СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" квітня 2021 р. Справа № 922/2344/20

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Склярук О.І., суддя Гетьман Р.А. , суддя Дучал Н.М. ,

при секретарі судового засідання Стойки В.В.,

за участю представників сторін:

від позивача, Зарицька К.Ю., адвокат,

від відповідача, Калмикова О.О., адвокат,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача за вх. №331 Х/1 на рішення господарського суду Харківської області від "28" грудня 2020 р. (повний текст складено 06.01.21, суддя Прохоров С.А.) у справі № 922/2344/20

за позовом ОСОБА_1 , м.Біла Церква, Київська область,

до ОСОБА_2 , м.Харків,

про стягнення 199 362, 11 грн.

ВСТАНОВИЛА

ОСОБА_1 звернулася до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з ФОП Нілова Сергія Миколайовича 199 362,11 грн. безпідставно отриманих коштів згідно платіжного доручення № 29 від 20.12.2019.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12.08.2020 позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №922/2344/20, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12.10.2020 задоволено клопотання позивача (вх.№23599 від 09.10.2020) та замінено первісного відповідача Фізичну особу підприємця Нілова Сергія Миколайовича на належного відповідача фізичну особу ОСОБА_2 , перейдено до розгляду справи №922/2344/20 за правилами загального позовного провадження.

Рішенням господарського суду Харківської області у справі № 922/2344/20 від 28.12.2019 р. у задоволенні позовних вимог було відмовлено у повному обсязі.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що між сторонами виникли господарські правовідносини щодо постачання товару, а тому відсутні підстави для застосування ст.ст.1212-1214 ЦК України.

Не погодившись з прийнятим рішенням, фізична особа ОСОБА_1 звернулася до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить рішення по справі скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог. Вважає, що рішення по справі прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права без врахування усіх обставин справи. Зокрема посилається, що відповідачем не надано до матеріалів справи рахунку відповідача із датою та призначенням платежу, за яким було перераховано грошові кошти, а саме рахунку № 29 від 01.11.2019. призначення якого: сплата та ТМЦ зг. рах. № 29 від 01.11.2019 без ПДВ.

В матеріалах справи відсутні докази виставлення відповідачем рахунку № 29 від 01.11.2019 із призначенням «сплата за ТМЦ зг. рах.29 від 01.11.2019 без ПДВ. У платіжному дорученні позивача № 29 від 20.12.2019 за яким мало місце безпідставне перерахування коштів, відсутнє посилання на рахунок фактуру № 29 від 20.12.2019 на суму 155931,10, змістом якого визначено товари (роботи, послуги) новорічні прикраси (набір ялинкових куль, ялинкові прикраси, хлопавки), рахунок фактуру № 30 20.12.2019 на суму 28 935,91 грн, змістом якого визначено (роботи послуги) новорічні прикраси (керамічні фігурки новорічні), рахунок-фактуру № 31 від 20.12.2019 на суму 14495, 20 грн за змістом якого визначено товари (роботи, послуги) «Канцтовари (ручки кулькові). Отже зміст та загальні обставини проведення перерахунку, а також змісту доказів відповідача не є підтвердженням укладання договірних правовідносин та не є підтвердженням обізнаності позивача з його умовами. Долучені до матеріалів справи копії рахунків не підтверджують наявність будь-яких зобов`язальних правовідносин в межах перерахованих грошових коштів. Рахунок є документом одностороннього порядку та не є підтвердженням укладання договору та обізнаності позивача з його умовами. Наголошує, що кошти які перераховані позивачем відповідачу є дійсно безпідставно набутими, оскільки правовідносини від наведеної дати та із наведеним предметом відсутні. Звертає увагу суду, що відповідачем жодної поставки товару не здійснювалося. Крім того, заперечує проти стягнення з неї коштів на правову допомогу, вважаючи, що сума гонорару виходить за розумні межі.

01.02.2021 ухвалою Східного апеляційного господарського суду апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення господарського суду Харківської області від 28.12.2020 у справі № 922/2344/20 залишено без руху з підстав, висвітлених в ухвалі суду.

До канцелярії Східного апеляційного господарського суду надійшли клопотання стосовно приєднання додаткових документів на виконання вимог попередньої ухвали, якими були усунуті встановлені раніше недоліки.

18.02.2021 ухвалою Східного апеляційного господарського суду відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Харківської області від 28.12.2020 у справі №922/2344/20. Ухвалено також розглядати справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до приписів ч. 10 ст.270 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.04.2021 призначено розгляд справи до розгляду у судове засідання на 13.04.2021.

11.03.2021 на адресу Східного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просять рішення по справі залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вважають, що перерахування коштів відбулося в оплату рахунків за № 29, 30, 31 від 20.12.2019 р. Відсутність посилання в платіжному дорученні на зазначені рахунки не свідчить про те, що кошти було перераховано безпідставно.

16.03.2021 від заявника апеляційної скарги на адресу Східного апеляційного господарського суду надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу в якому позивач наголошує, що рахунки № 29,30,31 від 20.12.2019 не направлялися на адресу позивача. Такі рахунки також не отримувалися позивачкою. З їх змістом, позивач зміг ознайомитися тільки під час розгляду справи судом. Також заперечує проти суми гонорару на правничу допомогу вважаючи її безпідставної та необґрунтованою.

25.03.2021 від відповідача по справі на адресу Східного апеляційного господарського суду надійшли заперечення щодо відповіді ОСОБА_1 на відзив на апеляційну скаргу, в яких просять відповідь на відзив на апеляційну скаргу залишити без розгляду як таку, що подана поза межами строків.

У судове засідання, призначене на 13.04.2021 з`явилися представник позивача (заявника апеляційної скарги) та представник відповідача.

У судовому засіданні представник заявника апеляційної скарги підтримав свої вимоги, викладені у апеляційній скарзі. Крім того, на запитання головуючого, чи було позивачем отримано рахунки № 29, 30, та 31 від 20.12.2019 р., повідомив, що зазначені рахунки позивач не отримував.

Відповідач, проти задоволення апеляційної скарги заперечував. Просив рішення по справі залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Крім того, на запитання головуючого, чи здійснювалася поставка товару, перелік якого міститься в рахунках № 29, 30 та 31 від 20.12.2019, представник відповідача повідомив, що відповідно до умов, визначених у рахунках, поставка товару здійснюється самовивозом, про що зазначено у рахунках (напис міститься зверху на кожному рахунку маленькими літерами). Крім того, представник відповідача наполягав, що позивачем рахунки № 29, 30, 31 від 20.12.2019 були отримані, а не правильне зазначення у платіжному дорученні, підстав платежу, не свідчить про те, що спірна сума є такою, що помилково перерахована позивачем.

Відповідно до приписів ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. (ч.1 ст.270 ГПК України)

Заслухавши доповідь головуючого по справі (суддю-доповідача), дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, відзив на апеляційну скаргу, заперечення на відзив, заслухавши представників сторін, які з`явилися у судове засідання, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга є такою, що підлягає задоволенню з огляду на нижчевикладене.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини справи.

20.12.2019 року платіжним доручення № 29 від 20.12.2019 року ФОП Щербань Оленою Павлівною було перераховано на користь ФОП Нілова Сергія Миколайовича 199 362,11 грн. з призначенням платежу: «сплата за ТМЦ згідно рахунку № 29 від 01.11.19 року без ПДВ».

28.04.2020 р. ФОП Щербань Олена Павлівна звернулася до ОСОБА_2 (ФОП) з листом за вих.№ 2, в якому повідомила , що 20.12.2019 нею було помилково перераховано грошові кошти у сумі 199 362, 11 грн згідно з платіжного доручення № 29 від 20.12.2019 р.

Зазначений лист було отримано ОСОБА_2 (ФОП) 08.05.2020, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Доказів повернення коштів, матеріали справи не містять.

21.07.2020 року ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення помилково перерахованих грошових коштів.

Як зазначалося вище, рішенням по справі у задоволенні позовних вимог було відмовлено. Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог прийшов до висновку, що правові відносини, що склалися між позивачем та відповідачем, є позадоговірними правовідносинами з поставки товару, згідно з якими у відповідача, внаслідок здійснення оплати позивачем товару виник обов`язок його поставки.

Зазначене підтверджується тією обставиною, що відповідачем було виписано позивачу рахунки № 29 від 20.12.2019 р. на суму 155 931,10 грн., № 30 від 20.12,2019 р. на суму 28 935,81 грн., № 31 від 20.12.2019 року на суму 14 495,20 грн. з детальним переліком, номенклатурою, кількістю та ціною товару, загальна сума яких становить 199 362,11 грн., тобто, саме та сума, яка була перерахована позивачем та яку він просить стягнути з відповідача як безпідставно отримані.

На переконання суду першої інстанції, прийняття пропозиції відповідача позивачем підтверджується вчиненням відповідних конклюдентних дій, зокрема оплатою рахунків платіжним дорученням № 29 від 20.12.2019 на суму 199 362,11 грн. з призначенням платежу: «сплата за ТМЦ згідно з рахунком № 29 від 01.11.2019 року Без ПДВ».

Не правильне зазначення позивачем у платіжному дорученні № 29 від 20.12.2019 призначення платежу не спростовує факт, що зазначені кошти були перераховані з метою оплати рахунків № 29 від 20.12.2019 р. на суму 155 931,10 грн., № 30 від 20.12,2019 р. на суму 28 935,81 грн., № 31 від 20.12.2019 року на суму 14 495,20 грн.

Про те, судова колегія не може погодитися з такими висновками суду з огляду на нижчевикладене.

Як вбачається з матеріалів справи, спір між позивачем та відповідачем виник під час здійснення ними, як фізичними особами підприємцями, господарської діяльності.

На час звернення до господарського суду Щербань Олена Павлівна припинила бути підприємцем. Зазначене підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідно до якого, 28.12.2019 було здійснено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності.

Відповідач, під час розгляду справи у суді першої інстанції також припинив здійснювати підприємницьку діяльність.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 05.06.2018 у справі № 338/180/17; у постанові від 13.02.2019 р. у справі № 910/8729/18; у постанові від 05.06.2019 р. у справі №904/1084/18; у постанові від 09.102019 у справі № 127/23144/18, фізична особа, яка мала статус суб`єкта підприємницької діяльності, але на дату подання позову втратила його, до 15 грудня 2017 року не могла бути стороною у господарському процесі, якщо для цього не було визначених ГПК України підстав. З часу державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи спори за її участю, зокрема пов`язані з підприємницькою діяльністю, що здійснювалася нею раніше, слід було розглядати за правилами цивільного судочинства, за винятком випадків, коли провадження у відповідних справах було відкрите у господарському суді до настання таких обставин. У разі припинення провадження у господарській справі на підставі пункту 6 частини першої статті 80 ГПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, спори за участю фізичної особи, яка припинила підприємницьку діяльність, мали розглядатися за правилами цивільного судочинства.

З 15 грудня 2017 року господарський суд згідно з пунктом 6 частини першої статті 231 ГПК України у редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року не може закрити провадження у справі, якщо до подання позову припинено діяльність фізичної особи-підприємця, яка є однією зі сторін у справі.

Відтак, з 15 грудня 2017 року господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України у вказаній редакції спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

З огляду на наведене, судова колегія приходить до висновку, що зазначений спір підлягає розгляду саме у господарському суді.

В матеріалах справи наявні копії наступних документів:

Копія платіжного доручення № 29 від 20.12.2019 р. на суму 199 362,11 грн в якому зазначено: Платник Щербань Олена Павлівна ФОП, отримувач Нілов Сергій Миколайович ФОП, призначення платежу: « сплата за ТМЦ зг. рах. № 29 від 01.11.2019 р., без ПДВ.»

Копія рахунку на оплату № 29 від 20.12.2019 р. на суму 155 931,10 грн ( а.с.162-162 т.с.1)

Копія рахунку на оплату № 30 від 20.12.2019 на суму 28 935,81 грн ( а.с.163 т.с.1)

Копія рахунку на оплату № 31 від 20.12.2019 на суму 14 495,20. ( а.с.164 т.с.10)

При цьому доказів отримання позивачем зазначених рахунків, а саме: рахунку на оплату № 29 від 20.12.2019 р. на суму 155 931,10 грн, рахунку на оплату № 30 від 20.12.2019 на суму 28 935,81 грн, рахунку на оплату № 31 від 20.12.2019 на суму 14 495,20. матеріали справи не містять

В матеріалах справи також відсутній рахунок № 29 від 01.11.2019 на суму 199 362.11 грн з призначенням платежу за ТМЦ.

З огляду на наведене, перерахування позивачем грошових коштів на суму 199 362.11 грн з посиланням на рахунок № 29 від 01.11.2019 з призначенням платежу за ТМЦ не свідчить , що між позивачем виникли позадоговірні відносини щодо поставки товарно матеріальних цінностей на підставі рахунку на оплату № 29 від 20.12.2019 р. на суму 155 931,10 грн, рахунку на оплату № 30 від 20.12.2019 на суму 28 935,81 грн, рахунку на оплату № 31 від 20.12.2019 на суму 14 495,20, оскільки, по-перше, в матеріалах справи відсутні докази отримання зазначених рахунків позивачем. По-друге, підставою перерахування 199 362 грн 11 коп позивачем зазначено зовсім інший рахунок, а саме рахунок № 29 який датований 01 листопада 2019 р., а не двадцятим грудня 2019 р.

Сама тільки та обставина, що сума на оплату, яка визначена у рахунках № 29 від 20.12.2019, № 30 від 20.12.2019 та № 31 від 20.12.2019 складає 199 362,11 грн не є беззаперечним доказом наявності позадоговірної поставки.

Факт існування між сторонами господарських правовідносин щодо поставки товарно-матеріальних цінностей не свідчить про те, що кожне перерахування відповідачем грошових коштів на рахунок відповідача завжди відбувається на виконання господарських операцій з поставки товарно-матеріальних цінностей.

Крім того, матеріали справи не містять доказів постачання будь-яких матеріальних цінностей на адресу позивача на суму 199 362.11 грн відповідно до рахунку на оплату № 29 від 20.12.2019 р. на суму 155 931,10 грн, рахунку на оплату № 30 від 20.12.2019 на суму 28 935,81 грн, рахунку на оплату № 31 від 20.12.2019 на суму 14 495,20 грн.

Відповідно до приписів ст.73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Стаття 74 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно приписів частини 3 та частини 4 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідач стверджує, що між ним та позивачем виникли господарські зобов`язання щодо придбання товарів, визначених у рахунках № 29. 30, 31, про що свідчить перерахування позивачем відповідачу 199362, 11 грн.

Відповідно до приписів ст. 193 Господарського кодексу України. Загальні умови виконання господарських зобов`язань Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 2 ст.193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загально господарського інтересу.

Судова колегія бере до уваги, що відповідач, отримавши від позивача у грудні 2019 р. 199 362 грн 11 коп та вважаючи цю суму оплатою за товари, визначені у рахунках № 29, № 30, № 31 від 20.12.2019 р. не звертався до позивача з пропозицією отримати зазначений товар, враховуючи ту обставину, що 26 серпня 2020 р. він взагалі припинив свою підприємницьку діяльність на підставі власного рішення.

Матеріали справи також не містять відповіді відповідача на лист позивача від 28.04.2020 р. про повернення помилково перерахованих коштів.

Судова колегія зазначає, що діючим законодавством не передбачено право одержувача грошових коштів самостійно змінювати (визначати) призначення платежу.

З огляду на наведене, твердження відповідача про те, що грошові кошти у розмірі 199 362,11 грн. отримані ним за платіжним дорученням № 29 від 20.12.2019 р. з призначенням платежу «Сплата за ТМЦ зг. рах. № 29 від 01.11.2019 р..» фактично є оплатою рахунків № 29, № 30, № 31 від 20.12.2019 р. та свідчать про те , що між сторонами склалися позадоговірні відносини щодо поставки продукції, визначеній у рахунках № 29, № 30, №31, є безпідставними.

Статтею 1212 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно статті 1214 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

З аналізу змісту норм ст. ст. 1212-1214 Цивільного кодексу України, абз.4 ч.1 ст. 144, абз.5 ч.1 ст.174 Господарського кодексу України випливає, що зобов`язання з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (кондикційне зобов`язання) виникає за одночасної наявності трьох умов: 1) відбувається набуття чи збереження майна; 2) правові підстави для набуття чи збереження майна відсутні; 3) набуття чи збереження здійснюється за рахунок іншої особи.

З матеріалів справи вбачається, що в даному разі наявні усі три названі ознаки у зв`язку з чим, позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до приписів ст. 275 Господарського процесуального кодексу України, Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення

Стаття 277 Господарського процесуального кодексу України встановлює підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

Так, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: не з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

В даному випадку, судом першої інстанції не було повністю з`ясовано усі обставини справи у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення по справі скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.

Судові витрати покласти на відповідача по справі.

Керуючись ст. ст. 269,270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , м.Біла Церква, Київська область, на рішення Господарського суду Харківської області у справі № 922/2344/20 від 28.12.2020 задовольнити.

2.Рішення Господарського суду Харківської області у справі № 922/2344/20 від 28.12.2020 скасувати.

Прийняти нове рішення у справі № 922/2344/20.

Позовні вимоги ОСОБА_1 , м.Біла Церква, Київська область, до ОСОБА_2 , м.Харків, про стягнення 199 362, 11 грн. задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) грошові кошти у розмірі 199 362, 11 грн., витрати по сплаті судового збору за звернення з позовом у сумі 2990,43 грн. та за звернення з апеляційною скаргою у сумі 4485,65 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 21.04.2021

Головуючий суддя О.І. Склярук

Суддя Р.А. Гетьман

Суддя Н.М. Дучал