АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2021 року м. ОдесаСправа № 923/1226/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Лавриненко Л.В., Мишкіної М.А.

секретар судового засідання Герасименко Ю.С.

Представники учасників справи у судове зсідання не з`явилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Херсонської області від 11.02.2021

по справі №923/1226/20

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Дочірнього підприємства "Теплотехсервіс" Товариства з обмеженою відповідальністю "Група компаній "Теплотехніка"

про стягнення 363 438, 23 грн

ВСТАНОВИВ

У листопаді 2020 Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - АТ "НАК Нафтогаз України") звернулося до Господарського суду Херсонської області із позовом до Дочірнього підприємства "Теплотехсервіс" Товариства з обмеженою відповідальністю "Група компаній "Теплотехніка" (далі ДП "Теплотехсервіс" ТОВ "Група компаній "Теплотехніка") в якому просило стягнути з відповідача на свою користь основний борг у сумі 200 000 грн, пеню у сумі 41 595,76 грн, три проценти річних у сумі 29 079,73 грн, інфляційні витрати у сумі 92 762,74 грн та судові витрати.

Обґрунтовуючи позовні вимоги АТ "НАК Нафтогаз України" зазначає, що відповідачем було порушено договірні зобов`язання за договором постачання природного газу, що в свою чергу призвело до виникнення боргу за поставлений газ.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 11.02.2021 позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача борг у загальній сумі 342 640,35 грн, у тому числі основний борг у сумі 200 000,00 грн, пеня у сумі 20 797,88 грн, три проценти річних у сумі 29 079,73 грн, інфляційні втрати у сумі 92 762,74 грн та компенсацію по сплаті судового збору в розмірі 5 451,57 грн, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В мотивах оскаржуваного рішення суд першої інстанції зазначив, що на виконання умов даного договору позивач передав відповідачеві, а останній, в свою чергу, прийняв за актами приймання-передачі природний газ на суму 857 506,79 грн. Проте, відповідач не виконав взяті на себе договірні зобов`язання в частині здійснення оплати природного газу позивача на умовах даного договору, у зв`язку з чим сума простроченого та несплаченого основного боргу відповідача перед позивачем складає 200 000 грн.

Щодо заявленої позивачем до стягнення пені суд першої інстанції зазначив, що розрахунок заявленої до стягнення 41595,76 грн пені судом перевірено, цей розрахунок відповідає положенням п.8.2. укладеного між сторонами справи договору постачання природного газу, приписам ст.ст.230, 231 ГК України, ст.549 ЦК України. Однак, місцевим господарським судом враховано те, що в матеріалах справи відсутні докази понесення іншими особами збитків, внаслідок порушення відповідачем свого зобов`язання з оплати поставлено-отриманого газу за договором, в матеріалах справи відсутні докази понесення позивачем значних негативних наслідків внаслідок порушення відповідачем свого зобов`язання з оплати поставлено-отриманого газу за договором. Крім того, природний газ використовується відповідачем для виробництва теплової енергії, споживачами послуг з теплопостачання є населення, тобто підприємство створене для задоволення потреб споживачів в теплопостачанні, є соціально орієнтованим підприємством м. Херсона. Так, плата штрафних санкцій в повному обсязі, у даному випадку, зачіпає не лише майнові інтереси відповідача, а і інші інтереси щодо можливості забезпечувати теплопостачання установам бюджетної сфери та послуг з теплопостачання м. Херсона. Враховуючи вказані обставини, суд першої інстанції визнав за можливе зменшити розмір пені на 50%, а саме до 20 797,88 грн.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, АТ "НАК Нафтогаз України" звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Херсонської області від 11.02.2021 у справі №923/1226/20 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 20 797,88 грн скасувати та прийняти нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги щодо стягнення пені в розмірі 20 797,88 грн, у стягненні яких було відмовлено, задовольнити.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення щодо часткового задоволення позовних вимог прийнято з порушенням норма матеріального права, без дослідження усіх істотних обставин справи та підлягає скасуванню в частині відмовлених позовних вимог з наступних підстав.

Так, на переконання апелянта судом першої інстанції під час прийняття оскаржуваного судового рішення, не було врахованого того, що в момент підписання договору відповідач погодився з тим, що за неналежне виконання умов договору на нього буде покладено відповідальність відповідно до умов договору, зокрема за прострочення виконання умов договору настає відповідальність у вигляді сплати неустойки.

Посилаючись на приписи ст. 625 ЦК України та ст. 218 ГК України скаржник зазначає, що боржник не звільняється від відповідальності за неналежне виконання зобов`язань за будь-яких обставин. Виконання умов договору не ставиться в залежність від виконання будь-яких зобов`язань з боку третіх осіб, зокрема споживачів.

Скаржник зазначає, що зі змісту приписів ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України випливає, що у вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги майновий стан сторін і оцінити співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема з розміром збитків кредитора, врахувати інтереси обох сторін. Майновий стан та соціальний значущість підприємства також мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

За твердженням скаржника, відповідач до матеріалів справи не надав жодних доказів, які б підтверджували неспроможність відповідача виконати взяті на себе зобов`язання.

На переконання скаржника, зменшуючи розмір пені на 50 % суд першої інстанції таким чином хоче ототожнити зменшення розміру пені з повним звільненням боржника від відповідальності за порушення зобов`язання, тоді як зі змісту ст. 233 ГК України чітко вбачається, що зменшення судом розміру пені є проявом обмеження відповідальності боржника, але аж ніяк не звільненням його від відповідальності.

Також скаржник вважає, що зменшення пені на 50 % фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що у свою чергу може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін. Зменшення судом розміру пені спричинить позивачу додаткові втрати та дозволить відповідачу і у подальшому безкарно порушувати договірні умови.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.03.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №923/1226/20 за апеляційною скаргою АТ "НАК Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Херсонської області від 11.02.2021 та призначено справу до розгляду на 28.04.2021.

Судом апеляційної інстанції отримано відзив на апеляційну скаргу в якому відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначає, що оскаржуване рішення є обґрунтованими оскільки відповідачем було в повному обсязі погашений основний борг, отже збитки які поніс позивач є мінімальними, тоді як розмір неустойки значно перевищує збитки понесені позивачем.

До того ж відповідач звертає увагу на те, що отриманий відповідачем газ, використовується для виробництва, яке споживається населенням та релігійними організаціями, які мають певні пільги і надходження коштів на рахунки відповідача за надане тепло багато в чому залежить від своєчасного та повного фінансування цих пільг. Заборгованість населення зумовила несвоєчасне виконання зобов`язань підприємства перед постачальником газу. Тобто споживачем послуг теплової енергії підприємства за вищезазначеним договором є населення міста. Загальновідомим є той факт, що населення міста сплачує житлово-комунальні послуги у тому числі з теплопостачання вкрай незадовільно. Важкий фінансовий стан, за твердженням відповідача, підтверджується розрахунком обсягу заборгованості за минулі роки в різниці в тарифах на теплову енергію, що надана населенню, докази про що містяться в матеріалах справи.

Представники учасників справи у судове засідання призначене на 28.04.2021 не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи сповіщалися належним чином.

Апелянт у клопотанні від 23.04.2021 просив розглянути справи за відсутності його представника за наявними в матеріалах справи доказами.

Враховуючи наведене та те, що явка сторін не визнавалася судом обов`язковою, колегія суддів вирішила за можливе розглянути справи за відсутності представників сторін.

Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Херсонської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на наведені приписи колегія суддів переглядає оскаржуване рішення лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а саме щодо стягнення пені та її зменшення судом першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, яке на теперішній час має назву - Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"), як постачальник та Дочірнє підприємство Теплотехсервіс Закритого Акціонерного Товариства Теплотехніка, як споживач 15.12.2015 року уклали договір №2127/16-БО-33 постачання природного газу.

Основними умовами цього договору, які впливають на взаємовідносини сторін в межах даного спору між ними, є наступні:

- постачальник зобов`язується передати у власність Споживачу у 2016 році природний газ (надалі - газ), а Споживач зобов`язується прийняти та оплатити цей газ, на умовах цього договору. (п.1.1.);

- право власності на газ переходить від Постачальника до Споживача в пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ Споживач несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов`язану з правом власності на газ (п.3.1.);

- приймання-передача газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу Споживачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу (п.3.4.);

- ціна на природний газ на дату укладання договору визначається відповідно до п.5.2 цього Договору. В подальшому ціна на газ визначається шляхом підписання Сторонами відповідних додаткових угод до Договору на підставі ціни, що розміщується на офіційному веб-сайті Постачальника (п.5.1.);

- загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу (п.5.4.);

- оплата за природний газ проводиться Споживачем виключно грошовими коштами відповідно до цін, умов і порядку зарахування коштів, визначених у п. 5.2 цього договору або у відповідних додаткових угодах (п. 5.1 даного договору). Датою оплати вважається дата зарахування коштів на рахунок Постачальника. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п.6.1.);

- за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність згідно з чинними законодавством України та даним договором (п.8.1.);

- у разі невиконання Відповідачем п. 6.1 Договору, Відповідач сплачує Позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу (п.8.2.);

- строк, у межах якого сторони можуть звернутися з вимогою про захист своїх прав за даним договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років (п.10.3);

- договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками Сторін і діє в частині реалізації газу з 01 січня 2016 року до 31 березня 2016 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п.12.1).

До вказаного договору сторонами вносилися зміни та доповнення відповідно до додаткових угод №1 від 31.12.2015, №2 від 29.01.2016, №3 від 22.02.2016, №4 від 28.03.2016.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов даного договору позивач передав відповідачеві, а останній, в свою чергу, прийняв за актами приймання-передачі природний газ на суму 857 506,79 грн. (акт приймання-передачі від 31.01.2016 на суму 363727,80 грн., від 29.02.2016 на суму 277817,95 грн., від 31.03.2016 на суму 215961,04 грн.)

З огляду на те, що оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не у повному обсязі, сума простроченого та несплаченого основного боргу відповідача перед позивачем за договором складає 200 000 грн.

З урахуванням суми та строку прострочення сплати основного боргу відповідача перед позивачем за договором, позивач нарахував та заявив до стягнення, зокрема пеню у розмірі 41 595,76 грн.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції, з урахуванням заяви відповідача про зменшення пені, вирішив зменшити її на 50 % та стягнув з відповідача на користь позивача пеню у сумі 20 797,88 грн.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду з цього приводу зазначає таке.

Відповідно до ст. 174 ГК України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків (господарських зобов`язань).

Приписами ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання, відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язання є правовідношенням, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. ст. 530, 610 - 612 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Згідно з ч. 2 ст. 615 та ч. 2 ст. 625 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На виконання умов договору позивач передав відповідачеві, а останній, в свою чергу, прийняв за актами приймання-передачі природний газ на суму 857 506,79 грн. (акт приймання-передачі від 31.01.2016 на суму 363727,80 грн., від 29.02.2016 на суму 277817,95 грн., від 31.03.2016 на суму 215961,04 грн.)

Разом з цим, відповідачем, у порушення взятих на себе зобов`язань за договором, оплачено лише частину вартості поставленого природного газу.

Відповідно до ч.1 ст.548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

В силу ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

В ст.549 ЦК України надано визначення неустойки (штрафу, пені), під якою слід розуміти грошову суму або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У разі невиконання відповідачем п. 6.1 Договору, відповідач сплачує позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу (п.8.2. договору).

Так позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 41595,76 грн.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач просив суд зменшити розмір заявленої до стягнення пені до мінімально можливого розмірі 1 гривні, оскільки відповідач повністю розрахувався за поставлений газ, прострочення платежів мало не довготривалий характер, що свідчить про те, що господарське правопорушення є незначним та таким, що не завдало позивачеві збитків. Тоді як відповідач є невеликим теплопостачальним підприємством і стягнення з нього коштів, які не закладені у складову тарифу є його прямими збитками. До того ж, відповідач зазначив, що отриманий ним газ використовується для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням та релігійними організаціями, яка мають певні пільги і надходження коштів на рахунки відповідача за надане тепло залежить від своєчасного та повного фінансування цих пільг.

Відповідно до ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

У випадку якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом (частина друга статті 551 ЦК України). Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина третя статті 551 названого Кодексу).

Отже, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), тощо.

Водночас, колегія суддів зазначає, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 р. №7-рп/2013.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, місцевий господарський суд, зменшуючи розмір пені на 50 % на підставі розгляду усіх обставин справи та оцінки зібраних у справі доказів, встановив наявність тих виняткових обставин, з якими законодавство пов`язує можливість зменшення розміру неустойки.

Також слід зазначити, законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, дане питання вирішується господарським судом згідно з ст.86 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Так, зменшуючи розмір пені, яка підлягає стягненню, суд першої інстанції, взяв до уваги відсутність у матеріалах справи доказів понесення іншими особами збитків, внаслідок порушення відповідачем свого зобов`язання з оплати поставлено-отриманого газу за договором, відсутність доказів понесення позивачем значних негативних наслідків внаслідок порушення відповідачем свого зобов`язання з оплати поставлено-отриманого газу за договором. Крім того, місцевим господарським судом враховано майновий стан сторін та соціальну значущість підприємства, зокрема, природний газ використовується відповідачем для виробництва теплової енергії, споживачами послуг з теплопостачання є населення, тобто підприємство створене для задоволення потреб споживачів в теплопостачанні, є соціально орієнтованим підприємством м. Херсона. Так, плата штрафних санкцій в повному обсязі, у даному випадку, зачіпає не лише майнові інтереси відповідача, а і інші інтереси щодо можливості забезпечувати теплопостачання установам бюджетної сфери та послуг з теплопостачання м. Херсона.

Колегія суддів також зауважує, що за умовами укладеного між сторонами договору зокрема п. 1.2. газ, що постачається за цим договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води бюджетним установам/організаціям та іншим споживачам.

Наведене вище у своїй сукупності, на переконання суду апеляційної інстанції, є винятковою обставиною, яка є підставою для зменшення розміру пені.

Разом з тим, колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що зменшення судом розміру пені завдає йому збитків, і при зменшенні пені суд не дослідив негативні наслідки, спричинені позивачеві, оскільки, відповідно до норм статей 73, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, між тим, під час вирішення даного спору, позивачем не надано, а відтак матеріали справи не містять доказів, які підтверджують імовірність збитків або засвідчували наявність збитків у позивача, у зв`язку з несвоєчасним виконанням прийнятих на себе зобов`язань відповідачем.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував майнові інтереси позивача, оскільки зменшив розмір неустойки на 50 %, а не до 1 гривні як просив відповідач, що в свою чергу, спростовує доводи апеляційної скарги про зворотне.

Виходячи з того, що можливість використання судом права на зменшення розміру штрафних санкцій, як і визначення розміру, до якого вони підлягають зменшенню, законодавством віднесено на розсуд суду, та враховуючи установлені місцевим господарським судом обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду про наявність підстав для зменшення пені до на 50 % до 20 797,88 грн.

Згідно з статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, колегія суддів вважає, що наведені скаржником порушення допущені судом першої інстанції не знайшли свого підтвердження, а тому підстави для скасування рішення Господарського суду Херсонської області від 11.02.2021 відсутні, що зумовлює залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Херсонської області від 11.02.2021 у справі №923/1226/20 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено та підписано 28.04.2021.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Лавриненко Л.В.

Суддя Мишкіна М.А.