ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 року

м. Черкаси справа № 925/1315/20

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого - судді Довганя К.І., з секретарем судового засідання Макарченко Н.П. за участю представників: позивача - не з`явився, відповідача - не з`явився, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу за позовом Фізичної особи - підприємця Макодзеби Юлії Вікторівни до Фізичної особи - підприємця Дяченко Сергія Леонідовича про стягнення 590832,74 грн. та розірвання договору,

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення 590832,74 грн заборгованості по договору на виготовлення меблів від 14.01.2020 з яких: 161586,60 грн. передоплати, 379246,14 грн. штрафу та 50000,00 грн. моральної шкоди та розірвання цього договору.

В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на те, що на підставі умов укладеного сторонами договору на виготовлення меблів відповідач, отримавши грошові кошти від позивача, не виконав свої договірні зобов`язання, а саме не виготовив меблі. На вимогу позивача відповідач грошові кошти не повернув.

Ухвалою від 12.10.2020 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою від 29.01.2021 за клопотанням позивача припинено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження; відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

29.01.2021 від позивача суду надійшла заява про зміну позовних вимог, в якій позивач просив суд:

- розірвати договір на виготовлення меблів від 14 січня 2020 року, укладений між сторонами;

- стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 590832,74 грн., з яких:

- 161 586,60 грн. - отримані у вигляді предоплати;

- 379 246,14 грн. - штрафу встановленого договором;

- 50 000,00 грн. - моральної шкоди.

Ухвалою суду від 25.02.2021 прийнято до розгляду заяву позивача про зміну позовних вимог, яку суд розцінив як заяву про збільшення позовних вимог; закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 10 год. 00 хв. 17 березня 2021 року.

Представник позивача в судове засідання не з`явився;

Відповідач відзиву на позов суду не надав, його представник в судове засідання не з`явився, про причини нез`явлення суд не повідомлений.

Про час, дату і місце судового засідання сторони повідомлялися належним чином, що підтверджується оголошенням на веб-сторінці "Судова влада України".

Суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю представників сторін за наявними матеріалами в порядку ст. 202 ГПК України.

Суд, дослідивши наявні у справі докази, встановив наступне.

14.01.2020 між сторонами був укладений договір на виготовлення меблів (далі - Договір), відповідно до умов якого відповідач (Виконавець) зобов`язався виготовити та передати позивачу (Замовнику) у власність Меблі згідно розробленого та затвердженого дизайн-проекту , в кількості та асортименті визначеному в бланку замовлення, що являються невід`ємними частинами даного договору, а позивач зобов`язався сплатити та прийняти Меблі.

Згідно п. 1.2 та п.1.3 Виконавець повинен виконати додаткові послуги: доставка, монтаж та установка.

Право власності на меблі переходить до Замовника з моменту оплати виробів та підписання акту прийому-передачі меблів.

Розділом 2 Договору сторони визначили ціну та порядок розрахунків.

Згідно п.2.1 ціна та номенклатура меблів за цим Договором визначається в бланку замовлення окремо по кожному виду замовлення:

Вартість доставки, монтажу та установки меблів, тари, упаковки, маркування за цим Договором включається у загальну ціну меблів у відповідній специфікації матеріалів та фурнітури.

За умовами п.2.2, п.2.3, п.2.4 форма розрахунку - безготівкова.

До початку виконання замовлення Замовник вносить авансовий платіж в розмірі 70 % від загальної суми зазначеної в бланку замовлення.

Остаточний розрахунок проводиться на протязі 5 (п`яти) банківських днів після встановлення меблів та підписання акту прийому-передачі.

У Бланку замовлення на виготовлення меблів міститься інформація щодо комплекту кухонних меблів, перелік матеріалів для використання, який мав відповідати затвердженому відповідному проекту та їх кількість і вартість.

Згідно розрахунку на підставі рахунку-фактури від 27.12.2019 № 008 загальна вартість замовлення з врахуванням 5% знижки становила 208 377,00 грн.

На підставі рахунку № 001 від 12.02.2019 позивачем було оплачено 100% за кухонну стільницю із штучного каменю в сумі 43800,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 47 від 12.02.2019

Згідно рахунку відповідача № 008 від 27.12.2019 в якості авансу за комплект кухонних меблів та в зв`язку із зміною матеріалу стільниці, позивачем було перераховано відповідачу 70% авансу з врахуванням 5% знижки в розмірі - 109 177, 60 грн. та 8 609,00 грн. доплати з за стільницю, всього на суму - 117 786,60 грн. на підставі платіжного доручення № 96.

Відповідно п.3.1 Договору Виконавець зобов`язався виготовити та передати Замовнику меблі в період не більше, ніж 20 (двадцять) робочих днів з моменту оплати авансу в розмірі 70%.

П.3.3 Договору визначено, що датою передачі меблів вважається дата підписання акту прийому-передачі.

Станом на час подачі позову до суду замовлення відповідачем не виконано. Причини невиконання договірних зобов`язань із сторони відповідача по вказаному Договору не відомі.

11.08.2020 позивачем на адресу відповідача була направлена Вимога про виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо виготовлення комплекту кухонних меблів, стільниці із кварциту та їх встановлення за адресою: місто Черкаси, бульвар Шевченка, будинок 150, квартира 46.

У вказаній Вимозі позивач повідомляв відповідачу, що у випадку невиконання ним зобов`язань у визначений термін, у позивач втратить інтерес до предмету Договору через значне прострочення виконання зобов`язання відповідачем, повідомив про намір розірвати цей Договір згідно ч. 5 ст. 653 ЦК України у зв`язку з істотним порушенням умов Договору. У зв`язку із розірванням договору позивач вимагала до 07.09.2020 повернути сплачені нею кошти в сумі 161 586,60 грн.

П.6.1. Договору, сторони домовились, що у випадку порушення зобов`язання, що виникає, з цього Договору, Сторони несуть відповідальність, визначену цим Договором та (або) правом, що є застосованим до цього Договору.

П.6.1.1. Договору визначено, що порушення Договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього Договору.

За умовами п.6.2. Договору, за кожен день порушення обов`язку, визначеного у п.3.1. цього Договору, Виконавець зобов`язаний сплатити Замовнику штраф у розмірі 1% від ціни непоставленої в строк частини виробів за кожний день прострочення.

Оскільки відповідно до п.3.1 ціна Договору становила 208377,00, то за неналежне його виконання позивач нарахував відповідачу штраф в розмірі 379 246,14 грн. (208 377,00 грн. (ціна договору) х 1% х 182 (кількість днів)).

Також, позивач просив суд стягнути з відповідача 50 000 грн. моральної шкоди посилаючись на положення ст.23 ЦК України. Заявляючи вимогу про відшкодування моральної шкоди, позивач зазначив, що простроченням виконання свого зобов`язання відповідачем та ухиляння ним від повернення сплачених коштів, позивачу завдано значної моральної шкоди, яка виразилась у постійних хвилюваннях та душевних стражданнях, з приводу втрати майна та порушеного права.

Позивач повідомив, що через те, що відповідач не відповідав на телефонні дзвінки та уникав будь - якого спілкування, позивач був змушений звернутися до правоохоронних органів. На підставі його звернення до Черкаського відділу поліції, 25.06.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про проведення досудового розслідування № 0002721.

Позивач зазначив, що лише після того, як слідчий відділу поліції здійснив виклик відповідача до відділення поліції, останній звернувся до позивача та запропонував вирішити питання мирним шляхом.

В подальшому відповідач повернув позивачу його майно, а саме: витяжку вбудовану ELICA HIDDEN IXGL/А/90 та мийку кухонну Kraus KWU110-27.

Ця подія, як зазначив позивач, суттєво негативно вплинула на здоров`я, що підтверджується консультативним висновком лікаря від 25.09.2020.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом статті 15 ЦК України право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Ч.1 ст.174 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначено, що господарські зобов`язання можуть виникати:

безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність;

з акту управління господарською діяльністю;

з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать;

внаслідок заподіяння шкоди суб`єкту або суб`єктом господарювання, придбання або збереження майна суб`єкта або суб`єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав:

у результаті створення об`єктів інтелектуальної власності та інших дій суб`єктів, а також внаслідок подій, з якими закон пов`язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

Відповідно до ч.1 ст.175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виходячи з норм ст.526 ЦК України та ст.193 ГК України, зобов`язання мають виконуватися сторонами належним чином згідно з умовами договору, вимогами кодексів та інших актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту чи інших вимог, які традиційно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання.

За змістом ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків.

Ч.1 ст.628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ст.629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків.

За приписами ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови що визначені законом як істотні або € необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч.1 ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

За змістом ч.1 ст.843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи ЇЇ визначення.

Відповідно до ч.1 ст. 844 ЦК України ціна у договорі підряду може бути

визначена у кошторисі. Якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником.

За правилами ст.853 ЦК України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Ч.3 ст. 865 ЦК України визначено, що до відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

Згідно ст.872 ЦК України якщо підрядником були допущені істотні відступи від умов договору побутового підряду або інші істотні недоліки в роботі, виконаній із матеріалу замовника, він має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Згідно ч.2 ст.873 ЦК України робота оплачується замовником після її остаточного передання підрядником. За згодою замовника робота може бути ним оплачена при укладенні договору побутового підряду шляхом видачі авансу або у повному обсязі.

Ст.901 ЦК України передбачає, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із ст. 907 ЦК України, договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» - споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася.

Частинами 2, 3 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця.

У разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати:

1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк;

2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги);

3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи;

4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи;

5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору.

Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) - протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором.

За приписами ч.1 ст. 230 Господарського кодексу (далі - ГК) України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Право встановити у договорі розмір та порядок нарахування штрафу передбачено ч. 4 ст. 231 ГК України.

Ст. ст 549, 610,611, 651 визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Оцінивши фактичні обставини справи та приписи вищенаведеного законодавства, суд приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що сторони уклали договір на виготовлення меблів від 14.01.2020. Ціна договору становила 208 377,00 грн. За своєю правовою природою цей договір є змішаним, оскільки містить ознаки договору підряду, побутового підряду та послуг.

Свої зобов`язання за цим договором позивач виконав належним чином, перерахувавши відповідачу у якості попередньої оплати 161586,60 грн., що підтверджується платіжними документами.

Проте, відповідач, отримавши від позивача грошові кошти, зобов`язання щодо виготовлення замовлення (кухонних меблів) не виконав.

На письмові та в усній формі звернення позивача відповідач ніяким чином не реагував, через що позивач був вимушений звернутися до правоохоронних органів, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно ст.67 ГК України відносини підприємств з іншими підприємствами, організаціями в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Доказів належного виконання відповідачем договірних зобов`язань по Договору суду не надано.

Доказів повернення позивачу перерахованих на підставі умов Договору грошових коштів в сумі 161586,60 грн. на вимогу останнього через невиконання відповідачем договірних зобов`язань по вказаному Договору, до суду не подано.

Суд бере до уваги, що у зв`язку із значним простроченням відповідачем виконання зобов`язання, відповідно до вимог ч.5 ст.653 ЦК України, позивач намагався повідомити відповідача про втрату інтересу до предмету Договору, вказавши про його розірвання у Вимозі від 11.08.2020 через істотне порушення його умов.

За приписами ст.653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Оскільки відповідачем допущено істотне порушення умов договору, а саме його повне невиконання, то позивач вправі вимагати розірвання договору.

Позивачем на умовах договору сплачено відповідачу грошові кошти у вигляді попередньої оплати в сумі 161586,60 грн., які суд вважає збитками позивача, а тому останній вправі вимагати їх відшкодування.

Відтак, суд вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 161586,60 грн. отриманих відповідачем у вигляді передоплати.

Ст.627 ЦК України встановлюється свобода договору та зазначається, що сторони є вільними в укладенні договорів, виборі контрагента та визначенні умов договору.

На підставі п.6.2 Договору позивач відповідачу нарахував за порушення обов`язку, визначеного у п.3.1 цього Договору штраф у розмірі 379 246,14 грн.

Враховуючи умови Договору, судом з`ясовано, що в даному випадку відбулось прострочення виконання зобов`язання відповідачем починаючи з 17.01.2020 в сумі вартості замовлення - 208 377,00 грн.

За приписами ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Оскільки у вказаному пункті (6.2) Договору штраф в розмірі 1% від суми простроченого зобов`язання розраховується за кожний день прострочення, то цей вид неустойки вважається пенею в розумінні ч.2 ст.549 ЦК України.

Суд враховує, що пеня за порушення грошового зобов`язання обчислюється лише у відсотках до суми простроченого платежу. Установлення розміру пені у твердій грошовій сумі законом не передбачено і суперечить змістові цього поняття.

Відтак позовні вимоги, пов`язані із стягненням пені, обчисленої виходячи з такого розміру, судом не можуть бути задоволені.

За приписом ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та частини другої статті 343 Господарського кодексу України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Судом здійснений перерахунок господарських санкцій за допомогою калькулятора підрахунку нарахування штрафних санкцій програми ТОВ «ЛІГА-ЗАКОН».

Таким чином, відповідно до положень п. 6 ст. 232 ГК України розмір пені/штрафу за неналежне виконання зобов`язань по грошовим розрахункам по вказаному Договору за період з 17.01.2020 по 17.07.2020 становить 19 118,31 грн.

Відтак, вимога позивача про стягнення пені підлягає до часткового задоволення.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди в сумі 50000,00 грн., суд зазначає наступне.

За приписами ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до чинного законодавства під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Звертаючись до суду з цим позовом позивач посилається на те, що йому завдано моральну шкоду, яка полягає у моральних стражданнях та переживаннях.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Водночас, позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження наявності такої шкоди, перенесених моральних страждань та переживань; не подано доказів наявності вини, причинного зв`язку між діями відповідача та шкодою (погіршення стану здоров`я, зниження престижу, ділової репутації тощо).

Суд зауважує позивачеві на тому, що для задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди недостатньо лише консультативний висновок лікаря від 25.09.2020, та твердження позивача про факт заподіяння такої шкоди відповідачем, оскільки позивач має належним и та допустимими доказами довести, як факт наявності такої шкоди та її розмір, так і те, що вказана шкода була наслідком дій відповідача.

Суд, враховуючи обставини справи та вимоги розумності і справедливості, вважає, що позивачем не подано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження наявності такої шкоди, перенесених моральних страждань та переживань; не подано доказів наявності вини, причинного зв`язку між діями відповідача та шкодою (погіршення стану здоров`я, зниження престижу, ділової репутації тощо). Тобто докази того, що внаслідок неналежного виконання відповідачем договірних зобов`язань завдано моральну шкоду, суду не подані.

Враховуючи ту обставину, що позивач не надав суду доказів заподіяння (наявності) моральної шкоди, суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 50000 грн. необґрунтованими.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1 ст. 236 ГПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

В силу приписів ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ст. 129 ГПК України з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення витрати останнього на оплату судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 4 980,57 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, ст. ст.232, 233, 236-241 ГПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати розірваним Договір на виготовлення меблів від 14.01.2020, укладений між Фізичною особою - підприємцем Макодзебою Юлією Вікторівною (РНОКПП НОМЕР_1 ) та Фізичною особою - підприємцем Дяченко Сергієм Леонідовичем (РНОКПП НОМЕР_2 ).

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Дяченка Сергія Леонідовича

(РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ) на користь Фізичної особи - підприємця Макодзеби Юлії Вікторівни (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_2 ):

- 161 586,60 грн. (сто шістдесят одна тисяча п`ятсот вісімдесят шість грн 60 коп.) передоплати;

- 19 118,31 грн. (дев`ятнадцять тисяч сто вісімнадцять грн 31 коп.) штрафу;

- 4 980,57 грн. (чотири тисячі дев"ятсот вісімдесят грн. 57 коп.) витрат по сплаті судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 26.04.2021.

Суддя К.І.Довгань