номер провадження справи 28/30/21
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2021 Справа № 908/596/21

м.Запоріжжя

Господарський суд Запорізької області у складі судді Федорової Олени Владиславівни розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення (виклику) учасників справу:

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕЦВУЗАВТОМАТИКА» (вулиця Полтавський Шлях, буд. 4, м. Харків, 61052)

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжглавпостач» (вулиця Ринкова, буд. 2, м. Запоріжжя, 69009)

про стягнення грошових коштів

СУТНІСТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Запорізької області 09.03.2021 надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕЦВУЗАВТОМАТИКА» до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжглавпостач» про стягнення 416.744,91 грн., з яких 382.167,00 грн. основний борг, 12.504,50 грн. пеня, 4.586,00 грн. 3% річних та 17.487,41 грн. інфляційних втрат.

Підставою для звернення з позовом зазначено неналежне виконання відповідачем зобов`язань щодо своєчасної та повної оплати отриманого товару в рамках договору №04/190807-4 від 07.08.2019. У зв`язку з порушенням відповідачем грошового зобов`язання, приймаючи до уваги умови договору та приписи діючого законодавства, боржнику нараховано за період прострочення з 06.10.2020 по 01.03.2021 пеню, 3% річних та інфляційні втрати. Позов обґрунтовано ст. ст. 11, 202, 509, 525, 526, 530 ЦК України.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу від 09.03.2021 здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/596/21 та визначено до розгляду судді Федорової О.В.

Ухвалою суду від 11.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі № 908/594/21, присвоєно справі номер провадження 28/29/21, на підставі ст. 252 ГПК України ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення (виклику) учасників справи. Відповідачу запропоновано подати відзив протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у даній справі, але не пізніше 12.04.2021.

Згідно з ч. 2 ст. 27 ГПК України для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до відомостей (витяг) з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, адресою місцезнаходження товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжглавпостач» є: вулиця Ринкова, буд. 2, м. Запоріжжя, 69009.

Ухвала суду від 11.03.2021 про відкриття провадження у справі направлена відповідачу на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, яка співпадає з відомостями, зазначеними в позові. Втім зазначена ухвала 16.03.2021 повернута на адресу суду з позначкою представників Укрпошти про причину не вручення «адресат відсутній за вказаною адресою.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Судом вжиті всі заходи щодо належного повідомлення відповідача про розгляд справи у суді.

Згідно ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін суду не надходило.

Згідно ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Шістдесят днів з дня відкриття провадження у даній справі спливає 10.05.2021.

Розглянувши матеріали справи, суд вважає за можливе розглянути справу 27.04.2021.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення - 12.05.2021. оскільки 10.05.2021 є вихідним днем (суботою).

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження, суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Наявні матеріали справи дозволяють розглянути справу по суті.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи у судовому засіданні без виклику учасників справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Спецвузавтоматика» (постачальник, позивач у справі) та товариство з обмеженою відповідальністю «Запоріжглавпостач» (замовник, відповідач у справі) 07.08.2019 уклали договір №04/190807-4 на закупівлю (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язується поставити замовнику товар: комп`ютерне обладнання та програмне забезпечення, а замовник - прийняти та оплатити його.

Кількість товару, найменування та технічні характеристики товару мають відповідати характеристикам, визначеним у відповідних додатках або специфікаціях до цього договору (п. 1.2 договору).

Пунктом 3.1 договору встановлено, що загальна вартість договору складається з суми вартості партій товару, поставлених постачальником протягом строку дії цього договору.

Згідно з п. 4.1 договору розрахунки проводяться на умовах, узгоджених сторонами у відповідному додатку або специфікації, після пред`явлення постачальником рахунка на оплату товару (далі - рахунок).

Пунктом 6.1.1 договору встановлено, що замовник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплатити за поставлений товар.

16.09.2019 сторонами підписана Специфікація до договору №04/190807-4 від 07.08.2019, відповідно до якої сторонами узгоджено про поставку товару на загальну суму 382.167,00 грн.

В пункті 2 Специфікації від 16.09.2019 сторонами узгоджено, що граничний термін постачання товару до 01 жовтня 2019 року.

Згідно з п. 3 Специфікації від 16.09.2019 замовник протягом 14 календарних днів після фактичної поставки товару перераховує на поточний рахунок постачальника 100% ціни фактично поставленого товару.

Доказів визнання зазначеного правочину в судовому порядку недійсним або розірванням суду не надано.

На виконання умов договору постачальник (позивач) поставив відповідачу товар на загальну суму 382.167,00 грн., про що свідчить видаткова накладна №12188/19 від 20.09.2019.

Факт отримання товару відповідачем (директором) підтверджується довіреністю №1-17/09 від 17.09.2019 на ім`я Плантєєв О.С.

Товар прийнято відповідачем без зауважень. Матеріали справи не містять доказів порушення постачальником зобов`язань за договором.

Приймаючи до уваги умови п. 3 Специфікації від 16.09.2019 граничний строк оплати за отриманий товар становить 05.10.2019.

Втім, відповідач зобов`язання щодо оплати отриманого товару в установлений строк не виконав. Про наявність обставин, які ускладнюють або роблять неможливим виконання зобов`язання постачальника не повідомив.

У зв`язку з невиконанням замовником зобов`язань щодо оплати отриманого товару та з метою досудового врегулювання спору, на адресу відповідача 01.10.2020 була спрямована претензія №55 від 30.10.2019 з вимогою сплатити виниклу заборгованість.

Невиконання відповідачем зобов`язань за договором №04/190807 від 07.08.2019 стало підставою для звернення позивача з цим позовом до суду.

Статтею 6 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до положень частин 1 і 2 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Основними видами господарських зобов`язань є майново-господарські зобов`язання та організаційно-господарські зобов`язання.

Частиною 1 ст. 174 ГК України передбачено, що господарські зобов`язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

У частині 1 ст. 175 ГК України закріплено, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватись від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України (ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Аналогічні приписи зазначені в ч. ч. 1, 6 ст. 265 Господарського кодексу України.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Матеріали справи свідчать про виконання позивачем зобов`язань за вказаним договором.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Оскільки відповідач доказів, які б підтверджували належне виконання зобов`язань щодо своєчасної оплати отриманого товару на загальну суму 382.167,00 грн. не надав та доводів позивача не спростував, суд дійшов висновку про те, що вимога про стягнення заборгованості є обґрунтованою та підлягає задоволенню у заявленій позивачем сумі.

За порушення відповідачем строків оплати товару позивач, враховуючи положення п. 7.4 договору, просив стягнути суму пені в розмірі 12.504,50 грн. за період прострочення з 06.10.2020 по 01.03.2021.

Приписами ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 2 ст. 216 ГК України встановлено, що застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Згідно з п. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. Приписами п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 7.4 договору встановлено, що у разі затримки оплати товару або оплату в неповному обсязі, замовник сплачує штрафну неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несплаченого товару за кожен день порушення.

Згідно з перерахунком, зробленим судом, сума пені за вказаний позивачем період прострочення складає 18.314,49 грн. (розрахунок здійснено судом за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи "Законодавство").

РОЗРАХУНОК ПЕНІ

ВідсотокГраничний строк оплати товаруСтрок розрахунку пеніКількість днів прострочкиСума до сплати, грн.Сума пені, грн.
2*Ставка НБУ06.10.202001.03.16718314.49

Оскільки заявлена до стягнення сума пені є меншою, ніж перераховано судом, вимоги позивача щодо стягнення пені за період прострочення з 06.10.2020 по 01.03.2021 підлягають задоволенню у заявленому розмірі - 12.504,50 грн.

За порушення виконання відповідачем грошового зобов`язання позивач просив стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 4586,00 грн. за період з 06.10.2020 по 01.03.2021 та 17.487,41 грн. інфляційних втрат за період з жовтня 2020 по лютий 2021.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

З аналізу зазначеної норми законодавства вбачається, що три проценти річних є платою за користування коштами, що не були своєчасно сплачені боржником, тобто три проценти річних не можна розцінювати як заходи відповідальності за порушення зобов`язань, які можуть бути узгоджені сторонами, оскільки ця норма законодавства є імперативною. Таким чином, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Річні проценти за своєю правовою природою є складовою частиною боргу та підлягають стягненню разом із сумою основного боргу на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд визнав виконаним вірно, а вимогу про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 17.487,41 грн. за вказаний у позові період, такою, що підлягає задоволенню.

Наданий розрахунок 3% річних є неправильним, оскільки позивачем залишено поза увагою, що 2020 рік був високосним і складався з 366 днів.

Згідно з перерахунком 3% річних, зробленим судом за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи "Законодавство", сума 3% річних за період з 06.10.2020 по 01.03.2021 (146 днів) складає 4578,62 грн. В решті вимоги щодо стягнення 3% річних у розмірі 7.38 грн. слід відмовити, оскільки заявлені безпідставно.

РОЗРАХУНОК РІЧНИХ

ВідсотокГраничний строк оплати товаруСтрок розрахунку річнихКількість днів прострочкиСума до сплати, грн.Сума річних, грн.
3%06.10.202001.03.1674578.62

Частиною 1 ст. 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 ГПК України унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Виходячи з положень наведених статей кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів виконання зобов`язань щодо своєчасної оплати товару в рамках договору №04/190807 від 07.08.2019 суду не надав, доказів відсутності правових підстав для нарахування пені, 3% річних, інфляційних втрат або невірного розрахунку суду не навів.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно задоволених вимог, а саме, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі: 6251,06 грн. (416.737,53 грн.(задоволено) х 1,5%).

Решта судового збору у розмірі 0,13 грн. залишається за позивачем.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 129, 238, 240, 241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕЦВУЗАВТОМАТИКА» до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжглавпостач» про стягнення 416.744,91 грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжглавпостач» (вулиця Ринкова, буд. 2, м. Запоріжжя, 69009, ідентифікаційний код 43026378) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕЦВУЗАВТОМАТИКА» (вулиця Полтавський Шлях, буд. 4, м. Харків, 61052, ідентифікаційний код 05837085) 382.167,00 (триста вісімдесят дві тисячі сто шістдесят сім грн. 00 коп.) основного боргу, 12.504,50 грн. (дванадцять тисяч п`ятсот чотири грн. 50 коп.) пені, 4.578,62 грн. (чотири тисячі п`ятсот сімдесят вісім грн. 62 коп.) 3% річних, 17.487,41 грн. (сімнадцять тисяч чотириста вісімдесят сім грн. 41 коп.) інфляційних втрат, 6.251,06 грн. (шість тисяч двісті п`ятдесят одну грн. 06 коп.) судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. Відмовити в частині стягнення 7,38 грн. 3% річних.

4. Витрати зі сплати судового збору у розмірі 0,13 грн. покласти на позивача.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 27 квітня 2021 року.

Суддя О.В. Федорова