати є за своїм змістом правом покупця на односторонню відмову від зобов`язання, внаслідок якої припиняється зобов`язання продавця перед покупцем по поставці товару і виникає нове грошове зобов`язання.

За приписами ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановив суд, позивач здійснив відповідачу попередню оплату у розмірі 1 245 000,00 грн за товар, який не був поставлений позивачу.

Строк здійснення такої поставки не був обумовлений сторонами у договорі, укладеному у спрощений спосіб, проте позивач на адресу відповідача, яка вказана в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі ЄДР), направив лист-вимогу від 15.01.2021 №27/01, у якій просив у строк не пізніше 7 календарних днів з дати отримання цього листа поставити товар або повернути сплачені кошти у сумі 1 245 000,00 грн.

Вказаний лист-вимога не був вручений відповідачу та повернутий позивачу з відміткою відділення поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання». Днем проставлення вказаної відмітки є 22.02.2021.

Проте сам по собі факт неотримання відповідачем кореспонденції, яку позивач надіслав на офіційну адресу відповідача, вказану в ЄДР, не може вважатися поважною причиною невиконання дій, обумовлених таким поштовим відправленням, оскільки викликаний не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Таким чином, з урахуванням приписів ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, семиденний строк, встановлений ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України для виконання зобов`язання щодо поставки товару, відліковується з дня проставлення відділенням поштового зв`язку відмітки про невручення (повернення) вказаного листа-вимоги від 15.01.2021 №27/01.

Отже, останнім днем для виконання відповідачем зобов`язання щодо поставки товару є 01.03.2021.

Оскільки відповідач у встановлений строк не здійснив поставку позивачу товару на загальну суму 1 245 000,00 грн, після закінчення такого строку у нього виник обов`язок повернути позивачу отримані як передоплату кошти.

Згідно зі ст. 3 Цивільного кодексу України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини 3 ст. 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті Цивільного кодексу України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Саме тому у конкретних правовідносинах, зокрема щодо поставки товару, добросовісність продавця, який отримав попередню оплату, по суті становить гарантію дотримання прав менш захищеної сторони, якою у спірних правовідносинах є покупець.

Доказів поставки товару або повернення попередньої оплати у розмірі 1 245 000,00 грн відповідач суду не надав.

Таким чином, дії відповідача, який більше двох років не поставляв позивачу передплачений товар і на свій розсуд безоплатно користувався отриманими коштами, не відповідають принципам справедливості і добросовісності у спірних правовідносинах.

Оскільки відповідач у порушення ст. 530, 693 Цивільного кодексу України не повернув позивачу у встановлений законом строк суму попередньої оплати, господарський суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 1 245 000,00 грн (попередня оплата) є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Висновки суду.

Доказами у справі, відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Інші докази та пояснення учасників справи судом до уваги не приймаються, оскільки не спростовують вищевикладені висновки суду.

За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", Серявін та інші проти України обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясовано усі питання, винесені на його розгляд.

За наведених у їх сукупності обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо судових витрат.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 13, 14, 42, 73-80, 86, 129, 165, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Піддубного Павла Володимировича (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю УТБ-Інжиніринг (, вул. Захисників України, 17-А, офіс 304, м. Чернігів, 14030) 1 245 000,00 грн попередньої оплати та 18 675,00 грн витрат зі сплати судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду, з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, у строки, визначені ст. 256 цього Кодексу.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено 29.04.2021.

Суддя В. В. Шморгун