ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 року Справа № 916/2590/20
м. Одеса, проспект Шевченка, 29

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: М.А.Мишкіної,

суддів О.Ю. Аленіна, Л.В. Лавриненко

секретар судового засідання Кияшко Р.О.

за участю представників учасників справи:

від Міністерства оборони України - Єрмаков А.В. - в порядку самопредставництва;

від Концерну «Військторгсервіс» в особі філії «Південна» Концерну «Військторгсервіс» - Єрємєєва К.С. - в порядку само представництва;

від ФОП Є Лімін - Цимбал С.Ю. - за ордером

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України

на рішення Господарського суду Одеської області від 25 січня 2021 року

у справі №916/2590/20

за позовом Міністерства оборони України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Концерн «Військторгсервіс»

до Фізичної особи-підприємця Є Лімін

про усунення перешкод у користуванні майном

суддя суду першої інстанції: Н.Д. Петренко

час і місце ухвалення рішення: 25.01.2021р., 11.44год., м.Одеса, Господарський суд Одеської області, зала судових засідань №16

повне рішення складене 04.02.2021р.

Учасники процесу належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

В судовому засіданні 20.04.2021р. згідно ст.ст.233, 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

встановив:

03.09.2020р. Міністерство оборони України (надалі - позивач, Міноборони України) звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Є Лімін (надалі - відповідач, ФОП Є Лімін), в якому просило суд зобов`язати відповідача усунути йому перешкоди у користуванні торговельним місцем, шляхом звільнення торговельного місця №3773, яке розташоване по вул.Рожевій на території ТОВ «Промтоварний ринок» за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт.Авангард, вул.Базова, 20.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 01.09.2016р. між Міністерством оборони України, від імені якого діє Концерн «Військторгсервіс», та фізичною особою-підприємцем Є Лімін було укладено договір №ВКС-1283 про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів, терміном дії до 31.05.2019р. Згідно п. 1.1 договору, відповідачу надавалось право платного користування місцем №3773 на виділеній відкритій території, за адресою: Одеська обл., Овідіопольський р-н , смт. Авангард, територія ТОВ «Промтоварний ринок», вул.Рожева. З урахуванням внесених змін до договору доручення № 1 від 14.06.2016 р. шляхом укладення додаткової угоди до нього та збільшення вартості за користування торговельним місцем, листом від 29.03.2018р. № 406/13 відповідача повідомлено про зміну суттєвих умов та про необхідність приведення договірних відносин у відповідності до вимог, для чого йому необхідно було прибути до філії «ОУВТ» у визначений термін з метою врегулювання питання щодо подальших договірних відносин. Відповідач не вчинив дій щодо врегулювання договірних відносин з позивачем на запропонованих умовах. Листом від 04.06.2018р. №747/2 відповідача було повідомлено про припинення Міністерством оборони України договору про надання права користування торговельним місцем в односторонньому порядку відповідно до п. 7.3 Договору; листом від 22.06.2018р. №06/1317 відповідача було повторно повідомлено про припинення договору з 06.08.2018р. та повторно запропоновано, у разі бажання продовжувати договірні відносини, звернутися до Філії з заявою про укладання договору.

Позивач зазначав, що хоча рішенням Господарського суду Одеської області від 29.11.2018 року по справі № 916/1660/18 було відмовлено у задоволені позовних вимог Міністерства оборони України, цим рішенням було встановлено наступне: факт існування договірних відносин між Концерном «Військторгсервіс» та відповідачем у вигляді укладеного між сторонами договору від 01.09.2016р. № ВКС-1283. Термін дії договору з 01.09.2016р. до 31.05.2019р.; Міноборони України є належним користувачем вказаного торговельного місця на підставі договору від 21.02.2000р. №181/9-83, укладеного між Міністерством оборони України, Авангардівською селищною радою та ТОВом «Промтоварний ринок».

Листом від 22.02.2019р. №228/6 відповідача було повідомлено про закінчення терміну дії Договору від 01.09.2016р. №ВС-1283 з 31.05.2019р. та не продовження з відповідачем договірних відносин; листом від 14.08.2019р. №03/1423/24 відповідача було повідомлено про необхідність звільнення торговельного місця та контейнера від речей. Відповіді не отримано, перешкоди для користування не усунуто. Незважаючи на те, що термін дії договору закінчився 31.05.2019р., та жодних додаткових угод між Міністерством оборони України та відповідачем про продовження терміну дії договору укладено не було, ФОП Є Лімін й надалі продовжує використовувати торговельне місце №3773, що позбавляє Міністерства оборони України права вільно використовувати зазначене торгове місце та передавати його у користування з метою отримання коштів на рахунки спецфонду Міністерства оборони України.

З посиланням на норми ст.ст.15, 391, 631, 1000 ЦК України, ст.ст.237, 284, 91, 193 ГК України позивач просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

29.12.2020р відповідач подав місцевому господарському суду пояснення, в яких просив відмовити у задоволенні позову та зазначив, що матеріали справи не містять доказів направлення йому листів № 228/6 від 22.02.2019р. та №03/1423/24 від 14.08.2019р, відповідач вказані листи не отримував; Договір є поновленим на 2 роки і 9 місяців з 01.06.2019р. по 28.02.2022р. на тих самих умовах. Оскільки відповідач продовжує користуватися торговим місцем після 31.05.2019р., а також відсутні заперечення позивача проти продовження такого користування, ФОП Є ЛІмін продовжує на законних підставах користуватися торговим місцем, а відтак відсутні підстави для усунення перешкод у користуванні.

21.01.2021р. Концерн «Військторгсервіс» подав суду клопотання про залучення доказів - доказ направлення відповідачу листа від 22.02.2019р. №228/6 - копії опису вкладення до цінного листа 662 на адресу ФОП Є Лімін, копії накладної АТ «Укрпошта» 662, копії експрес накладної ТОВ «Нова пошта» 2478, скріншот з сайту ТОВ «Нова пошта» та доказ направлення листа від 14.08.2019р. №03/1423/24 - копію опису вкладення до цінного листа. У клопотанні містилась заява про поновлення строку на подання доказів, оскільки третій особі стало відомо про те, що представник відповідача заперечує проти факту отримання листів № 228/6 від 22.02.2019р. та №03/1423/24 від 14.08.2019р.

Ухвалою місцевого господарського суду від 21.01.2021р. на підставі ч. 2 ст. 207 ГПК України вищезазначене клопотання залишено без розгляду.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 25.01.2021р. (суддя Н.Д. Петренко) у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано посиланням на норми ст.ст.11, 626, 627, 628, 509, 629, 631, 764 ЦК України, ст.ст.173,193, 283 ГК України та вмотивоване наступним. У провадженні Господарського суду Одеської області перебувала справа №916/1660/18 за позовом Міністерства оборони України до фізичної особи-підприємця Є Лімін, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Концерну "Військторгсервіс" в особі філії "Одеське управління військової торгівлі" Концерну "Військторгсервіс" про усунення перешкод у користуванні майном торговельним місцем, шляхом звільнення торговельного місця №3773 від розміщених на ньому двох 20-ти футових контейнерів (шляхом демонтажу) по вул. Рожевій на території ТОВ "Промтоварний ринок" за адресою: Одеська обл., Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Базова, 20. Рішенням у справі № 916/1660/18 встановлено, що договір №ВКС-1283 від 01.09.2016 року, наразі /в тому числі на дату прийняття постанови Верховного суду від 31.07.2019 року/ не розірвано, а відтак ФОП Є Лімін на законних підставах продовжує користуватися торгівельним місцем №3773, а позовні вимоги у справі № 916/1660/18 про усунення перешкод у користуванні майном були передчасними. Матеріали справи містять листи Концерн "Військторгсервіс" № 406/13 від 29.03.2018 року, від 04.06.2018 № 747/2, від 22.06.2018 № 06/1317, однак господарський суд не надає їм оцінки, оскільки вказані листи стосувалися періоду судового розгляду справи № 916/1660/18. Як на підставу припинення договору № ВКС-1283 від 01.09.2016 року позивач посилається на лист №228/6 від 22.02.2019р., в якому висловлені заперечення щодо продовження договору № ВКС-1283. В ході розгляду справи відповідач заперечував проти факту отримання вказаного листа. Приписи ст.764 ЦК України та ч.4 ст.284 ГК України не містять вимог щодо форми надісланого повідомлення або заяви, але в той же час Верховний суд 23.04.2019р. у справі №904/2997/18 вказав, що істотне значення має не лише зміст такої заяви, яка обов`язково повинна бути спрямована на припинення або зміну умов договору оренди, але й факт її отримання іншою стороною. Істотне значення у даному випадку має зміст такої заяви, оскільки вона обов`язково повинна бути спрямована на припинення або зміну умов договору оренди, та факт її отримання іншою стороною. Таким чином, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється, однак якщо такі заперечення відсутні та/або не отримані орендарем, то має місце пролонгація договору. Суд критично оцінив лист Концерну "Військторгсервіс" №228/6 від 22.02.2019р. стосовно заперечень відповідача щодо продовження договору № ВКС-1283, оскільки матеріали справи не містять доказів направлення позивачем та отримання вказаного листа відповідачем; належним доказом направлення відповідачу листа №228/6 від 22.02.2019р. мали бути поштова накладна з фіскальним касовим чеком та опис вкладення із зазначенням в ньому вказаного листа. відповідно до положень ст.764 ЦК України та ч.4 ст.284 ГК України. Приймаючи до уваги відсутність належних доказів повідомлення відповідача про заперечення проти користування останнім торговельним місцем №3773 протягом терміну дії договору ВКС-1283 від 01.09.2016р. - суд вважає, що вказаний договір слід вважати поновленим на той же строк. А відтак, відповідач відповідно до умов цього договору, продовжує на законних підставах користуватись майном, що є предметом зазначеного договору. враховуючи висновок суду, що договір ВКС-1283 від 01.09.2016р. слід вважати поновленим на той же строк, господарський зазначає, що між сторонами по справі продовжують існувати договірні орендні правовідносини, що виключає можливість застосування обраного позивачем способу захисту порушеного права шляхом усунення перешкод у здійсненні власником прав користування (негаторний позов).

24.02.2021р. безпосередньо до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Міністерства оборони України на рішення від 25.01.2021р. (подана 24.02.2021р.), в якій скаржник просивсуд:

- визнати причини пропуску строку на апеляційне оскарження поважними та поновити строк для подання апеляційної скарги;

- відстрочити надання доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги;

- задовольнити клопотання Міністерства оборони України та долучити до матеріалів справи:

опис вкладення до цінного листа 662, накладна АТ "Укрпошта" 662; експрес накладна ТОВ "Нова пошта" 2478, скріншот з сайту ТОВ "Нова пошта", який зроблений 2019 році та в якому зазначається, що Відповідач відмовився від отримання відправлення 2478 (лист від 22.02.2019 №228/6); опис вкладення про відправлення листа від 14.08.2019 № 03/1423/24, конверт, накладна Укрпошта-експрес №960, довідка про причини повернення листа від 14.08.2019 №03/1423/24;

- задовольнити апеляційну скаргу;

- скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 25.01.2021р. у даній справі та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначив, що рішення підлягає скасуванню з огляду наступного:

- судом було залишено поза увагою те, що листом від 22.02.2019р. №228/6 ФОП Є Лімін повідомлено про неналежне виконання ним договірних зобов`язань, передбачених п. 2.3.3, п. 2.4.2, п. 3.1 договору, а також про те, що 31.05.2019р закінчується термін дії договору, після закінчення терміну дії якого Міністерство оборони України не має наміру продовжувати з відповідачем договірні відносини, пов`язані з наданням права платного користування торговельним місцем;

- згідно оригіналу експрес-накладної № 2478 та інформації з веб-сайту ТОВ «Нова Пошта», ФОЛ Є Лімін відмовився від отримання поштового відправлення, тобто, кур`єром поштового оператора була здійснена доставка листа повідомлення про небажання продовжувати договірні відносини після закінчення терміну дії договору № ВКС-1283 до дверей одержувача, ідентифіковано одержувача як Є Лімін, а відповідач, після ознайомленням з реквізитами відправника повідомлення, розуміючи правові наслідки отримання зазначеного повідомлення, відмовився від отримання листа;

- листом від 14.08.2019р. № 1423/34 відповідача повторно повідомлено про припинення договірних відносин та про необхідність звільнити торговельне місце;

- суд першої інстанції не взяв до уваги вказані докази, а клопотання представника Концерну «Військторгсервіс» про залучення доказів залишив без розгляду з огляду на те, що вони були подані представником після закриття підготовчого провадження та призначення розгляду справи по суті;

- Концерну «Військторгсервіс» стало відомо про те, що представник Відповідача заперечує факт отримання вказаних листів та навіть факт їх відправлення лише 14.01.2021р. під час розгляду справи по суті, тому після 14.01.2021р. було заявлене клопотання про долучення доказів відправки листів відповідачу. Міноборони України при зверненні до суду з позовом надало копії листів від 22.02.2019р. та від 14.08.2019р. Докази відправлення надані не були, оскільки листи направлялись Концерном «Військторгсервіс»;

- листи відправнику, тобто Концерну «Військторгсервіс», повернені не були, в зв`язку з чим у Концерну «Військторгсервіс» існували законні сподівання, що відповідач отримав листи від 22.02.2019р. № 228/6 та від 14.08.2019 № 03/1423/24, що і стало причиною неподання до суду доказів направлення листів під час підготовчого провадження.

Ухвалами суду апеляційної інстанції:

- від 26.02.2021р. витребувано від Господарського суду Одеської області матеріали справи №916/2590/20; відкладено вирішення питання щодо апеляційної скарги Міністерства оборони України до надходження матеріалів даної справи з господарського суду Одеської області;

- від 09.03.2021р., зокрема, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Господарського суду Одеської області від 25.01.2021р. у справі №916/2590/20; встановлено іншим учасникам справи строк для подання суду апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу, будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань до 26.03.2021р.;

- від 29.03.2021р. призначено справу до розгляду у судовому засіданні 20.04.2021р. з повідомленням учасників справи;

15.04.2021р. відповідач подав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити оскаржене рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У відзиві містилось клопотання про встановлення відповідачу нового строку для подання відзиву.

В обґрунтування клопотання зазначено, що ухвалою апеляційного суду від 09.03.2021р., яку було оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень 10.03.2021р., було встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 26.03.2021 (тобто, 16 днів з моменту оприлюднення ухвали), однак сторона відповідача вперше ознайомилася зі змістом самої апеляційної скарги тільки 24.03.2021р., коли її було надіслано судом на електронну адресу адвоката відповідача за його клопотанням, у зв`язку з чим відповідач просить встановити новий процесуальний строк для подання цього відзиву (16 днів з моменту ознайомлення з апеляційною скаргою).

У задоволенні вищезазначеного клопотання відмовлено ухвалою суду від 20.04.2021р., яка занесена до протоколу судового засідання у зв`язку із тим, що відповідачем не обґрунтована неможливість подання відзиву у строк, визначений судом (до 26.03.2021р.)

Також ухвалою суду від 20. 04.2021р. (яка занесена до протоколу судового засідання) відмовлено у задоволенні клопотання скаржника про залучення до матеріалів справи додаткових доказів, яке містилось в апеляційній скарзі, на підставі ч.3 ст.269 ГПК України, оскільки скаржником не надано доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, а посилання на те, що ці докази були подані третьою особою після ознайомлення із відзивом колегією суддів відхиляються як такі, що не відповідають умовам застосування положень ч.3 ст.269 ГПК України..

У судовому засіданні 20.04.2021р. представники Міноборони України та Концерну «Військторгсервіс» підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги з підстав законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази стосовно фактів, наведених сторонами, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення скарги виходячи із наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в ході апеляційного перегляду справи, що 14.06.2016 р. між Міністерством оборони України та Концерном «Військторгсервіс» укладено договір доручення №1, відповідно до умов п.1.1. якого Міністерство доручає, а Концерн приймає на себе доручення та зобов`язується вчиняти від імені Міністерства юридичні дії, пов`язані з укладанням та розірванням договорів з фізичними та/або юридичними особами про надання права платного користування місцями для встановлення 20-футових контейнерів (загальна кількість - 50 місць) на території ТОВ «Промтоварний ринок» по вул.Рожевій, отриманням і обліком грошових коштів, стягненням штрафних санкцій та представництвом інтересів сторін у судах та інших юрисдикційних органах з питань, пов`язаних з виконанням цього договору. Схема розташування 20-футових контейнерів на земельній ділянці на території ТОВ «Промтоварний ринок» по вулиці Рожевій наведена у додатку № 1 до цього договору (а.с.9-12).

06.03.2018р. до Договору Доручення №1 від 14.06.2016р. було укладено Додаткову угоду №1 (а.с.13-15).

Згідно із п.2.1. Договору доручення №1 від 14.06.16р. (в редакції додаткової угоди №1 від 06.03.18р.) мінімальний розмір плати за надання права платного користування одним місцем для встановлення 20-футових контейнерів згідно з цим договором, з урахуванням Звіту про оцінку майна від 12.01.18 р, станом на 31.12.17 р. складає 16 925,40грн. (з ПДВ). Розмір плати за перший місяць за надання права платного користування одним місцем для встановлення 20-футового контейнеру на території ТОВ «Промтоварний ринок» чи після перегляду мінімального розміру плати за одне місце відповідно до п.2.8. цього договору визначається як добуток місячної ринкової вартості права користування земельною ділянкою під 20-футовим контейнером, визначеної за результатами проведення відповідним суб`єктом оціночної діяльності, та щомісячних індексів інфляції (що перевищують 100%) за період з дати проведення оцінки до дати укладення договору (укладення додаткової угоди, застосування підвищеного розміру плати) та є підставою для внесення змін до укладених фізичними та/або юридичними особами договорів про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ „Промтоварний ринок". В подальшому щомісячно розмір плати за надання права платного користування місцями індексується у поточному місяці (у випадку перевищення 100%) на величину індексу інфляції за попередній місяць. У випадку, якщо за результатами перегляду мінімального розміру розмір плати за перший місяць буде меншим ніж розмір плати за попередній місяць, плата встановлюється у розмірі попереднього місяця".

Пунктом 2.8. Договору доручення №1 (в редакції додаткової угоди № 1 від 06.03.18р.) передбачено, що Міністерство (орган військового управління, на який покладено завдання з функціонального управління Концерном) станом на 31 грудня календарного року (в разі необхідності в будь-який час протягом дії договору), організовує проведення відповідним суб`єктом оціночної діяльності оцінки права користування 50 місцями для встановлення 20-футових контейнерів з рецензуванням Звіту про оцінку майна відповідно до вимог ст.13 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Рецензований Звіт про оцінку майна використовується сторонами для встановлення мінімального розміру плати та внесення відповідних змін до укладених з фізичними та/або юридичними особами договорів про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ «Промтоварний ринок». Підвищення розміру плати за надання права платного користування місцем для встановлення 20-футового контейнеру на території ТОВ «Промтоварний ринок» Концерн здійснює шляхом внесення відповідних змін до укладених з фізичними та/або юридичними особами договорів про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ «Промтоварний ринок» та застосовується з дати проведення оцінки, за виключенням 2018 року, в якому підвищений розмір плати застосовується з дати підписання договорів (у редакції додатку 6 до цього договору), укладених між концерном і фізичними та/або юридичними особами, а також актів приймання-передачі права платного користування місцями для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ «Промтоварний ринок» по вул. Рожевій, але не пізніше трьох місяців з дати укладення сторонами додаткової угоди № 1 до цього договору.

Згідно п. 5.1. договору доручення №1 від 14.06.2016р. цей договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.05.2019р. Договір вважається автоматично продовженим на таких самих умовах, якщо жодна зі сторін не повідомить іншу про відмову від подальшої дії договору у письмовій формі не пізніше ніж за один календарний місяць до закінчення терміну його дії. 01.09.2016р. між Міністерством оборони України, від імені якого діє Концерн «Військторгсервіс» (сторона-1), відповідно до договору доручення від 14.06.2016 року, та фізичною особою-підприємцем Є Лімін (сторона-2) укладено договір № ВКС-1283 про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів (надалі - Договір від 01.09.2016р.), згідно п.п. 1.1, 1.2 якого сторона-1 надає стороні-2 право платного користування місцем для встановлення 20-футового контейнера, надалі - майна, на спеціально визначеній для цієї мети відкритій території, а сторона-2 зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги по розміщенню майна згідно з умовами цього договору. Для встановлення майна сторона-1 виділяє відкриту територію, яка розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, територія ТОВ Промтоварний ринок, вул. Рожева, торгове місце №3773, згідно з планом розташування, який є невід`ємною частиною цього договору (додаток № 1) (а.с.16-18).

Згідно із п.п.2.2.1., 2.2.2. Договору від 01.09.2016р. сторона-1 зобов`язується виділити та надати стороні-2 відкриту територію для встановлення майна, а саме торгове місце №3773; не вчиняти дій, які б перешкоджали стороні-2 використовувати виділену територію на умовах даного договору.

Відповідно до п. п. 2.4.2., 2.4.5. Договору від 01.09.2016р. сторона-2 зобов`язується здійснювати оплату за користування місцем для встановлення майна та інші платежі, передбачені умовами даного договору вчасно і в повному обсязі. В термін 2-х робочих днів з дня отримання акту виконаних робіт (наданих послуг), що вказані в п. 3.1. цього договору направити стороні-1 підписаний акт або мотивовану відмову від його приймання. У разі не повернення оформленого акту виконаних робіт (наданих послуг) у вказаний термін, послуги вважаються прийняті стороною-2 та підлягають оплаті в повному обсязі.

Згідно із п.3.1 Договору від 01.09.2016р. сторона-2 щомісяця сплачує платіж шляхом перерахування відповідної суми, вказаної в п. 3.2 цього договору на розрахунковий рахунок сторони-1 на підставі рахунків сторони-1 у період з 10-го по 20-те число поточного місяця. У разі якщо сторона-2 здійснює оплату наданих послуг шляхом внесення коштів у касу сторони-1, то сума, яку він повинен сплатити стороні-1 збільшується на 1% (один відсоток). Сторона-2 зобов`язана самостійно отримувати рахунок та акт виконаних робіт.

Відповідно до п.3.2 Договору від 01.09.2016р. загальна вартість наданих послуг по розміщенню 1 (одного) 20-тифутового контейнеру на виділеній території за цим договором в місяць складає з урахуванням ПДВ - 2680грн. Вартість послуг по цьому договору може бути переглянута у випадках, передбачених законодавством України. У разі зміни розміру оплати сторона-1 повинна попередити про це сторону-2 в десятиденний строк до початку місяця, в якому змінюється розмір оплати. Зміна розміру оплати оформлюється додатковою угодою сторін.

Згідно із п.7.1-7.4 Договору від 01.09.2016р. договір набуває чинності з 01.09.2016р. та діє до 31.05.2019р. включно. Договір розривається в односторонньому порядку при заборгованості по оплаті більше ніж 2 місяці Дія договору припиняється у випадках: закінчення терміну, на який він був укладений; за ініціативою однієї із сторін. Сторона, яка виступає з ініціативою про припинення дії договору, повинна письмово повідомити про це іншу сторону за два місяці. Сторона-2, за умови належного виконання умов договору, має переважне право на укладання нового договору чи внесення змін про продовження терміну дії даного договору згідно вимог законодавства України.

Позивач як на підставу припинення договірних відносин із відповідачем посилається на лист №228/6 від 22.02.2019р., яким Філія «Одеське управління військової торгівлі» Концерну «Військторгсервіс» повідомляє відповідача, що з 31.05.2019р. закінчується термін дії договору, після закінчення терміну дії якого Міністерство оборони України не має наміру продовжувати договірні відносини, пов`язані з наданням права платного користування торгівельним місцем. У листі повідомлено, що у зв`язку із припиненням дії договору, відповідач не має права користуватися торгівельним місцем; зазначено про необхідність звільнити торгівельне місце № 773 від наявного майна та не вчиняти будь-яких перешкод Міністерству оборони України у користуванні торгівельним місцем №3773 (а.с.24).

Також в матеріалах справи наявний лист Концерну «Військторгсервіс» від 14.08.2019р. №03/1423/24 на адресу відповідача, в якому Концерн вимагав невідкладно, але не пізніше 20.08.2019р. звільнити торговельні місця та розміщені на них 20-ти футові контейнери від речей та не чинити Концерну «Військторгсервіс» перешкоди у виконанні договору доручення від 14.06.2016р. №1 (а.с.24).

09.07.2019р. комісією у складі представників Міністерства оборони України та Концерну «Військторгсервіс» складено акт огляду торговельного місця №3773, яке знаходиться на території ТОВ «Промтоварний ринок» по вул. Рожевій, яким засвідчено, що торговельне місце №3773 фактично використовується ОСОБА_2 /реалізатор/, що користується ним на підставі усної домовленості та здійснює торговельну діяльність на ньому від імені ОСОБА_1 . Особа ОСОБА_2 , яка фактично користується торговельним місцем, відмовляється його звільнити у добровільному порядку та усунути перешкоди у користуванні ним Міністерству оборони України в особі його уповноважених осіб (а.с.25).

01.07.2020р. комісією у складі представників Міністерства оборони України та Концерну «Військторгсервіс» складено акт огляду торговельного місця №3773, яке знаходиться на території ТОВ «Промтоварний ринок» по вул. Рожевій, яким засвідчено, що торговельне місце №3773 фактично використовується реалізатором ОСОБА_3, що користується ним на підставі трудового договору та здійснює торговельну діяльність на ньому від імені Є. Лімін. Особа Є. Лімін, яка фактично користується торговельним місцем, відмовляється його звільнити у добровільному порядку та усунути перешкоди у користуванні ним Міністерству оборони України в особі його уповноважених осіб (а.с.26).

Згідно із ч.ч.1,2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно із ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 202 ЦК України встановлює, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В силу ч. 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Укладений між сторонами Договір №ВКС-1283 за своєю правовою природою є договором найму (оренди) майна, за яким відповідач набув право платного користування місцем для встановлення контейнеру.

Відповідно до ч.1 ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Згідно із ч.1 ст.283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором. Якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк.

Згідно зі статтею 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до ст.764 ЦК України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Згідно із ч.4 ст.284 ГПК України строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Наведені норми визначають можливість продовження договору оренди на той самий термін і на тих самих умовах. При цьому для такого автоматичного продовження договору оренди передбачена особливість - відсутність заяви (повідомлення) однієї зі сторін про припинення чи зміну умов договору протягом місяця після закінчення терміну його дії.

Відсутність такого заперечення в силу статті 764 ЦК України може мати прояв у "мовчазній згоді" і в такому випадку орендар саме в силу закону може розраховувати, що договір оренди вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

У контексті наведених норм заява орендодавця про припинення договору оренди за закінченням строку договору є одностороннім правочином, який відображає волевиявлення орендодавця у спірних правовідносинах, що не потребує узгодження з орендарем в силу прямої норми закону, і є підставою для припинення відповідних зобов`язальних правовідносин.

Повідомлення орендодавцем орендаря про припинення договору є юридично значимою дією, яка засвідчує наявність такого волевиявлення та забезпечує своєчасну обізнаність з ним іншої сторони, є передумовою для настання обумовлених таким одностороннім правочином наслідків також для іншої особи за правилами абзацу 3 частини третьої статті 202 ЦК України.

Відтак, якщо на дату закінчення строку договору оренди та протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

Разом з цим, чинне законодавство не містить заборони на повідомлення орендодавцем орендаря про закінчення договірних відносин після визначеного строку дії договору ще під час його дії.

Істотне значення у даному випадку має факт направлення такого повідомлення в межах відповідного строку, а також зміст самого повідомлення, оскільки воно обов`язково повинно бути спрямоване на припинення або зміну умов договору оренди, як відповідна форма вираження волевиявлення орендодавця.

Договір від 01.09.2016р. відповідно до його умов, а саме - пункту 7.1, набуває чинності з 01.09.2016р. та діє до 31.05.2019р.. Цей договір припиняється у випадку, зокрема закінчення терміну, на який його було укладено (пункт 7.3).

Законодавством не встановлено конкретної форми заяви про припинення договору оренди, така вимога може бути викладена однією із сторін у листі, телеграмі, факсограмі тощо. При цьому істотне значення у такому випадку має факт направлення відповідного повідомлення в межах певного строку, а також зміст самого повідомлення, оскільки воно обов`язково має бути спрямоване на припинення або зміну умов договору оренди, як відповідна форма вираження волевиявлення орендодавця.

Такий висновок наведений у постановах Верховного Суду від 02.07.2019 у справі №906/742/18, №906/743/18, №906/746/18, від 16.07.2019р. у справі №906/744/18, від 03.08.2019р. у справі № 916/707/18, від 21.10.2019р. №902/862/15, від 22.10.2019р. у справі № 910/3705/19.

Як на підставу припинення Договору від 01.09.2016р. позивач посилається на лист №228/6 від 22.02.2019р., в якому висловлені заперечення щодо продовження договору на новий строк.

В ході розгляду справи відповідач заперечував факт отримання вказаного листа.

Чинне законодавство не містить спеціальних вказівок щодо того, коли орендар вважається повідомленим чи способів такого повідомлення; у договорі сторони також не передбачили будь-які домовленості щодо того, коли вважається здійсненим повідомлення сторони про припинення чи зміну договору.

Загальний порядок укладання, зміни та розірвання господарських договорів, які вчиняються в письмовій формі, пов`язує момент реалізації учасником правовідносин власного волевиявлення на виникнення, зміну чи припинення правовідносин зі здійсненням ним такого волевиявлення в належний спосіб.

Пунктом 6 статті 3 ЦК України закріплений принцип справедливості, добросовісності та розумності. Зазначений принцип включає, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість та добросовісно вести переговори.

Правове регулювання процедури припинення орендних правовідносин, наведене у статті 764 ЦК України, спрямовано на досягнення справедливого балансу між правом орендодавця як власника майна володіти, користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд і правом орендаря очікувати на стабільність та незмінність його майнового становища. У контексті наведених вище норм настання наслідків у вигляді припинення чи продовження договору є пов`язаним з дотриманням сторонами орендних правовідносин добросовісної та послідовної поведінки, обумовленої змістом укладеного договору, положеннями господарського законодавства, а також усталеними звичаями ділового обороту та документообігу.

Приписи ст.764 ЦК України та ч.4 ст.284 ГК України не містять вимог щодо форми надісланого повідомлення або заяви, але в той же час Верховний суд 23 квітня 2019 року у справі №904/2997/18 вказав, що істотне значення має не лише зміст такої заяви, яка обов`язково повинна бути спрямована на припинення або зміну умов договору оренди, але й факт її отримання іншою стороною. Істотне значення у даному випадку має зміст такої заяви, оскільки вона обов`язково повинна бути спрямована на припинення або зміну умов договору оренди, та факт її отримання іншою стороною.

Таким чином, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється, однак якщо такі заперечення відсутні та/або не отримані орендарем, то має місце пролонгація договору.

Господарський суд правомірно відхилив лист Концерну «Військторгсервіс» №228/6 від 22.02.2019р., в якому висловлені заперечення орендодавця щодо продовження договору №ВКС-1283, як доказ здійснення повідомлення про неможливість продовження договору, оскільки матеріали справи не містять доказів направлення позивачем та отримання вказаного листа відповідачем, залишивши ухвалою від 21.01.2021р. без розгляду на підставі ч. 2 ст. 207 ГПК України клопотання Концерну «Військторгсервіс» про залучення доказів з наведених в ухвалі мотивів.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що матеріали справи не містять доказів виконання належним чином орендодавцем свого обов`язку щодо доведення інформації про непродовження договору до орендаря шляхом надіслання відповідачу заяви рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Належним доказом направлення відповідачу листа № 228/6 від 22.02.2019р. мали бути поштова накладна з фіскальним касовим чеком та опис вкладення із зазначенням в ньому вказаного листа.

Відповідно до п.п. 5,8 ч.1 ст.162 ГПК України позовна заява повинна містити: виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Згідно із ч.2 ст.164 ГПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на повідомлення відповідача:

- листом від 22.02.2019р. про закінчення дії Договору від 01.09.2016р. та не продовження з відповідачем договірних відносин;

- листом від 14.08.2019р. про необхідність звільнення торговельного місця та контейнерів від речей.

Отже на підтвердження цих обставин саме позивач мав надати суду відповідні докази (докази направлення ФОП Є Лімін вищезазначених листів), чого Міністерством оборони зроблено не було, натомість у позовній заяві зазначено про те, що позивачем надані усі докази в підтвердження позовних вимог та обставин, зазначених у позовній заяві, будь-які докази, що не могли б бути подані разом із позовною заявою відсутні.

Згідно із ч.ч.5,8 ст.80 ГПК України у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Позивач не обґрунтував поважності причин неподання суду разом з позовною з заявою доказів надсилання відповідачу листів від 22.02.2019р. та від 14.08.2019р., та взагалі не заявив про таке в суді першої інстанції, отже суд першої інстанції правомірно не прийняв ці докази (які надавались третьою особою в додатки до клопотання від 21.01.2021р.).

Відповідно до положень ст.764 ЦК України та ч.4 ст.284 ГК України, приймаючи до уваги відсутність належних доказів повідомлення відповідача про заперечення проти продовження користування останнім торговельним місцем №3773 місцевий господарський суд обґрунтовано дійшов висновку, що Договір від 01.09.2016р. слід вважати поновленим на той же строк, отже, відповідач відповідно до умов договору продовжує на законних підставах користуватись майном, що є предметом Договору від 01.09.2016р.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Відповідно до частини першої статті 15 та частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Статтею 391 Цивільного кодексу України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Позивачем за негаторним позовом може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачу в здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю. Предмет негаторного позову становитиме вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом (шляхом звільнення виробничих приміщень власника від неправомірного перебування у них майна третіх осіб, виселення з неправомірно займаних нежитлових приміщень власника, знесення неправомірно збудованих споруд, накладення заборони на вчинення неправомірних дій щодо майна власника тощо). Підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачу перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей.

Передбачений статтею 391 Цивільного кодексу України спосіб захисту - усунення перешкод у здійсненні власником прав користування та розпорядження своїм майном - підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна, і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем.

Отже, для задоволення вимог власника необхідно встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей; право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення. Другою умовою застосування негаторного позову має бути відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, адже в разі наявності таких відносин власник здійснює захист порушеного права власності зобов`язально-правовими засобами.

Саме таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 21.08.2018 у справі №910/19865/17.

Положення статті 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору.

Такий правовий висновок, зокрема, викладено і в постанові Верховного Суду України від 27.05.2015 зі справи № 6-92цс15.

З урахуванням вказаного, враховуючи висновок суду, що договір ВКС-1283 від 01.09.2016р. слід вважати поновленим на той же строк, між сторонами по справі продовжують існувати договірні орендні правовідносини, що виключає можливість застосування обраного позивачем способу захисту порушеного права шляхом усунення перешкод у здійсненні власником прав користування (негаторний позов).

Крім того, колегія суддів звертає увагу на наступне.

За практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (рішення у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004).

В рішенні Європейського суду з прав людини від 15.01.2009 у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" зазначається, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, було ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій із сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті Першого протоколу до Конвенції.

У позовній заяві позивач просив суд зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користуванні торговельним місцем шляхом звільнення торговельного місця №3773, яке розташоване по вул.Рожевій на території ТОВ «Промтоварний ринок» за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт.Авангард, вул.Базова, 20.

Разом з цим, у листі від 14.08.2019р. Концерн «Військторгсервіс» вимагав від ФОП Є Ліміна як звільнення торговельного місця №3773, так і звільнення розміщеного на ньому контейнеру від речей, посилаючись на те, що контейнер належить йому за результатами проведеної інвентаризації та запропонувавши відповідачу у разі претензій на контейнер вирішити спір в суді.

Колегія суддів звертає увагу на те, що обраний позивачем спосіб захисту не є конкретизованим стосовно того, які саме дії має вчинити відповідач зі звільнення торговельного місця: чи тільки торговельне місце, чи торговельне місце та контейнер, адже з тих доказів, що надав позивач, вбачається, що він заявив своє право також і на контейнер, розташований на спірному торговельному місці )лист Концерну «Військторгсервіс» від 14.08.2019р., в якому вимагалося звільнити і торговельне місце і контейнер від речей).

Виходячи із змісту позовної заяви та листа від 14.08.2019р. позивач вважає контейнер належним йому (або Концерну), при цьому заявляє вимогу про звільнення торговельного місця, не визначаючи, від якого саме майна.

За таких обставин наявні ознаки спору про право на контейнер як окремий об`єкт речових прав, що вимагало від позивача заявлення вимог, які б виключали припущення стосовно того, які саме перешкоди у користуванні торговельним місцем чинить відповідач.

В позовних вимогах Міністерства оборони України вимагає зобов`язати відповідача усунути йому перешкоди у користуванні торговельним місцем, шляхом звільнення торговельного місця №3773, проте не конкретизовано, в чому ці перешкоди конкретно полягають, отже такі вимоги у будь-якому разі не могли бути задоволені судом

Усі доводи апеляційної скарги Міноборони України зводяться до необґрунтованості відхилення судом першої інстанції клопотання третьої особи про залучення до матеріалів справи доказів надіслання відповідачу листів від 22.02.2019р. та від 14.08.2019р.; колегією суддів встановлена відсутність процесуальних підстав для залучення до матеріалів справи доказів, зокрема, направлення відповідачу листа від 22.02.2019р.

За таких обставин доводи апеляційної скарги Міністерства оборони України не спростовують правильність висновку місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення позову виходячи із встановлення обставини продовження дії Договору від 01.09.2016р. на новий строк (2 роки 9 місяців з 31.05.2019р.), а отже - і підстав для усунення позивачу перешкод у користуванні майном.

Відповідно до ст.276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

В процесі апеляційного розгляду справи колегією суддів не встановлено порушення норм процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права для виходу за межі доводів апеляційної скарги, доводи апеляційної скарги відхилені судом апеляційної інстанції, тому рішення Господарського суду Одеської області від 25.01.2021р. залишається без змін як ухвалене у відповідності до норм матеріального та процесуального права відповідно до ст.276 ГПК України.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.282 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

В даному випадку витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції (витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на рішення від 25.01.2021р.), покладаються на скаржника, оскільки вимоги апеляційної скарги відхилені у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 25.01.2021р. у справі №916/2590/20 залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Міністерство оборони України.

Постанова в порядку ст.282 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття згідно ст.284 ГПК України.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення згідно положень ст.ст.286,287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 26 квітня 2021 року.

Головуючий суддя М.А. Мишкіна

Суддя О.Ю. Аленін

Суддя Л.В. Лавриненко