РІШЕННЯ

Іменем України

20 квітня 2021 року справа № 927/139/21
Господарський суд Чернігівської області у складі судді Демидової М.О., за участю секретаря судового засідання Хіловської І.Д., розглянувши матеріали справи за позовом Акціонерного товариства "АКЦЕНТ-БАНК", вул. Батумська, 11, м. Дніпро, 49074

e-mail:

до ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

e-mail: не відома

про стягнення 235372 грн. 52 коп.

Представники сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: не прибув;

в с т а н о в и в:

Акціонерним товариством "АКЦЕНТ-БАНК" подано позов до Фізичної особи - підприємця Одєгналова Дмитра Валеріановича про стягнення 235372,52 грн. станом на 20.01.2021, з яких: 172764,72 грн. загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 17099,85 грн. загального залишку заборгованості за процентами; 18800,10 грн. загального залишку заборгованості за винагородою; 15157,85 грн. пені; 1000,00 грн. штрафу (фіксована складова) та 10550,00 грн. штрафу (змінна складова).

Заявлений позов обґрунтований неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору №К-Д 747 від 08.04.2019 щодо надання кредиту у розмірі 211000,00 грн. строком на 12 місяців зі сплатою процентів у розмірі 23,88 щорічно.

Позивачем разом з позовною заявою подано клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача.

У процесі вирішення питання про відкриття провадження у справі судом з`ясована обставина припинення відповідачем статусу підприємця. Так, згідно запиту на сайті Міністерства юстиції України за критерієм пошуку ОСОБА_1 в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань значиться стан суб`єкта припинено, дата запису 11.02.2021, номер запису 001000703, підстава: власне рішення.

У порядку частини 6 статті 176 ГПК України судом зроблено запит до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання відповідача, фізичної особи ОСОБА_1 щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої особи, про що постановлено ухвалу від 04.03.2021.

17.03.2020 на адресу суду від запитуваного органу надійшло підтвердження (лист від 11.03.2021 №268), що фізична особа ОСОБА_1 (відповідач у справі) зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 22.03.2021 після усунення позивачем недоліків відкрите спрощене позовне провадження у справі №927/139/21, розгляд справи по суті призначено на 20 квітня 2021 року о 14:00.

У судове засідання 20.04.2021 сторони не прибули, повноважних представників не направили; позивач належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення № 695.

26.03.2021 на адресу Господарського суду Чернігівської області підприємством зв`язку повернуто поштове відправлення, а саме ухвала суду від 22.03.2021 надіслана судом відповідачу за даним позовом за адресою вул. Нізова, 35, с. Красний Колядин, Прилуцький район, Чернігівська область, 17210, із зазначенням причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою.

З`ясовуючи належність повідомлення відповідача про розгляд справи та можливість вирішення даного господарського спору, суд виходить з такого.

Відповідно до частин третьої та сьомої статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Пунктом 4 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного держаного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

За змістом пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270 у разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п`ять календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причин невручення. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.

Судом встановлено, що адреса, яка зазначена у позовній заяві, повністю збігається з адресою зазначеною у рекомендованому повідомленні.

Ухвала суду, яка направлялась на адресу ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , згідно реєстраційних даних Талалаївської селищної ради повернулась із відміткою поштового відділення: «адресат відсутній за вказаною адресою».

Суд звертає увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку суду.

Дана правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 18.03.2021 у справі №911/3142/19, а також близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б.

Крім цього, відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Враховуючи викладене вище та факт направлення судом ухвали на офіційну адресу відповідача у справі та повернення вказаної ухвали із відміткою поштового відділення: «адресат відсутній за вказаною адресою», суд доходить висновку про належне повідомлення учасника судового процесу про відкриття провадження у справі №927/139/21.

Відзиву на позов, заяв і клопотань від відповідача не надходило.

Відповідач у справі не повідомляв суд про намір подати відзив на позовну заяву у більш тривалий строк згідно положень п. 4 розділу Х "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України.

Наведене дає підстави суду дійти висновку про належне повідомлення відповідача про розгляд справи судом.

Суд зазначає про те, що явка представників сторін в судове засідання судом обов`язковою не визнавалася.

Відповідно до ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Частиною 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позиції по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній доказами та матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

08.04.2019 між Акціонерним товариством «Акцент-Банк» та Фізичною особою-підприємцем Одєгналовим Дмитром Валеріановичем було укладено кредитний договір № К-Д 747.

Відповідно до п. 1.1 договору банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати позичальнику кредит у вигляді згідно з п.А.1 цього договору, з лімітом та на цілі, зазначені у п. А.2 цього договору, не пізніше 5 днів з моменту, зазначеного у третьому абзаці п. 2.1.2. цього договору, в обмін на зобов`язання позичальника щодо повернення кредиту, сплати процентів, винагороди, в обумовлені цим договором терміни.

Строковий кредит надається банком у безготівковій формі шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника з подальшим перерахуванням за цільовим призначенням.

За приписами п.1.3 договору усі істотні умови кредитування наведені у розділі А цього договору - «Істотні умови кредитування».

У відповідності до п. А2, А3 договору ліміт цього договору: 211000,00 грн., у тому числі на наступні цілі: у розмірі 200471,10 грн. на поповнення обігових коштів; у розмірі 10528,90 грн. на сплату комісії за видачу кредитних коштів у випадках та у порядку, передбачених п. 2.1.5, 2.2.12 цього договору.

Термін повернення кредиту: 07.04.2020. Позичальник здійснює погашення кредиту та процентів щомісячно ануїтетними (однаковими платежами в розмірі та в строки згідно з графіком платежів (додаток №1 цього договору).

Графік погашення наведено у додатку №1 до кредитного договору №К-Д 747 від 08.04.2019, який є невід`ємною частиною кредитного договору №К-Д 747 від 08.04.2019.

Абзацом 6 п.А3 договору сторони погодили, що згідно зі ст. 212, 651 Цивільного кодексу України, у випадку порушення позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених цим договором, банк на свій розсуд, починаючи з 91-го дня порушення будь-якого із зобов`язань, має право змінити умови цього договору, встановивши інший термін повернення кредиту. При цьому банк направляє позичальнику письмове повідомлення із зазначенням дати терміну повернення кредиту. У випадку непогашення позичальником заборгованості за цим договором у термін, зазначений у повідомленні, уся заборгованість, починаючи з наступного дня дати, зазначеної у повідомленні, вважається простроченою. У випадку погашення заборгованості у період до закінчення 90 днів (включно) з моменту порушення будь-якого зобов`язань, кінцевим терміном повернення кредиту є 07.04.2020.

Пунктом 2.3.2 договору також визначено, що при настанні будь-якої з наступних подій, а саме порушенні позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених умовами цього договору, у т.ч. у випадку порушення цільового використання кредиту, банк, на свій розсуд, має право: змінити умови цього договору - зажадати від позичальника дострокове повернення кредиту, сплати процентів за його користування, виконання інших зобов`язань за цим договором у повному обсязі шляхом відправлення повідомлення. При цьому згідно зі ст.212,611,651 ЦК України за зобов`язаннями, терміни яких не наступили, терміни вважаються такими, що наступили, у зазначену у повідомленні дату. У цю дату позичальник зобов`язується повернути банку суму кредиту у повному обсязі, проценти за фактичний строк його користування, повністю виконати інші зобов`язання за цим договором.

Пунктами 2.2.2, 2.2.3, 2.2.5 договору сторони погодили, що позичальник зобов`язується сплатити проценти за користування кредитом відповідно до п. 4.1,4.2,4.3 цього договору; повернути кредит у терміни, встановлені п.п. 1.2, 2.2.14, 2.3.2 цього договору; сплатити банку винагороду відповідно до п. 2.3.5, 4.4, 4.5, 4.6, 4.13 цього договору.

За приписами п. 4.1 договору за користування кредитом у період з дати списання коштів з позичкового рахунку до дати погашення кредиту, згідно з п. 1.2., 2.2.3, 2.2.14, 2.3.2, 2.4.1 цього договору, позичальник сплачує проценти у розмірі, зазначеному у п. А6 цього договору.

Відповідно до п.А6 договору за користування кредитом позичальник сплачує фіксовані проценти у розмірі 23,88% річних. У випадку невиконання та/або неналежного виконання позичальником зобов`язань, передбачених п. 2.2.13 цього договору, банк збільшує процентну ставку на 2 % річних за кожен випадок невиконання та/або неналежного виконання.

Згідно п. 4.3 договору сплата процентів за користування кредитом, передбачених п. 4.1.,4.2. цього договору, здійснюється відповідно до п. А8 цього договору, а саме: нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно, виходячи з фактичних залишків заборгованості за позичковим рахунком, фактичної кількості днів у місяці, 360 днів у році, та процентної ставки, передбаченої договором. При цьому, день видачі та день повернення кредиту вважаються одним днем (метод визначення днів для нарахування процентів "факт/360"). Якщо ануїтетний платіж не буде здійснено у відповідну дату згідно з графіком платежу, то заборгованість за кредитом та/або процентами вважається простроченою на наступний день.

Відповідно до п. 4.5, 4.6 договору позичальник сплачує банку винагороду за кредитне обслуговування згідно з п.А10 договору. Позичальник сплачує банку винагороду за управління фінансовим інструментом згідно з п. А11 цього договору.

Згідно з п.А10 договору позичальник щомісячно, сплачує банку винагороду за кредитне обслуговування, у розмірі 0,99 % від суми зазначеного у п.А2 цього договору ліміту у поточну дату сплати процентів. Сплата винагороди здійснюється у гривні. Розрахунок здійснюється щоденно. Нарахування винагороди здійснюється у дату сплати.

Пунктом А.11 договору визначено, що позичальник сплачує банку винагороду за управління фінансовим інструментом у розмірі 4,99 % від суми встановленого у п. А.2 цього договору ліміту. У випадку збільшення розміру ліміту по цьому договору, позичальник додатково сплачує винагороду у розмірі 4,99 % від суми збільшення ліміту. Сплата винагороди здійснюється у гривні. Нарахування винагороди здійснюється у дату сплати. Датою сплати є дата встановлення, а також дата збільшення ліміту по цьому договору.

Згідно з п.А7 договору у випадку порушення позичальником будь-якого із грошових зобов`язань та при реалізації права банку, передбаченого п.А3 цього договору, позичальник сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочки. Сплата пені здійснюється з дня, наступного за датою, передбаченою повідомленням.

У відповідності до п. 5.1. договору у випадку порушення позичальником будь-якого із зобов`язань зі сплати процентів за користування кредитом, передбаченим п.2.2.2,4.1,4.2,4.3 цього договору, термінів повернення кредиту, передбачених п. 1.2, 2.2.3, 2.2.14, 2.3.2 цього договору, винагороди, передбаченої п. 2.2.5, 4.4, 4.5, 4.6 цього договору, позичальник сплачує банку за кожен випадок порушення пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожен день прострочки платежу. А у випадку реалізації права банку, передбаченого п.А3 цього договору, позичальник сплачує банку пеню у розмірі, зазначеному у п.А7 цього договору, від суми заборгованості за кожен день прострочки. Сплата пені здійснюється у гривні. Сторони узгодили, що розмір пені, зазначеної в цьому пункті, може бути на розсуд банку зменшений. В разі зменшення банком розміру пені, зазначеної в цьому пункті договору, банк на свій вибір телекомунікаційного способу доставки інформації, повідомляє позичальника узгодженими сторонами способами телекомунікацій протягом 5 днів з дати прийняття рішення про зменшення розміру пені.

Згідно п. 5.2 договору у випадку порушення позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених п. 2.2.7, 2.2.8, 2.2.11, 4.9, 7.1 цього договору, позичальник сплачує банку за кожен випадок порушення штраф у розмірі 2% від суми отриманого кредиту. Сплата штрафу здійснюється у гривні.

Нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов`язань, передбачених п. 5.1, 5.2, 5.3 цього договору, здійснюється протягом 5 років зі дня, коли відповідне зобов`язання повинне було бути виконане позичальником. (п. 5.4 договору).

Пунктом 5.8 договору визначено, що у випадку порушення позичальником термінів платежів по будь-якому із грошових зобов?язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, що спричинило звернення банку до судових органів, позичальник сплачує банку штраф, що розраховується за наступною формулою: 1000,00 грн + 5 % від суми встановленого у п. А2 цього договору ліміту на цілі, відмінні від платежів для сплати за реєстрацію предметів застави у Державному реєстрі обтяження рухомого майна.

Пунктами 6.1-6.3 договору передбачено, що цей договір вважається укладеним з моменту підписання його сторонами. Цей договір у частині п.4.4. цього договору набуває чинності з моменту підписання цього договору, в решті частин - з моменту надання позичальником розрахункових документів на використання кредиту у межах зазначених у них сум, та діє в обсязі перерахованих коштів до повного виконання зобов`язань сторонами за цим договором. Цей договір може бути змінений або розірваний за ініціативою однієї зі сторін у встановленому законом та цим договором порядку.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач відповідно до меморіального ордеру перерахував відповідачу кредитні кошти у розмірі 200471,10 грн., призначення платежу: «видача кредитних коштів згідно договору К-Д 747 від 08.04.2019» (а.с 15).

Крім того, позивачем було здійснено перерахування відповідачу 10528,90 грн. на сплату комісії за видачу кредитних коштів згідно з меморіальним ордером №1 від 09.04.2019, призначення платежу: «сплата комісії за видачу кредитних коштів згідно договору К-Д 747 від 09.04.2019» (а.с. 39).

Факт отримання позичальником кредитних коштів у сумі 200471,10 грн. та коштів на сплату комісії за видачу кредитних коштів у сумі 10528,90 грн. відповідачем не заперечено.

Таким чином, позивач виконав взяті на себе зобов`язання по кредитному договору № К-Д 747 від 08.04.2019у повному обсязі та надав відповідачу кредит в сумі 211000,00 грн.

Як було встановлено судом, згідно з кредитним договором термін повернення кредиту: 07.04.2020. Позичальник здійснює погашення кредиту та процентів щомісячно ануїтетними (однаковими платежами в розмірі та в строки згідно з графіком платежів (додаток №1 цього договору).

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач свої зобов`язання щодо помісячної сплати суми кредиту виконав частково.

Загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) становить 172764,72 грн. (в т.ч. залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом 172764,72 грн.), що підтверджується також розрахунком заборгованості за договором №К-Д 747 від 08.04.2019, наданим позивачем (а.с.14).

Доказів погашення суми заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) у розмірі 172764,72 грн. відповідачем суду не надано.

Вказані обставини відповідачем у справі не спростовано.

Позивачем на адресу відповідача 23.10.2020 направлено вимогу від 16.10.2020 з проханням погасити наявну заборгованість по кредитному договору К-Д 747 від 08.04.2019 з доданим розрахунком. Надано докази направлення вимоги відповідачу.

Вимога відповідачем залишена без задоволення, кошти на сплачено.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 235372,52 грн. станом на 20.01.2021 за кредитним договором № К-Д 747 від 08.04.2019, з яких: 172764,72 грн. загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 17099,85 грн. загального залишку заборгованості за процентами; 18800,10 грн. загального залишку заборгованості за винагородою; 15157,85 грн. пені; 1000,00 грн. штрафу (фіксована складова) та 10550,00 грн. штрафу (змінна складова).

Відповідно до п.А6 договору за користування кредитом позичальник сплачує фіксовані проценти у розмірі 23,88% річних. У випадку невиконання та/або неналежного виконання позичальником зобов`язань, передбачених п. 2.2.13 цього договору, банк збільшує процентну ставку на 2 % річних за кожен випадок невиконання та/або неналежного виконання.

Як вбачається із наданого позивачем розрахунку на підставі п. А6 договору відповідачу нараховано 17099,85 грн. процентів за користування кредитними коштами, виходячи з 23,88 % річних.

Згідно з п.А10 договору позичальник щомісячно, сплачує банку винагороду за кредитне обслуговування, у розмірі 0,99 % від суми зазначеного у п.А2 цього договору ліміту у поточну дату сплати процентів. Сплата винагороди здійснюється у гривні. Розрахунок здійснюється щоденно. Нарахування винагороди здійснюється у дату сплати.

Пунктом А.11 договору визначено, що позичальник сплачує банку винагороду за управління фінансовим інструментом у розмірі 4,99 % від суми встановленого у п. А.2 цього договору ліміту. У випадку збільшення розміру ліміту по цьому договору, позичальник додатково сплачує винагороду у розмірі 4,99 % від суми збільшення ліміту. Сплата винагороди здійснюється у гривні. Нарахування винагороди здійснюється у дату сплати. Датою сплати є дата встановлення, а також дата збільшення ліміту по цьому договору.

На підставі п. А.10, А.11 договору відповідачу нараховано 18800,01 грн. винагороди.

У відповідності до п. 5.1. договору у випадку порушення позичальником будь-якого із зобов`язань зі сплати процентів за користування кредитом, передбаченим п.2.2.2,4.1,4.2,4.3 цього договору, термінів повернення кредиту, передбачених п. 1.2, 2.2.3, 2.2.14, 2.3.2 цього договору, винагороди, передбаченої п. 2.2.5, 4.4, 4.5, 4.6 цього договору, позичальник сплачує банку за кожен випадок порушення пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожен день прострочки платежу. А у випадку реалізації права банку, передбаченого п.А3 цього договору, позичальник сплачує банку пеню у розмірі, зазначеному у п.А7 цього договору, від суми заборгованості за кожен день прострочки. Сплата пені здійснюється у гривні. Сторони узгодили, що розмір пені, зазначеної в цьому пункті, може бути на розсуд банку зменшений. В разі зменшення банком розміру пені, зазначеної в цьому пункті договору, банк на свій вибір телекомунікаційного способу доставки інформації, повідомляє позичальника узгодженими сторонами способами телекомунікацій протягом 5 днів з дати прийняття рішення про зменшення розміру пені.

На підставі п. 5.1 договору позивачем було нараховано відповідачу пеню в сумі 15157,85 грн.

Пунктом 5.8 договору визначено, що у випадку порушення позичальником термінів платежів по будь-якому із грошових зобов?язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, що спричинило звернення банку до судових органів, позичальник сплачує банку штраф, що розраховується за наступною формулою: 1000,00 грн + 5 % від суми встановленого у п. А2 цього договору ліміту на цілі, відмінні від платежів для сплати за реєстрацію предметів застави у Державному реєстрі обтяження рухомого майна.

На підставі п. 5.8 договору позивачем нараховано відповідачу штраф у сумі 1000 грн. (фіксована складова) та 10550 грн. (змінна складова).

Заперечень на позов відповідач у встановлений судом строк не надав.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову у повному обсязі з таких підстав.

Кредитні правовідносини, які є предметом розгляду у даній справі, виникли між сторонами у 2019 році, тобто коли відповідач мав статус суб`єкта підприємницької діяльності.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Поняття "суд, встановлений законом" містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності. Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 Господарського процесуального кодексу України. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до положень частини другої цієї ж статті право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

За статтею 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Наведене свідчить про те, що з дати набрання чинності Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін. Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 910/8729/18.

З огляду на положення частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України, а також статей 4, 45 цього кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Як уже зазначалось, кредитний ліміт відповідачем було отримано як суб`єктом підприємницької діяльності.

У процесі розгляду справи судом встановлено, що як позивач так і відповідач на час виникнення правовідносин були господарюючими суб`єктами, відповідач мав статус суб`єкта підприємницької діяльності, позивачем були перераховані на рахунок відповідача як фізичної особи-підприємця грошові кошти в сумі 211000 грн., як видача кредиту за умовами договору, що свідчить про існування між сторонами саме господарських правовідносин позики (кредиту). А аналіз змісту та підстав поданого позову свідчить про те, що спір між сторонами виник щодо неналежного виконання відповідачем перед позивачем господарського договору позики, а саме обов`язку щодо несвоєчасної сплати кредитних коштів.

Відповідно до статті 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Згідно із частиною першою статті 128 Господарського кодексу України, громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього кодексу. За частиною першою статті 173 Господарського кодексу України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

За положеннями статті 51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин. Відповідно до статті 52 ЦК України, фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За змістом статей 51, 52, 598-609 Цивільного кодексу України, статей 202-208 Господарського кодексу України, частини восьмої статті 4 Закону України від 15.05.2003 № 755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" у випадку припинення підприємницької діяльності ФОП (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Отже позивач, звертаючись до господарського суду, обґрунтовано визначив належність спору до господарської юрисдикції відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як ФОП не припинились.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно із ч.1 ст. 202 та ч.1 ст. 205 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, правочин може вчинятися усно або в письмовій, електронній формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В силу ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 3 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Матеріалами справи, її фактичними обставинами доведено факт укладення між сторонами кредитного договору № К-Д 747 від 08.04.2019. Доказів зміни чи розірвання даного договору сторонами не надано.

Згідно зі ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1048, 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) та сплатити проценти за користування коштами у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як свідчить наявний в матеріалах справи меморіальний ордер № 3 від 09.04.2019 на суму 200471,10 грн. та меморіальний ордер № 1 від 09.04.2019 на суму 10528,9 грн., а також наданий позивачем розрахунок заборгованості, позивач виконав взяті на себе зобов`язання та надав відповідачу кредит відповідно до умов кредитного договору № К-Д 747 від 08.04.2019.

Відповідно до п. 2.2.3 Договору позичальник зобов`язується повернути кредит у терміни, встановлені п.п. 1.2, 2.2.14, 2.3.2 цього Договору.

З огляду на вищевикладене, а також беручи до уваги погоджені сторонами умови договору, де сторони чітко визначили всі його істотні умови, а також погодили умови погашення кредиту в розмірі та строки відповідно до графіку платежів, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів, що підтверджують належне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за спірним договором в частині повернення суми наданого кредиту, вимога про стягнення 172764,72 грн. загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), суд визнає обґрунтованою, законною та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення 17099,85 грн. загального залишку заборгованості за процентами та 18800,10 грн. загального залишку заборгованості за винагородою суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Частиною 2 ст. 1056 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Умовами п. 2.2.2., 2.2.5 Договору передбачено, що позичальник зобов`язується сплатити проценти за користування кредитом відповідно до п.п. 4.1, 4.2, 4.3. цього Договору та сплатити Банку винагороду відповідно до п.п. 2.3.5, 4.4., 4.5, 4.6, 4.1.3 цього Договору. Між тим умовами п. А6, п. А10, п. A11 Договору визначено, що за користування кредитом позичальник сплачує фіксовані проценти у розмірі 23.88 % річних. У випадку невиконання та/або неналежного виконання позичальником зобов`язань, передбачених п. 2.2.13 цього договору, Банк збільшує процентну ставку на 2% річних за кожен випадок невиконання та/або неналежного виконання.

Крім того, позичальник щомісячно сплачує Банку винагороду за кредитне обслуговування у розмірі 0.99 % від суми зазначеного у п. А2 цього Договору ліміту у поточну дату сплати процентів та винагороду за управління фінансовим інструментом у розмірі 4.99 % від суми зазначеного у п. А2 цього Договору ліміту.

Перевіривши правомірність та правильність нарахування позивачем 17099,85 грн. загального залишку заборгованості за процентами та 18800,10 грн. загального залишку заборгованості за винагородою, враховуючи умови спірного договору, суд встановив, що дані нарахування не суперечать вимогам чинного законодавства та умовам договору, у зв`язку з чим є обґрунтованими, доведеним матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення 15157,85 грн. пені, 1000,00 грн. штрафу (фіксована складова) та 10550,00 грн. штрафу (змінна складова) суд зазначає таке.

Статтями 546, 549 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 2 ст. 549 Цивільного кодексу України передбачено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконання або неналежного виконання зобов`язання.

Згідно зі ст.230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яка сплачується у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов`язання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі.

Також частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У відповідності до ст. 1,3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов?язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 Господарського кодексу України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною другою статті 231 Господарського кодексу України.

У відповідності до п. 5.1. договору у випадку порушення позичальником будь-якого із зобов`язань зі сплати процентів за користування кредитом, передбаченим п.2.2.2,4.1,4.2,4.3 цього договору, термінів повернення кредиту, передбачених п. 1.2, 2.2.3, 2.2.14, 2.3.2 цього договору, винагороди, передбаченої п. 2.2.5, 4.4, 4.5, 4.6 цього договору, позичальник сплачує банку за кожен випадок порушення пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожен день прострочки платежу. У випадку реалізації права банку, передбаченого п.А3 цього договору, позичальник сплачує банку пеню у розмірі, зазначеному у п.А7 цього договору, від суми заборгованості за кожен день прострочки. Сплата пені здійснюється у гривні. Сторони узгодили, що розмір пені, зазначеної в цьому пункті, може бути на розсуд банку зменшений. В разі зменшення банком розміру пені, зазначеної в цьому пункті договору, банк на свій вибір телекомунікаційного способу доставки інформації, повідомляє позичальника узгодженими сторонами способами телекомунікацій протягом 5 днів з дати прийняття рішення про зменшення розміру пені.

Відповідно до умов п. 5.8 договору у випадку порушення Позичальником термінів платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених цим Договором, більш ніж на 30 днів, що спричинило звернення Банку до судових органів, Позичальник сплачує Банку штраф, що розраховується за наступною формулою: 1000 грн. + 5% від суми встановленого у п. А2 цього Договору ліміту на цілі, відмінні від платежів для сплати за реєстрацію предметів застави у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Перевіривши правомірність та правильність нарахування позивачем 15157,85 грн. пені, 1000,00 грн. штрафу (фіксована складова) та 10550,00 грн. штрафу (змінна складова), враховуючи умови спірного договору, обставини справи, суд встановив, що дані нарахування не суперечать вимогам чинного законодавства та умовам договору, у зв`язку з чим визнаються судом обґрунтованими, доведеними матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів належного виконання ним зобов`язань за кредитним договором № К-Д 747 від 08.04.2019 та доказів, які підтверджують своєчасне та повне повернення ним отриманого від позивача кредиту, а також доказів, які підтверджують неможливість своєчасного та повного повернення ним отриманої суми кредиту, а тому дії відповідача щодо несвоєчасного повернення позивачу отриманих коштів є порушенням положень договору та норм чинного законодавства.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується статтею 129 ГПК України, відповідно до пункту 2 якої судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач при зверненні до суду із даною позовною заявою сплатив судовий збір у розмірі 3540 грн. 20 коп. згідно платіжного доручення № від 20.01.2021.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про судовий збір", судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Зокрема за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" з 1 січня 2021 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2270 гривень.

Враховуючи вищевикладене та те, що в даному випадку сума судового збору обчислюється у відсотковому відношенні від суми позовних вимог, яка складає 235372 грн. 52 коп., за подання даної позовної заяви позивач мав сплатити судовий збір у розмірі 3530 грн. 59 коп.

Отже, позивачем надмірно сплачено судовий збір у розмірі 9 грн. 61 коп.

Пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, у разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. На час розгляду справи клопотання позивача про повернення судового збору з Державного бюджету України відсутнє, тому суд звертає увагу позивача, що він має право на повернення з Державного бюджету України сплаченого судового збору у розмірі 9 грн. 61 коп. після подання до суду відповідного клопотання.

Отже, судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви до суду у розмірі 3530 грн. 59 коп. покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК», вул. Батумська, буд. 11, м. Дніпро, 49074, , до Фізичної особи ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 , про стягнення 235372,52 грн. задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Фізичної особи ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК», вул. Батумська, буд. 11, м. Дніпро, 49074, , 172764 грн. 72 коп. загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), 17099 грн. 85 коп. загального залишку заборгованості за процентами, 18800 грн. 10 коп. загального залишку заборгованості за винагородою, 15157 грн. 85 коп. пені, 1000 грн. 00 коп. штрафу (фіксована складова), 10550 грн. 00 коп. штрафу (змінна складова) та 3530,59 грн. судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п.п.17.5 п.17 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою:http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення підписаний 26.04.2021.

Суддя М. О. Демидова