ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" квітня 2021 р. Справа №914/1050/20

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Кордюк Г.Т.

суддів Желіка М.Б..

Орищин Г.В.

секретар судового засідання Матіїшин Х.В.

розглянувши апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Аллея, б/н від 16.12.2020 (вх. №01-05/3733/20 від 17.12.2020), та Акціонерного товариства Українська залізниця в особі Філії Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд АТ Українська залізниця, вих. №ФБМЕС-01/17.12.20 від 17.12.2020 (вх. №01-05/3848/20 від 24.12.2020),

на рішення Господарського суду Львівської області від 19.11.2020 (повне рішення складено 27.11.2020)

у справі №914/1050/20 (суддя Яворський Б.І.)

за позовом: Акціонерного товариства Українська залізниця в особі Філії Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд АТ Українська залізниця, м.Київ,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Аллея, м.Львів,

про стягнення 2'212'123,06 грн. заборгованості та усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення,

та за зустрічним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Аллея, м.Львів,

до відповідача за зустрічним позовом: Акціонерного товариства Українська залізниця в особі Філії Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд АТ Українська залізниця (позивача у справі № 914/1050/20),

про визнання договору №27 оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності, таким, що продовжив свою дію на той самий термін (до 30.09.2020 року) та на тих самих умовах.

За участю представників:

від позивача (за первісним позовом): Бондар Л.М. адвокат; Дорогін К.Ю. адвокат;

від відповідача (за первісним позовом): Лошкарьов І.І. директор; Анохін Ю.І. адвокат;

ВСТАНОВИВ:

29.04.2020 на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Українська залізниця» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аллея» про стягнення 2'212'123,06 грн. заборгованості за невиконання умов договору оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності, № 27 від 21.07.2008 та усунення перешкод у користуванні майном (Т-1, а.с.2-6).

Позовна заява обгрунтована тим, що незважаючи на закінчення 30.06.2018 строку дії договору оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, яке належить до державної власності № 27 від 21.07.2008, та повідомлення відповідача у передбаченому чинним законодавством порядку про відмову від його продовження, станом на день звернення до суду з даною позовною заявою орендоване за договором нерухоме майно не повернуто. У зв`язку з цим, на переконання орендодавця (позивача), загальна сума заборгованості орендаря за умовами договору становить 2'212'123,06 грн. та складається із заборгованості по сплаті орендної плати у розмірі 131'574,79 грн., неустойки за неповернення орендованого майна після закінчення строку дії договору оренди за ч.2 ст.785 ЦК України в розмірі 2'077'174,83 грн., 3% річних у розмірі 2'149,89 грн. та інфляційних втрат у розмірі 1'223,55 грн. Дані позовні вимоги мотивовано положеннями ст. ст. 625, 785 ЦК України, ч.2 ст. 17, ч.1 ст. 25 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (у редакції від 24.05.2016).

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 13.05.2020 відкрито провадження за вищевказаною позовною заявою (Т-1, а.с.68-70).

Відповідач заперечував доводи позовної заяви вказуючи на те, що з моменту укладення спірного договору оренди відповідач, як орендар за цим договором, належним чином виконував усі договірні зобов`язання (у т.ч. грошові, щодо утримання орендованого майна в належному стані, страхування, та ін.); орендодавець за договором оренди до спливу визначеного у ч. 3 ст. 17 Закону України «Про оренду державного і комунального майна» терміну не повідомив орендаря про бажання використовувати орендоване майно для власних потреб, а орендар навпаки повідомив орендодавця про свій намір продовжити користування орендованим майном, що свідчить про порушення позивачем переважного права відповідача на укладення договору оренди на новий строк; лише власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України), які він може реалізовувати на власний розсуд; чинне законодавство не надає право балансоутримувачу виступати орендодавцем щодо спірного нерухомого майна та мати права орендодавця, тому балансоутримувач не вправі заявляти орендареві вимогу повернути орендоване майно, а у даному випадку саме балансоутримувач надсилав повідомлення про припинення договору та повернення майна; відповідач належним чином виконував усі договірні зобов`язання за договором оренди, а позивач не скористався можливістю повідомити орендаря в порядку, передбаченому законом, тому договір продовжив свою дію до 30.06.2020.

25.06.2020 на адресу місцевого господарського суду від відповідача поступила зустрічна позовна заява (вх.№1625) з вимогою про визнання договору №27 від 21.07.2008 оренди індивідуально визначеного майна таким, що продовжив свою дію (Т-1, а.с.97-101). При цьому, ТзОВ «Аллея» стверджує, що орендодавець до спливу визначеного ч.3 ст.17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» строку не повідомив орендаря про бажання використовувати орендоване майно для власних потреб, а орендар у свою чергу повідомив про намір продовження оренди, відтак договір оренди вважає продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Орендар належним чином виконує свої зобов`язання за договором і вчасно сплачує орендну плату. Вважає, що у позивача відсутні правові підстави заявляти вимогу про виселення ТзОВ «Аллея» з орендованих приміщень. Дана позовна заява мотивована положеннями ст. 759, 764, 777 ЦК України, ст. 283, ч.4 ст. 284, ч.4 ст. 291, 285 ГК України, ст. 2, ч.2 ст. 17, 27, ч.3 ст. 17 Закон України «Про оренду державного та комунального майна».

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 26.06.2020 вищевказана зустрічна позовна заява прийнята до спільного розгляду з первісним позовом (Т-1, а.с.188-191).

Відповідач у відзиві на зустрічну позовну заяву заперечува доводи такої вказуючи на те, що позиція ТОВ «Аллея» про реалізацію ним права на першочергове укладення договору оренди на новий строк є необгрунтованою , оскільки у залізниці відсутні намагання передати об`єкт оренди третім особам; вимоги про визнання договору оренди продовженим на той самий строк та на тих самих умовах не є тотожним правовому інституту переважного права орендаря на укладення нового договору, оскільки залізниця у встановленому законом порядку повідомила орендаря про відмову від подальшого продовження договору оренди , відповідно вважає, що договір є припиненим.

06.08.2020 в канцелярію місцевого господарського суду від ТзОВ «Аллея» надійшла заява про уточнення зустрічного позову (Т-1, а.с.243, 244), в якій вказано, що станом на момент подання даної заяви ним не отримано від АТ «Українська залізниця» письмового повідомлення в порядку , передбаченому законодавством та спірним договором оренди (у редакції договору про внесення змін до договору оренди від 30.05.2014), про відсутність наміру продовжити спірний договір оренди. Отже, відповідно до цього вважає, що спірний договір оренди (з урахуванням змін та доповнень ) продовжив свою дію на той самий термін (до 30.09.2020) і на тих самих умовах ,на яких він був укладений. Зважаючи на викладене, та керуючись ст. 46 ГПК України ТОВ «Аллея» просить викласти зустрічну позовну вимогу в наступній редакції, а саме: визнати договір №27 оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності (із змінами та доповненнями) від 21.07.2008 між ТОВ «Аллея» та АТ «Українська залізниця» таким, що продовжив свою дію на той самий термін (до 30.09.2020) на тих самих умовах, які були передбачені ним (зі змінами та доповненнями). При цьому, ТОВ «Аллея» зазначає, що продовжує належним чином виконувати свої зобов`язання за спірним договором оренди, в обґрунтування чого долучає платіжне доручення про оплату орендної плати за червень 2020.

19.11.2020 позивачем за первісним позовомподано заяву про закриття провадження у справі в частині вимоги щодо усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення (Т-2, а.с.107, 105). Дана заява мотивована тим, що згідно акту приймання-передавання до договору оренди нерухомого майна від 20.05.2008 № 27, який складено 30.09.2020, орендарем передано, а балансоутримувачем прийнято зі строкового платного користування майно: вбудовані нежитлові приміщення секції №4, які розміщені в будівлі складу №2 за адресою м. Львів, вул. Чернівецька, 15, площа об`єкта оренди 595,30 кв. м. Відповідно до цього, просить на підставі п.2 ч.1 ст. 231 ГПК України закрити провадження у справі в частині вимоги щодо усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення, оскільки відсутнім є предмет спору; стягнути з відповідача суму судового збору за вказаною позовною вимогою.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 19.11.2020 у справі №914/1050/20 закрито провадження у справі щодо усунення перешкоди у користуванні нерухомим майном у вигляді вбудованих нежитлових приміщень секції №4, загальною площею 595,3 кв. м., що розміщені в будівлі складу №2 за адресою: м. Львів, вул. Чернівецька, 15, шляхом виселення з них ТОВ «Аллея» (79044, м. Львів, вул. Куликівська, 18Б, кв.49, ); первісні позовні вимоги задоволено частково: стягнуто з ТОВ «Аллея» на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Українська залізниця» 1 157 718,59 грн. неустойки та 17 365,78 грн. судового збору; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено. У задоволенні зустрічного позову - відмовлено.

Місцевий господарський суд при винесення рішення керувався положеннями ст. ст. 11, 628, 631, 759, 763, 785, 629, 509, 526, 530, 610, ч.1 ст. 612, ч.2 ст. 785 ЦК України, ст. 174, 193, ч.2 ст. 291 ГК України, ч.2 ст. 26, ч.1 ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна». Правовими позиціями, викладеними у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.10.2019 у справі №904/3315/18 (пункти 137-139), постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду від 13.12.2019 у справі №910/20370/17.

Рішення в частині часткового задоволення позовних вимог обґрунтовано наявністю у АТ «Укрзалізниця» достатніх правових підстав для стягнення з відповідача неустойки за ч.2 ст. 785 Цивільного кодексу України з огляду на документально підтверджений судом факт закінчення 30.06.2018 строку дії договору оренди від 21.07.2008 №27 та повернення орендованого майна лише 30.09.2020 під час розгляду даної справи. Згідно аналізу проведених позивачем розрахунків заборгованості з орендної плати, місцевий господарський суд дійшов висновку, що орендна плата за період 01.07.2018-04.07.2018 за фактичне користування орендованим майном підлягає стягненню з відповідача у розмірі 6238,20 грн., а решта суми визнано безпідставною, оскільки за цей період позивач просить стягнути подвійну орендну плату на підставі ч.2 ст. 785 ЦК України.

Щодо стягнення 2149,89 грн. 3% річних та 1223,55 грн. інфляційних втрат, місцевим господарським судом вирішено, що така вимога не підлягає задоволення, оскільки нарахування 3% річних здійснені позивачем за період грудень 2018-січень 2020, а інфляційні нарахування грудень 2018 - вересень 2019 після закінчення строку дії договору. У зв`язку з тим, що орендна плата починаючи з 05.07.2018 не підлягала стягненню, місцевий господарський суд дійшов висновку, що нарахування 3% річних та інфляційних втрат за цей період є безпідставним.

Щодо нарахованої позивачем неустойки в сумі 2 077 174,83 грн. за період липень 2018 лютий 2020 на підставі ст. 785 ЦК України, то місцевим господарський суд прийшов до висновку про те, що правомірним є нарахування неустойки з 05.07.2018 , оскільки до 04.07.2018 відповідач повинен був повернути об`єкт оренди і тільки з 05.07.2018 відбулось порушення обов`язку повернення майна. За період з липня 2018 по лютий 2020 ТОВ «Аллея» здійснювало оплату за користування майном на суму 899 182,13 грн., а позивач не заперечував таких, а відтак згідно здійсненого перерахунку неустойки таку визнано обґрунтованою в сумі 1 157 718 грн.

Щодо вимог про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном у вигляді вбудованих нежитлових приміщень секції №4, загальною площею 595,3 кв. м. що розміщені в будівлі складу №2 за адресою: м. Львів, вул. Чернівецька, 15, шляхом виселення з них ТОВ «Аллея» то з врахуванням повернення майна згідно акту від 30.09.2020 на підставі п.2 ч.1 ст. 231 ГПК України ухвалено закрити провадження в цій частині, оскільки відсутнім є предмет спору.

З огляду на те, що первісний позов задоволено частково, відповідно необґрунтованим визнано зустрічні позовні вимоги.

Позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) - Акціонерне товариство Українська залізниця в особі Філії Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд АТ Українська залізниця не погодившись частково з винесеним рішенням подав апеляційну скаргу, в якій просить таке скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 919 456,25 грн. неустойки, 131 574,79 грн. заборгованості зі сплати орендної плати, 3% річних у розмірі 2149,89 грн. та інфляційних втрат в розмірі 1223,55 грн., оскільки таке в цій частині прийнято з порушенням норм чинного законодавства та з неповним дослідженням матеріалів та обставин справи.

Скаржник вказує, що системний аналіз ч.2 ст. 785 ЦК України, ч.1 ст. 216, ч.1 ст. 217, ч.1 ст. 230 ГК України, дозволяє дійти висновку стосовно однозначного та безальтернативного віднесення вищевказаними статтями неустойки до видів господарсько-правової відповідальності за допущення господарського правопорушення. При цьому, зазначає, що жодними чинними законодавчими нормами стягнення орендної плати за весь час фактичного користування орендованим майном не віднесено до жодного виду відповідальності.

Відтак скаржник наголошує на відсутності у чинному законодавстві будь-яких правових норм, якими договірний обов`язок зі сплати орендної плати до дня повернення майна за актом приймання-передачі віднесено до видів цивільно-правової (господарсько-правової відповідальності), а отже застосування до правовідносин з одночасного стягнення орендної плати та неустойки за ч.2 ст. 785 ЦК України, приписів ст. 61 Конституції України є безпідставним з огляду на відповідність ознакам юридичної відповідальності виключно вимог про стягнення неустойки.

У свою чергу скаржник вказує, що законодавча можливість одночасного стягнення неустойки за ч.2 ст. 785 ЦК України та орендної плати свідчить про обґрунтованість позивних вимог АТ «Укрзалізниця» у повному обсязі , а отже про необхідність ухвалення судового рішення про стягнення як заявленої неустойки у розмірі 2 077 174,83 грн., так і орендної плати в розмірі 131 574,79 грн., 3% річних та інфляційних.

Скаржник також зазначає про те, що формування оскаржуваним судовим рішенням правового висновку щодо неможливості одночасного стягнення неустойки та орендної плати здійснено на підставі правової позиції постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду від 13.12.2019 по справі №910/20370/17, якою об`єднана палата вирішила не відступати від сформованої судової практики. Однак при цьому, судом не взято до уваги те, що об`єднана палата Касаційного господарського у складі Верховного Суду також вирішила не відступати і від висновку про обґрунтованість стягнення орендної плати за користування майном після закінчення строку дії договору оренди, сформованому у постановах Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №924/195/16 та від 11.05.2018 у справі №926/2119/17.

Скаржник вказує на те, що в мотивувальній частині оскаржуваного рішення було встановлено, що орендна плата за період 01.07.2018-04.07.2018 за фактичне користування орендованим майном підлягає стягненню з відповідача у розмірі 6238,20 грн., однак про це не зазначено в резолютивній частині рішення.

З огляду на наведене, просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 19.11.2020 у справі №914/1050/20 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 919456,25 грн. неустойки, 131 574,79 грн. заборгованості зі сплати орендної плати , 3% річних у розмірі 2149,89 грн. та інфляційних втрат в розмірі 1223,55 грн.; ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі (загальна сума заборгованості 2212123,06 грн., з яких: 131 574,79 грн. заборгованість по орендній платі; 2077174,83 грн. неустойки за користування орендованим майном після закінчення строку дії договору оренди за ч.2 ст. 785 ЦК України, 3% річних в сумі 2149,89 грн. та інфляційні втрати в розмірі 1223,55 грн.

Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) - ТОВ «Аллея» також не погодившись з винесеним рішенням подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що таке прийнято з порушення норм чинного матеріального та процесуального права з неповним дослідженням матеріалів та обставин справи.

Зокрема, скаржник вказує, що місцевий господарський суд безпідставно відхилив доводи про те, що АТ «Укрзалізниця» не було орендодавцем спірного майна, а було лише балансоутримувачем цього майна , й відповідно не мало права повідомляти ТОВ «Аллея» (як орендаря) про дострокове припинення спірного договору оренди. В даному випадку, згідно вимог ч.1 ст. 317 ЦК України , лише власник, а в даному випадку, як вказує скаржник Міністерство інфраструктури України, мало право на визначення юридичної долі спірного майна, у тому числі й шляхом надання майна іншим особам, а також повернення (вилучення) цього майна від відповідних суб`єктів. В обґрунтування даного посилається на п.64 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2019 у справі №910/12224/17, а також на постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 06.09.2019 у справі №910/7364/18 та у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 01.10.2019 у справі №910/4446/19.

Також скаржник вказує, що судом першої інстанції не надано оцінки щодо неотримання товариством заяви №ФБМЕС-01/143 від 20.04.2018 про припинення дії договору, оскільки матеріали справи не містять таких підтверджень.

Скаржник вказує, що судом першої інстанції не були досліджені обставини, того, що ТОВ «Аллея» безперервно належним чином виконувало зобов`язання за спірним договором, й у тому числі сплачувало орендну плату до моменту повернення орендованого майна 30.09.2020 за актом приймання-передачі. Суд не взяв до уваги той факт, що АТ «Укрзалізниця» з липня по листопад 2018 року виставляло ТОВ «Аллея» рахунки на сплату орендної плати за спірним договором оренди.

Стверджує скаржник також про те, що орендодавець за договором оренди до спливу визначеного у ч.3 ст. 17 Закону України №2269-ХІІ терміну не повідомив орендаря про бажання використовувати орендоване майно для власних потреб, а орендар навпаки повідомив орендодавця про свій намір продовжити користування орендованим майном, вказане свідчить про порушення первісним позивачем переважного права («законного сподівання») відповідача на укладення договору оренди на новий строк. В обґрунтування даного скаржник посилається на правові висновки судової палати у господарських справах Верховного Суду України , викладених у постанові від 17.05.2017 у справі №3-122гс17.

При цьому, також вказує на порушення судом норм процесуального права, щодо подання сторонами доказів та процесуальних заяв у справі, а саме щодо прийняття клопотання АТ «Укрзалізниця» про закриття провадження в частині позовних вимог про усунення перешкод у користуванні орендованим майном та прийняття наданих АТ «Укрзалізниця» документів.

З огляду на наведене, просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 19.11.2020 у справі №914/1050/20 в повному обсязі та постановити нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити повністю; зустрічний позов задоволити та визнати договір №27 оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності (зі змінами та доповненнями) від 21 липня 2008 року між ТОВ «Аллея» та АТ «Українська залізниця» таким, що продовжив свою дію на той самий термін (до 30.09.2020) на тих самих умовах , які були передбачені ним (із змінами та доповненнями); стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь ТОВ «Аллея» судові витрати у справі, які складаються із суми сплачених судового збору й витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідач за зустрічним позовом АТ «Українська залізниця» в особі філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Українська залізниця» у відзиві за вих. №ФБМЕС-01/25-Ю від 29.01.2021 заперечує доводи апеляційної скарги ТОВ «Аллея» вказуючи на те, що згідно додаткової угоди від 29.01.2016 до основного договору оренди, яка наявна в матеріалах справи, а саме п.1 визначено особою орендодавця за договором ПАТ «Укрзалізниця» (перейменовано в АТ «Укрзалізниця» постановою КМ України від 31.10.2018 №938); п.4 додаткової угоди внесено зміни до основного договору в частині визначення сплати 100% орендної плати на користь ПАТ «Укрзалізниця» як орендодавця. З урахуванням наведеного вважає, що твердження ТОВ «Аллея» щодо невідповідності фактичним обставинам справи статусу АТ «Укрзалізниця» як орендодавця за договором оренди є необґрунтованим та таким, що суперечить чинному законодавству, умовам договору та додаткової угоди до нього, підписаної директором ТОВ «Аллея». Крім цього вказує, що АТ «Укрзалізниця» є не тільки належним орендодавцем за умовами договору від 21.07.2008 №27, а й законним власником об`єкта оренди, що у будь-якому разі автоматично набуває статусу орендодавця з моменту набуття права власності на майно за договором на підставі ст. 15 чинного на час дії договору Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та ст. 770 ЦК України. Щодо врахування права добросовісного орендаря на укладення договору на новий строк то залізниця зазначає, що ТОВ «Аллея» не додано до матеріалів справи жодних доказів, що підтверджують намагання АТ «Укрзалізниця» надати право строкового користування об`єктом оренди після закінчення строку дії договору іншим особам, що свідчило би про порушення саме переважного права орендаря на укладення нового договору. Однак при цьому, АТ «Укрзалізниця» наголошує на помилковому ототожнені ТОВ «Аллея» правових інститутів продовження строку дії договору на той самий строк та на тих самих умовах внаслідок мовчазної згоди сторін, що вбачається у відсутності повідомлення протягом 1 місяця після закінчення строку дії договору та реалізації права на першочергове укладення договору на новий строк , результатом якого є не продовження строку дії договору на той самий строк і на тих самих умовах, а укладення нового договору. Відповідно до цього, просить відмовити ТОВ «Аллея» у задоволенні апеляційної скарги.

В судове засідання 19.04.2021 з`явились представники сторін, які підтримали свої доводи і заперечення з мотивів, наведених в апеляційних скаргах та відзиві.

Західний апеляційний господарський суд розглянувши апеляційні скарги та відзив в сукупності з матеріалами справи, вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 19 листопада 2020 у справі №914/1050/20 належить частково скасувати, з огляду на наступне:

Обставини справи.

21.07.2008 Регіональним відділенням Фонду державного майна по Львівській області (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аллея» (орендар) укладено договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності № 27 (Т-1, а.с.18-23), відповідно до п.1.1 якого, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно - вбудовані нежитлові приміщення секції № 4, загальною площею 595,3 м2, які розміщені в будівлі складу № 2, за адресою: м. Львів, вул. Чернівецька, 15 та перебуває на балансі Відокремленого підрозділу «Странція Львів» ДТГО «Львівська залізниця».

Вартість зазначеного орендованого майна визначена відповідно до звіту про оцінку майна, складеного суб`єктом оціночної діяльності станом на 30.04.2005, становить 1'230'221,00 грн.

Майно передається в оренду з метою розміщення торговельного об`єкту з продажу продовольчих товарів, крім товарів підакцизної групи (п.1.2 договору).

Пунктом 2.1 договору визначено, що орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передавання майна.

На виконання умов укладеного правочину 21.07.2017 за актом прийому-передачі нерухомого державного майна відповідачем прийнято у строкове, платне користування вказані в п.1.1 договору вбудовані нежитлові приміщення (Т-1, а.с.24).

Сторони у пунктах 3.1.-3.3, 3.6-3.8 договору погодили розмір орендної плати, порядок її сплати та відповідальність за порушення цих умов договору.

Згідно п.3.11 договору у разі припинення (розірвання) договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передавання включно. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, ураховуючи санкції, до державного бюджету та балансоутримувачу.

За змістом пункту 5.3 договору орендар зобов`язався своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету та балансоутримувачу.

Пунктом 10.1 договору оренди (з урахуванням договорів про внесення змін та додаткових договорів до нього від 14.08.2009, 14.06.2010, 03.08.2010, 07.06.2012, 30.05.2014, 26.11.2015, 31.03.2016, 30.06.2016, 01.08.2016. 17.11.2016, 08.06.2017, 07.04.2017, 08.06.2017, 09.01.2018) визначено, що цей договір діє до 30.06.2018 включно, без подальшого продовження.

У відповідності до п.10.4 договір оренди продовжується за наявності письмової заяви орендаря за один місяць до закінчення терміну дії договору оренди. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, за умови відсутності попередження органу, уповноваженого управляти відповідним державним майном, до закінчення терміну дії договору оренди, щодо наміру використовувати дане державне майно для власних потреб (ст.17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна) договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. Зазначені дії оформляються додатковим договором, який є невід`ємною частиною договору (зі змінами від 03.08.2010 та 30.05.2014).

У пункті 10.6 договору сторонами погоджено, що чинність договору припиняється внаслідок: закінчення строку, на який його було укладено; загибелі орендованого майна; достроково за взаємною згодою сторін або за рішенням суду; банкрутства орендаря та ліквідації орендаря - юридичної особи.

У разі припинення або розірвання цього договору майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем балансоутримувачу. Майно вважається поверненим балансоутримувачу з моменту підписання орендарем та балансоутримувачем акта приймання-передавання, один примірник якого протягом трьох днів орендарем скеровується орендодавцю. Обов`язок щодо складання акта приймання-передавання про повернення майна покладається на орендаря (п.10.9, 10.10 договору).

31.01.2012 та 30.05.2014 сторонами шляхом підписання договору про внесення змін до договору оренди №27 від 21.07.2008 визначено балансоутримувачем майна - ВП «Львівська дирекція залізничних перевезень» ДТГО «Львівська залізниця», а згодом Відокремлений підрозділ «Будівельно-монтажне експлуатаційне управління №1 ДТГО «Львівська залізниця» та п.10.4 викладено у новій редакції (Т-1, а.с.115, 117).

Відповідно до ст.2 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" №4442-VI від 23.02.2012 (з наступними змінами), передбачено особливості утворення ПАТ "Українська залізниця", зокрема: Товариство (акціонерне товариство залізничного транспорту загального користування, 100 відсотків акцій якого належать державі) утворюється як публічне акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття (далі - підприємства залізничного транспорту); Статут Товариства затверджується Кабінетом Міністрів України. Засновником Товариства є держава в особі Кабінету Міністрів України. Товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту.

Статтею 30 статуту ПАТ «Українська залізниця» визначено, що майно товариства складають основні фонди, оборотні засоби, кошти, майнові права, зокрема, право господарського відання майном, переданим товариству на праві господарського відання, та право постійного користування земельними ділянками, наданими для розміщення підприємств залізничного транспорту, акції (частки, паї) у статутному капіталі господарських товариств, інші матеріальні та нематеріальні активи, цінні папери, а також інші активи, відображені в бухгалтерському обліку товариства.

Майно ПАТ «Українська залізниця» формується за рахунок, зокрема майна, внесеного засновником до статутного капіталу товариства (ст. 31 статуту).

Відповідно до ст. 34 статуту ПАТ "Українська залізниця" товариство використовує, утримує державне майно, закріплене за ним на праві господарського відання, та розпоряджається ним з урахуванням обмежень, встановлених законодавством. Майно, що є державною власністю і закріплене за товариством на праві господарського відання, включається до його активів.

Згідно абз. 2 ч. 2 ст. 5 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" документами, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на майно, внесене до статутного капіталу товариства, є передавальний акт та/або акт оцінки майна залізничного транспорту.

Відтак, місцевим господарським судом встановлено, що приймаючи рішення про утворення ПАТ "Українська залізниця" шляхом реорганізації (злиття) підприємств залізничного транспорту та встановлюючи його правонаступництво щодо всього майна, усіх прав та обов`язків зазначених підприємств, держава тим самим фактично висловила своє волевиявлення щодо переходу до ПАТ "Українська залізниця" права власності на відповідне майно, передане державною до його статутного капіталу, у тому числі права виступати орендодавцем такого майна.

29.01.2016 ПАТ «Укрзалізниця», правонаступником якого є АТ «Українська залізниця» (орендодавець), та ТзОВ «Аллея» (орендар) укладено додатковий договір до договору оренди №27 від 21.07.2008 (Т-1, а.с.27-28), яким сторони погодили, що орендодавцем майна, визначеного договором оренди №27 від 21.07.2008, є ПАТ «Укрзалізниця», а новим балансоутримувачем - виробничий структурний підрозділ «Львівське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» регіональної філії «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та підрозділ Львівське будівельно-монтажне експлуатаційне управління».

Пункт 3.1 та 3.6 договору оренди №27 від 21.07.2008 викладено у наступній редакції: «Орендна плата, визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропозиції її розподілу, затвердженої постановою КМУ від 04.10.1995 №786, за базовий місяць розрахунку - листопад 2015 року, становить 27'518,36 грн. без ПДВ. Орендна плата за перший місяць оренди - грудень 2015 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції на наступний місяць. Орендна плата 100% перераховується на розрахунковий рахунок орендодавця. Одержувач коштів - підрозділ Львівське будівельно-монтажне експлуатаційне управління регіональна філія «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», код ЄДРПОУ одержувача 40081195, банк одержувача - АТ «Ощадбанк», МФО 325796, № рахунку НОМЕР_1 не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним».

Додатковим договором від 26.10.2016 сторонами погоджено, що орендна плата з 01.10.2016 року становить 29'096,00 грн. без ПДВ., а додатковим договором від 08.06.2017 визначено орендну плату з 01.05.2017 у розмірі 38'146,00 грн. (Т-1, а.с.29).

У додатковому договорі від 15.12.2017 сторони погодили, що у зв`язку з реорганізацією підприємств залізничного транспорту на підставі витягу з протоколу засідання правління ПАТ «Укрзалізниця» від 01.03.2017 №Ц-57/16 Ком.т., зареєстрованого 10.03.2017 №Ц-59/155-2017 ПАТ "Укрзалізниця», та наказу ПАТ «Укрзалізниця» від 12.05.2017 №302 "Про деякі питання діяльності ПАТ «Укрзалізниця», створено Філію, на підставі чого у тексті договору оренди найменування виробничий структурний підрозділ «Львівське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» регіональної філії «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» замінено на виробничий підрозділ «Львівське територіальне управління» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», а також викладено у новій редакції п.3.3 договору: орендна плата за листопад 2017 року до завершення дії договору визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за звітний місяць; продовжено строк чинності договору оренди. Зазначено також, що цей додатковий договір застосовується до відносин, що виникли між сторонами з 01.11.2017 року (Т-1, а.с.32-33).

Додатковим договором від 25.04.2018 визначено, що орендна плата за квітень 2018 року до завершення дії договору визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за звітний місяць та встановлено строк чинності договору оренди до 30.06.2018 включно, без подальшого продовження (Т-1, а.с.34).

Позивач за первісним позовом вказує, що листом №ФБМЕС-01/143 від 20.04.2018 попередив відповідача про те, що договір оренди після закінчення строку його дії 30.06.2018 продовжуватися не буде, та просив ТзОВ «Аллея» повернути балансоутримувачу спірне майно шляхом підписання акту приймання-передачі (Т-1, а.с.35-36). Вказане підтверджується актом обстеження нерухомого майна від 02.07.2018 (Т-1, а.с.38).

В свою чергу ТзОВ «Аллея» у відзиві на первісний позов та у зустрічному позові вказує, що товариство листом за №36 від 14.06.2018 зверталось до орендодавця про надання дозволу на продовження договору оренди. 23.07.2018 керівником товариства отримано відповідь балансоутримувача (лист №БМЕСУ-12/28 від 19.07.2018) про закінчення строку дії договору оренди та необхідність повернення орендованого майна балансоутримувачу і сплати орендної плати до дня повернення майна. Листа від 20.04.2018 за №ФБМЕС-01/143 товариство не отримувало. Товариство продовжує належним чином виконувати свої зобов`язання за спірним договором оренди та сплачує орендні платежі.

З розрахунку АТ «Українська залізниця», який відображений в позовній заяві, остання вважає, що заборгованість ТзОВ «Аллея» станом на 29.02.2020 складає 2'212'123,06 грн., з яких: 131'574,79 грн. заборгованість з орендної плати, 2'077'174,83 грн. неустойки за користування орендованим майном після закінчення строку дії договору оренди, 2'149,89 грн. 3% річних та 1'223,55 грн. інфляційних втрат (Т-1, а.с.4-5). Як пояснили представники сторін в судових засіданнях та вбачається з розрахунку АТ «Українська залізниця», заборгованість з орендної плати в розмірі 131'574,79 грн. це заборгованість орендаря зі сплати ПДВ.

30.09.2019 за актом прийому-передачі балансоутримувачу повернуто орендоване майно (Т-2, а.с.105).

При перегляді рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку, судова колегія Західного апеляційного суду керувалась наступним.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків , зокрема, є договори та інші правочини.

Нормами ст. 174 Господарського кодексу України (надалі ГК України) встановлено, що однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, що йому не суперечать.

Матеріалами та обставинами справи встановлено, що між сторонами виникли взаємні права та обов`язки на підставі укладеного договору оренди індивідуально визначеного нерухомого майна , що належить до державної власності №27 від 21.07.2008.

Згідно вимог ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Договір найму укладається на строк, встановлений договором (ч.1 ст. 763 ЦК України).

Частиною 2 ст.26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» , яка кореспондується положенням ч.2 ст. 291 ГК України, визначено, що договір оренди припиняється , зокрема , в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до ч.1 ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Обставинами справи встановлено, що договір оренди №27 від 21.07.2008 неодноразово продовжувався. Востаннє додатковим договором від 25.04.2018 у розділі 10 «строк чинності, умови зміни та припинення Договору» пункт 10.1. викладено в наступній редакції «Цей договір діє з 01 квітня 2018 року до 30 червня 2018 року включно без подальшого продовження» (Т-1, а.с.34).

Листом від 19.07.2018 орендодавець (позивач за первісним позовом) у відповідності до п.10.4. договору із змінами від 30.05.2014 , повідомив орендаря про відмову від подальшого продовження строку дії договору оренди №27 від 21.07.2008. Факт отримання даного листа визнано орендарем.

При цьому, також слід зазначити, що у акті обстеження нерухомого майна від 02.07.2018 відповідач погодився з тим, що йому було відомо про необхідність повернення орендованого майна.

Зокрема, у акті, який підписаний директором ТзОВ «Аллея», зазначено: «…проведено обстеження нерухомого майна ПАТ «Укрзалізниця» за адресою: м. Львів, вул. Чернівецька, 15 площею 595,3 м.кв., на предмет його звільнення орендарем ТзОВ «Аллея», що використовував його відповідно до договору оренди нерухомого майна від 21.07.2008 №27. Згідно з умовами зазначеного договору, його термін дії закінчився 30.06.2018 (додатковий договір від 25.04.2018). Листом філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» ПАТ «Укрзалізниця» від 20.04.2018 №ФБМЕС-01/143 орендар був повідомлений про необхідність повернення балансоутримувачу орендованого майна, шляхом підписання акту його приймання - передачі. При обстеженні встановлено, що станом на 02.07.2018 ТзОВ «Аллея» продовжує користуватись вищевказаним майном після закінчення терміну дії договору оренди. Орендарем нерухоме майно не звільнено, ключі від приміщення не повернуті, а в будівлі складу №2 знаходиться майно орендаря» (Т-1, а.с.38).

Матеріали справи не містять доказів внесення змін до договору або укладення додаткового договору до договору оренди №27 від 21.07.2008 після укладення додаткового договору від 25.04.2018 у порядку, передбаченому ст.188 ГК України.

Враховуючи те, що орендодавець відмовився від продовження договору оренди , в силу положень ст. 26, 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та пунктів 10.1, 10.4.,10.6. договору оренди №27 від 21.07.2008 , судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що договір оренди №27 від 21.07.2008 припинив свою дію 30.06.2018 у зв`язку із закінчення строку дії.

Відповідач за первісним позовом в апеляційній скарзі вказує, що чинне законодавство не надає права балансоутримувачу повідомляти орендаря про відсутність наміру щодо продовження договору оренди.

Слід зазначити, що згідно Зведеного переліку майна Державного територіально-галузевого об`єднання «Львівська залізниця» , що вноситься до статутного капіталу ПАТ «Укрзалізниця» від 18.08.2015 до статутного капіталу товариства внесено, зокрема , будівлю вантажного складу №2 розташовану за адресою м. Львів вул.. Чернівецька, 15, строкове платне користування частини приміщень якої виступає предметом оренди за договором.

Згідно додаткової угоди від 29.01.2016 до основного договору оренди в п.1 такої визначає, що особою орендодавця за договором визначено ПАТ «Укрзалізниця» (перейменовано в АТ «Укрзалізниця постановою КМ України від 31.10.2018 №938).

При цьому, суд першої інстанції дослідив, зокрема, що довіреністю від 05.06.2018, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Архиповою П.І. та зареєстрованою у реєстрі за №741, ПАТ «Укрзалізниця» (довіритель) в особі директора Філії Стратійчука О.С. та заступника директора Філії з економічних питань Астапенка В.В., що діють підставі довіреності від 17.05.2018, зареєстрованою в реєстрі за №1497, начальника ВП «Львівське територіальне управління» Філії Ребця М.І. та заступника начальника ВП «Львівське територіальне управління» Філії Довгошию О.В. уповноважено на виконання повноважень, передбачених основною довіреністю від 17.05.2018, а саме: діяти від імені довірителя (АТ «Укрзалізниця»), представляти інтереси довірителя, в тому числі Філії, її структурних підрозділів у всіх підприємствах, установах та організаціях незалежно від форми власності ... з правом подання та отримання документів, підписання заяв, форм, довідок з приводу будь-яких питань, що пов`язані із представництвом інтересів довірителя як на території України, так і за кордоном стосовно діяльності Філії, її структурних підрозділів (п.3 довіреності); вчиняти правочини, укладати, змінювати та розривати будь-які договори, угоди (п. 16 довіреності); здійснювати інші повноваження в межах компетенції, визначеної статутом довірителя, Положенням про Філію, іншими внутрішніми документами довірителя, для чого йому надається право підписувати, подавати та отримувати всі необхідні документи, а також виконувати всі інші дії у межах та в обсязі, передбачених законодавством України та цією довіреністю (п. 27 довіреності).

З огляду на наведене, судова колегія апеляційного суду погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що повідомлення про припинення (лист від 19.07.2018) підписане Довгошиєю О.В., а відтак таке підписане та надіслане саме орендодавцем.

Відповідач за первісним позовом в апеляційній скарзі вказує на те, що в матеріалах справи відсутня копія витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.11.2015 , згідно якого, нежитлова будівля під літ.«С» - вантажний склад №2 загальною площею 2910,2 кв. м. з критою платформою під літ.«С» загальною площею 1862,3 кв. м., за адресою: м. Львів, вул. Чернівецька, 15 (реєстраційний номер 01) знаходиться у власності Акціонерного товариства "Українська залізниця", форма власності - державна. Підстава виникнення права власності: зведений перелік майна, затверджений Міністерством інфраструктури України 18.08.2015; передавальний акт від 06.08.2015, на який покликається суд в мотивувальній частині рішення.

Перевіривши матеріали справи, судова колегія апеляційного суду встановила, що в таких міститься лише інформаційна довідка №211314669 від 03.06.2020 з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності , згідно якої вищезазначене спірне орендоване майно нежитлова будівля під літ.«С» - вантажний склад №2 загальною площею 2910,2 кв. м. з критою платформою під літ.«С» загальною площею 1862,3 кв. м., за адресою: м. Львів, вул. Чернівецька, 15 (реєстраційний номер 01) знаходиться у власності держави в особі Міністерства інфраструктури України, форма власності державна.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 785 ЦК України встановлено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана , з урахуванням нормального зносу, або у стані , який було обумовлено в договорі.

Згідно вимог ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати робу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання) , а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 526 ЦК України, яка кореспондується положенням ст.193 ГК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно умов договору та актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором (ч.1 ст. 612 ЦК України)

Пунктом 10.8 договору оренди №27 від 21.07.2008 (із змінами та доповненнями) сторони погодили , що у разі припинення або розірвання договору майно протягом трьох робочих днів підлягає поверненню балансоутримувачу.

Як встановлено вище, строк дії договору оренди №27 від 21.07.2008 (із змінами та доповненнями) закінчився 30.06.2018, однак після закінчення такої дії орендар продовжував користуватися майном. Факт продовження користування ТОВ «Аллея» орендованим майном після закінчення строку договору оренди підтверджується, зокрема, актом обстеження від 02.07.2018 (Т-1, а.с.38) та не заперечується сторонами.

З огляду на наведене позивач за первісним позовом просить стягнути з ТОВ «Аллея» 131'574,79 грн. заборгованості з орендної плати за період з 01.07.2018 по 29.02.2020, 2'077'174,83 грн. неустойки за користування орендованим майном після закінчення строку дії договору оренди за період з 01.07.2018 по 29.02.2020, 2'149,89 грн. 3% річних та 1'223,55 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до п.3.11. договору оренди №27 від 21.07.2008 у разі припинення (розірвання) договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передачі включно.

Частиною 2 ст. ст. 785 ЦК України передбачено, що якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користуванню річчю за час прострочення.

Разом з цим, слід зазначити, що передбачена ч.2 ст. 785 ЦК України неустойка є подвійною платою за користування річчю за час прострочення, а не штрафною санкцією в розумінні 230 Господарського кодексу України. Одночасне стягнення орендної плати та неустойки у вигляді подвійної орендної плати, нарахованої за прострочення повернення орендованого майна, за один і той же період користування наймачем орендованим майном (за період з дня припинення дії договору оренди до дня повернення орендованого майна за актом) є неможливим, оскільки є притягненням відповідача до подвійної відповідальності за одне й те саме правопорушення. Відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18.02.2018 у справі №910/12949/16).

Позивач вказує на відсутність у ТОВ «Алея» станом на день закінчення строку дії договору оренди (30.06.2018) заборгованості зі сплати орендної плати.

Разом з тим, після закінчення строку дії договору оренди позивач за первісним позовом продовжував виставляти відповідачу рахунки на оплату орендної плати, що не заперечується сторонами. Так, в матеріалах справи містяться відповідні рахунки за період з серпня по листопад 2018 року ( Т.1, а.с.136, 138,139,141).

Відповідач за первісним позовом, в свою чергу, продовжував сплачувати орендну плату за договором. Так, за період липень листопад 2018 року орендна плата сплачена відповідачем у повному обсязі ( з врахуванням індексу інфляції та ПДВ), а за період грудень лютий 2018 року орендарем сплачувалась орендна плата з врахуванням індексу інфляції, однак без ПДВ. Вказана обставина підтверджується матеріалами справи та поясненнями представників сторін в судових засіданнях.

Відтак, заявлена позивачем за первісним позовом до стягнення з відповідача заборгованість з орендної плати за період з 01.07.2018 по 29.02.2020 в сумі 131 574,79 грн. це заборгованість орендаря зі сплати ПДВ.

Судом встановлено, що згідно до умов додаткової угоди від 08.06.2017 абзац 2 пункту 3.1. розділу 3 «Орендна плата» викладено у редакції , що передбачає визначення сторонами договору за взаємною домовленістю орендної плати з 01.05.2017 у розмірі 38 146,00 грн. При цьому п.3 вказаної додаткової угоди встановлено, що до закінчення терміну дії цього додаткового договору, тобто до 31.10.2017 індекс інфляції не застосовується.

В подальшому додатковою угодою від 15.12.2017 відновлено застосування індексу інфляції до орендної плати, починаючи з листопада 2017 року.

При цьому, пунктом 3.2. договору передбачено, що нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством.

З урахуванням вищенаведеного остаточний розмір орендної плати визначається шляхом застосування до розміру орендної плати за попередній місяць індексу інфляції поточного місяця з подальшим додаванням податку на додану вартість, що згідно з підпунктом «а» п.193.1 ст. 193 Податкового кодексу України становить 20%.

Враховуючи вищенаведене, а також зважаючи на відсутність у ТОВ «Аллея» станом на день закінчення строку дії договору оренди заборгованості зі сплати орендної плати, що не заперечується сторонами, заборгованість ТОВ «Аллея» перед АТ «Укрзалізниця» за договором оренди №27 від 21.07.2008, з урахуванням сплачених орендарем платежів станом на 29.02.2020 становить 131 574,79 грн. (ПДВ зі сплати орендних платежів).

Зважаючи на викладені вище обставини справи щодо виставлення орендодавцем рахунків на сплату орендної плати та оплати орендарем орендної плати (однак без ПДВ) після закінчення строку дії договору, враховуючи вищенаведену правову позицію Верховного Суду, суд дійшов до висновку про підставність та обгрунтованість позовних вимог АТ «Українська залізниця» в частині стягнення з ТзОВ «Аллея» 131 574,79 грн. заборгованості з орендної плати за період з 01.07.2018 по 29.02.2020 та відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення неустойки, нарахованої згідно ч.2 ст. 785 ЦК України, за вказаний період.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції безпідставно здійснено зарахування здійснених ТзОВ «Аллея» платежів за спірний період в рахунок оплати заявленої АТ «Українська залізниця» до стягнення неустойки, оскільки з наявних в матеріалах справи платіжних доручень вбачається, що ТзОВ «Аллея», здійснюючи платежі за спірний період, вказувало призначення платежу «оренда приміщення», а суд не наділений правом змінювати цільове призначення платежів.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми , якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З розрахунку заборгованості позивача вбачається, що ТОВ «Аллея» починаючи з грудня 2018 року щомісячно орендна плата сплачується не в повному обсязі, в зв`язку з чим позивачем за первісним позовом нараховано відповідачу за первісним позовом 3% річних в суму 2149,89 грн. та інфляційні втрати в сумі 1223,55 грн. Перевіривши правильність нарахування позивачем вищенаведених сум, судова колегія прийшла до висновку про їх обґрунтованість.

Щодо зустрічного позову ТОВ «Аллея» до АТ «Українська залізниця» в особі філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Українська залізниця» про визнання договору №27 оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності, таким, що продовжив свою дію на той самий термін (до 30.09.2020) та на тих самих умовах, судова колегія апеляційного суду зазначає наступне.

ТОВ «Аллея» в апеляційній скарзі вказує на те, що місцевим господарським судом не були досліджені обставини того, що ТОВ «Аллея» безперервно належним чином виконувало зобов`язання за спірним договором оренди, й у тому числі сплачувало орендну плату до моменту повернення орендованого майна 30.09.2020 за актом приймання-передачі; також не взято до уваги того, що АТ «Укрзалізниця» з липня по листопад 2018 виставляло ТОВ «Аллея» рахунки на сплату орендної плати за спірним договором.

В обгрунтування даного, ТОВ «Аллея» посилається на те, що ст. 777 ЦК України та ст. 285 ГК України передбачено, що орендар (наймач) , який належно виконує свої обов`язки за договором оренди (найму), після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення цього договору на новий строк.

Частиною 3 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» встановлено, що після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов`язки за договором має переважне право, за інших рівних умов , на укладення договору оренди на новий термін , крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб , він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору.

Приписами ч.1 ст. 777 ЦК України, ч.1 ст. 285 ГК України та ч.3 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» врегульовано питання реалізації добросовісним орендарем свого переважного права перед третіми особами на укладення нового договору того ж самого майна.

Переважність такого права вбачається в наявності у добросовісного орендаря першочергового права перед третіми особами на укладення нового договору оренди стосовно орендованого майна , строк дії договору оренди якого закінчується.

Як вбачається з матеріалів та обставин справи ТОВ «Аллея» не додано до матеріалів справи жодних доказів , що підтверджують намагання АТ «Укрзалізниці» надати право строкового користування об`єктом оренди після закінчення строку дії договору іншим особам, що свідчило би про порушення саме переважного права орендаря на укладення нового договору.

При цьому, слід зазначити, що АТ «Українська залізниця» стверджує на відсутності з власного боку будь-яких порушень вищезазначеного переважного права ТОВ «Аллея», що вбачається у відсутності намагань передати об`єкт оренди третім особам одразу після закінчення строку дії договору. Даного факту не спростовано ТОВ «Аллея» належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 76,77 ГПК України.

Відтак враховуючи наведене, судова колегія зазначає про помилковість ототожнення ТОВ «Аллея» правових інститутів продовження строку дії договору на той самий строк та на тих самих умовах внаслідок мовчазної згоди сторін, що вбачається у відсутності повідомлення протягом одного місяця після закінчення строку дії договору та реалізації права на першочергове укладення договору на новий строк, результатом якого є не продовження строку дії договору на той самий строк та на тих самих умовах, а укладення нового договору. Аналогічна правова позиція відображена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №910/719/19.

Застосування інституту пролонгації договору можливе виключно у відносинах між орендодавцем та орендарем за існуючим договором.

Відтак враховуючи наведене, до застосування у спірних відносинах підлягають виключно правові норми, якими врегульовано порядок повідомлення орендодавцем орендаря про відмову від продовження строку дії договору.

В додаткову договорі від 25.04.2018 сторонами встановлено було зокрема про те, що у розділі 10 «строк чинності, умови зміни та припинення Договору» пункт 10.1. викладено в наступній редакції «Цей договір діє з 01 квітня 2018 року до 30 червня 2018 року включно без подальшого продовження» (Т-1, а.с.34).

Листом від 19.07.2018 орендодавець (позивач за первісним позовом) у відповідності до п.10.4. договору із змінами від 30.05.2014 , повідомив орендаря про відмову від подальшого продовження строку дії договору оренди №27 від 21.07.2008.

Щодо неотримання ТОВ «Аллея» заяви від позивача за первісним позовом №ФБМЕС-01/143 від 20.04.2018 про припинення дії договору оренди, то дане спростовується відомостями зазначеними у акті обстеження нерухомого майна від 02.07.2018 (Т-1, а.с.38), згідно яких відповідач погодився з тим, що йому було відомо про необхідність повернення орендованого майна.

Відтак договір оренди №27 від 21.07.2008 припинив свою дію 30.06.2018 у зв`язку із закінчення строку дії

30.09.2019 за актом прийому-передачі орендарем повернуто балансоутримувачу орендоване майно (Т-2, а.с.105).

З врахування наведеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про обґрунтованість у відмові в задоволенні зустрічного позову місцевим господарським судом.

ТОВ «Аллея» в апеляційній скарзі вказує на порушення судом норм процесуального права, щодо подання сторонами доказів та процесуальних заяв у справі, а саме щодо прийняття клопотання АТ «Укрзалізниця» про закриття провадження в частині позовних вимог про усунення перешкод у користуванні орендованим майном та прийняття наданих АТ «Укрзалізниця» документів довіреність і наказ, положення про філію і зведений передавальний акт та договір про надання правничої допомоги)

Щодо даного судова колегія зазначає, що місцем господарським судом в оскаржуваному рішенні зазначено, про те, що вказані докази подані позивачем за первісним позовом з метою розгляду заявленого ТОВ «Аллея» клопотання про залишення позовної заяви без руху для обґрунтування своєї позиції та спростування тверджень відповідача, а тому були прийняття судом, приєднані до матеріалів справи та досліджені у підготовчому засіданні 25.09.2020. При цьому, слід зазначити, що в матеріалах справи наявні докази направлення відповідних доказів на адресу ТОВ «Аллея».

Щодо закриття провадження у даній справі щодо вимог про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном у вигляді вбудованих нежитлових приміщень секції №4, загальною площею 595,3 кв. м., що розміщені в будівлі складу №2 за адресою: м. Львів, вул. Чернівецька, 15 шляхом виселення з них ТОВ «Аллея», то судова колегія апеляційного суду вважає даний висновок суду першої інстанції обґрунтованим з посиланням на п.2 ч.1 ст. 231 ГПК України.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Враховуючи все викладене вище в сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду у даній справі прийнято з не повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи.

Відтак, апеляційні скарги слід задоволити частково, оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі скасувати в частині стягнення з ТОВ Аллея на користь АТ Українська залізниця в особі Філії Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд АТ Українська залізниця 1 157 718,59 грн. неустойки та відмовити у задоволенні позову у цій частині. Натомість, з відповідача за первісним позовом належить стягнути 131 574,79 грн. заборгованості зі сплати орендної плати, 2 149,89 грн. 3% річних, 1 223,55 грн. інфляційних втрат.

В решті оскаржуване рішення місцевого господарського суду у даній справі прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування немає.

Відповідно до ч. ч.1, 4 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається:1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.14 ст.129 ГПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно вимог підп. б, в п.4 ч.1 ст. 282 ГПК України встановлено, що постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене з ТОВ Аллея на користь АТ Українська залізниця в особі Філії Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд АТ Українська залізниця слід стягнути 2 024,22 грн. у відшкодування судового збору за подання позову (пропорційно розміру задоволених позовних вимог).

Окрім того, враховуючи часткове задоволення апеляційних скарг, з ТОВ Аллея на користь АТ Українська залізниця в особі Філії Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд АТ Українська залізниця слід стягнути 3 036,34 грн. у відшкодування судового збору за подання апеляційної скарги, а з АТ Українська залізниця в особі Філії Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд АТ Українська залізниця на користь ТОВ Аллея слід стягнути 26 048,67 грн. у відшкодування судового збору за подання апеляційної скарги (пропорційно розміру задоволених вимог).

Відповідно до ч.11 ст. 129 ГПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. В такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Відтак, з АТ Українська залізниця в особі Філії Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд АТ Українська залізниця на користь ТОВ Аллея підлягає стягненню 23 012,33 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, -

Західний апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Аллея та Акціонерного товариства Українська залізниця в особі Філії Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд АТ Українська залізниця задоволити частково.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 19.11.2020 у справі №914/1050/20 в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Аллея на користь Акціонерного товариства Українська залізниця в особі Філії Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд АТ Українська залізниця 1 157 718,59 грн. неустойки та 17 365,78 грн. судового збору скасувати.

3. В позові Акціонерного товариства Українська залізниця в особі Філії Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд АТ Українська залізниця про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Аллея 1 157 718,59 грн. неустойки відмовити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Аллея (79044, м.Львів, вул.Куликівська, 18Б, кв.49; ) на користь Акціонерного товариства Українська залізниця (03680, м.Київ, вул.Тверська, 5; ) в особі Філії Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд АТ Українська залізниця (03035, м.Київ, вул.Льва Толстого, 61; ) 131 574,79 грн. заборгованості зі сплати орендної плати, 2 149,89 грн. 3% річних, 1 223,55 грн. інфляційних втрат та 2 024,22 грн. судового збору.

5. В решті рішення Господарського суду Львівської області від 19.11.2020 у справі №914/1050/20 залишити без змін.

6. Стягнути з Акціонерного товариства Українська залізниця (03680, м.Київ, вул.Тверська, 5; ) в особі Філії Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд АТ Українська залізниця (03035, м.Київ, вул.Льва Толстого, 61; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Аллея (79044, м.Львів, вул.Куликівська, 18Б, кв.49; ) 23 012, 33 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

7. На виконання постанови Господарському суду Львівської області видати накази.

8. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження встановлені ст. ст.288, 289 ГПК України.

Головуючий суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Желік М.Б.

Суддя Орищин Г.В.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 28.04.2021