Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Господарський суд Харківської області 20 квітня 2021 року м. Харків
справа № 922/3949/20
склад суду:суддя Бринцев О.В.
секретар судового засідання:Гула Д.В.
позивач:Харківська міська рада
відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "НОВААГРО УКРАЇНА"
вимоги позивача:стягнення 829.942,08 грн
представник позивача:Судаков Д.О.
представник відповідача:не з`явився;

ОПИСОВА ЧАСТИНА

1. СУТЬ СПОРУ.

1.1. Відповідач є власником нерухомого майна, котре знаходиться на земельній ділянці належній позивачеві. Договір оренди цієї ділянки відповідач з позивачем не уклав. Тому, на думку позивача, відповідач без достатньої правової підстави зберіг у себе кошти, які мав заплатити позивачеві за користування земельною ділянкою. На підставі частини першої статті 1212 ЦК України позивач просить стягнути ці кошти з відповідача.

1.2. Відповідач проти позову заперечує. Стверджує, що він користується земельною ділянкою не безоплатно, а на підставі договору оренди, укладеного з позивачем попереднім власником нерухомого майна і згодом поновленого та, крім того, сплачує за неї земельній податок.

2. ОБСТАВИНИ СПРАВИ.

2.1. Відповідач ТОВ "НОВААГРО УКРАЇНА" з 27.12.2016 є власником нежитлової будівлі літ. "А-4", загальною площею 2.301,7 кв. м по вул. Чернишевській, 66 у м. Харкові (т.I, а.с.22-29) (далі Майно).

2.2. Майно знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :02:012:0036, загальною площею 0,0579 га, яка є власністю територіальної громади м. Харкова (т.I, а.с.29-31) (далі Земельна ділянка).

2.3. Договір оренди Земельної ділянки відповідач з позивачем не уклав.

2.4. Такі обставини на думку позивача свідчать про порушення його прав та інтересів і є підставою для їх захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати, що підлягала б сплаті у разі укладення договору.

3. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА. ЗАЯВИ, КЛОПОТАННЯ ПОЗИВАЧА.

3.1. Предметом даного позову є стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою в сумі 829.942,08 грн.

3.2. Юридичними підставами позову є стаття 189 ЗК України, статті 1212-1214 ЦК України.

3.3. Фактичними підставами позову є бездіяльність відповідача щодо оплати вартості користування Земельною ділянкою.

4. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ВІДПОВІДАЧА. ЗАЯВИ, КЛОПОТАННЯ ВІДПОВІДАЧА.

4.1. Відповідач проти задоволення позову заперечує. Стверджує, що:

1) Відповідач в порядку статті 120 ЗК України став стороною договору оренди Земельної ділянки, що був укладений між позивачем та попереднім власником майна, а сам договір поновив свою дію на новий строк.

2) Відповідачем за період з 01.05.2018 по 30.11.2020 плата за землю була сплачена у вигляді земельного податку в загальній сумі 135.786,95 грн., що означає неможливість її повторного стягнення.

5. ІНШІ ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.

5.1. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 14.12.2020 у справі №922/3949/20 позовну заяви залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків.

5.2. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 05.01.2021 у справі №922/3949/20 продовжено ТОВ "НОВААГРО УКРАЇНА" строк для подання відзиву на позов до 21.01.2021.

5.3. Ухвалою Господарського суду Харківською області від 30.03.2021 розгляд справи №922/3949/20 по суті розпочато спочатку.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

6. ПЕРЕЛІК ОБСТАВИН, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

6.1. Згідно з предметом позовних вимог, їх юридичних та фактичних підстав, а також з урахуванням заперечень відповідача проти цих вимог, перелік обставин, які є предметом доказування у справі, складають обставини, які дають відповіді на такі ключові питання:

1) Чи відсутні між сторонами договірні правовідносини?

2) Чи виникли між сторонами кондикційні правовідносини?

3) Чи правильно розрахована сума безпідставно збережених коштів?

6.2. У відповідності до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно позивач має довести наявність обставин, що дають ствердну відповідь на ключові питання, а відповідач негативну.

7. ВИСНОВОК СУДУ ПРО ВІДСУТНІСТЬ МІЖ СТОРОНАМИ ДОГОВІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН.

7.1. Відповідач стверджує, що між сторонами існують договірні правовідносини з приводу оренди Земельної ділянки. Їх наявність природно виключає можливість існування кондикційних правовідносин (ст.ст.1212 -1214 ЦК України). Договірні відносини між сторонами склалися в результаті автоматичного продовження договору оренди Земельної ділянки укладеного з позивачем попереднім власником розташованого на ній Майна (ПАТ "ВТБ БАНК") та заміни орендаря в цьому договорі на відповідача в порядку статті 120 ЗК України в результаті переходу до останнього права власності на Майно.

7.2. Суд погоджується з наведеними доводами відповідача частково в результаті переходу права власності на Майно відповідач дійсно став стороною Договору оренди Земельної ділянки. В решті в частині автоматичного продовження Договору оренди доводи відповідача є юридично неспроможними.

7.3. Так, згідно з частиною другою статті 120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

7.4. Між позивачем та ПАТ "ВТБ БАНК" було укладено договір оренди землі від 09.09.2013 №б/н (т.I, а.с.108-112) (далі - Договір оренди) предметом якого є строкове платне користування Земельною ділянкою для експлуатації та обслуговування розташованого на ній Майна. Право оренди на Земельну ділянку зареєстровано в реєстрі 18.12.2013 за №3918820 (т.I, а.с.30).

7.5. Між ПАТ "ВТБ БАНК" та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу від 27.12.2016, серія та номер 1193, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А., згідно з яким відповідач 27.12.2016 набув право власності на Майно

7.6. За таких обставин у відповідності до приписів частини другої статті 120 ЗК України до відповідача перейшло право користування Земельною ділянкою у зв`язку з переходом права власності на розміщене на ній Майно. Тобто, в Договорі оренди відбулася заміна сторони орендаря замість первісного орендаря ПАТ "ВТБ БАНК" новим орендарем став відповідач.

7.7. Решта умов Договору оренди залишилась без змін. В т.ч. незмінним залишилися умови щодо строку дії договору. Згідно з пунктом 8 Договору оренди договір діє до 01.12.2017.

7.8. Статтею 31 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що договір оренди землі припиняється в разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

7.9. З урахуванням цього суд приходить до висновку про те, що Договір оренди Земельної ділянки, стороною якого став відповідач, припинив свою дію 01.12.2017.

7.10. Твердження відповідача про поновлення Договору оренди ґрунтуються на перекрученні та довільному тлумаченні норм права, що у відповідний час регулювали питання поновлення договорів оренди землі, та не відповідають обставинам справи.

7.11. Так згідно з частиною першою статті 33 Закону України "Про оренду землі" (в редакції від 04.06.2017) головною необхідною передумовою поновлення договору оренди землі є належне виконання орендарем обов`язків за умовами договору. Тобто, сплата орендної плати.

7.12. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст.ст. 13, 74 ГПК України).

7.13. Отже відповідач повинен надати докази на підтвердження належного виконання ним обов`язків орендаря за Договором оренди. Проте, відповідачем цей тягар доказування не витриманий доказів сплати ним орендної плати на користь орендодавця (позивача) за Договором оренди не надано.

7.14. Платіжні доручення, на які посилається відповідач (т.І, а.с.223-227) не можуть бути визнані як доказ належного виконання названих вище обов`язків орендаря за Договором оренди. Призначення платежу цих платіжних доручень не містить посилання на Договір оренди та строк, за який здійснюється платіж, як це передбачено пунктом 12 Договору оренди. Одержувачем коштів взагалі є не позивач, а ПАТ "ВТБ БАНК". В платіжних дорученнях в призначенні платежу зазначено не Договір оренди, а пункт 4.3.3. договору купівлі-продажу. Останній відповідачем не наданий. Тому встановити чому платіж за договором купівлі-продажу, укладеним з ПАТ «ВТБ БАНК», слід вважати платежем за Договором оренди, укладеним з позивачем, не вбачається можливим. Окрім цього, окремі з платіжних доручень взагалі вчинені ще до переходу права власності на Майно до відповідача (т. I, а. с. 227), що унеможливлює визнання їх доказом компенсації орендної плати.

7.15. Між тим, враховуючи перехід з 27.12.2016 прав і обов`язків орендаря за Договором оренди до відповідача (про що заявляє сам відповідач і з чим погодився суд) відповідач повинен був з цієї дати сплачувати орендну плату безпосередньо позивачеві згідно із реквізитами, котрі визначаються державною податковою службою в порядку пункту 9 Договору оренди.

7.16. Згідно з приписами частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

7.17. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч.1 ст. 527 ЦК України).

7.18. Доказів внесення змін до Договору оренди в цій частині, інших доказів погодження позивачем перерахування відповідачем орендної плати не на рахунок позивача, а на рахунок первісного орендаря з наступною компенсацією, не надано (як і не надано доказів того, що ПАТ "ВТБ БАНК" дійсно своєчасно перераховував одержані від відповідача кошти позивачеві, у разі якщо таке виконання проводилось у відповідності до статті 528 ЦК України).

7.19. Таким чином, наразі відсутні докази особистого виконання відповідачем обов`язків за Договором оренди, відсутні докази виконання зобов`язання відповідно до умов договору (шляхом сплати коштів на визначений банківський рахунок). Це означає відсутність необхідної згідно з гіпотезою названої вище норми частини першої статті 33 Закону України "Про оренду землі" умови належне виконання орендарем обов`язків за умовами Договору оренди. За відсутності цієї умови диспозиція норми застосуванню не підлягає поновлення Договору не відбувається.

7.20. Інші передбачені статтею 33 Закону України "Про оренду землі" умови поновлення Договору оренди також відсутні. Зокрема відповідачем не надано доказів направлення ним позивачеві у встановлений строк повідомлення про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі; доказів направлення проекту відповідної додаткової угоди; доказів узгодження істотних умов договору оренди; доказів прийняття позивачем рішення про поновлення договору оренди; доказів укладення відповідної додаткової угоди про поновлення Договору оренди, доказів оскарження зволікання в укладенні додаткової угоди тощо.

7.21. Навпаки матеріали справи містять докази того, що усі сторони Договору оренди погодились із його припиненням.

7.22. Зокрема, це акт приймання-передачі земельної ділянки від 28.03.2018 №59/18 (т.I, а.с.39) згідно з яким ПАТ "ВТБ БАНК" передав, а позивач прийняв Земельну ділянку, що була в користуванні згідно з Договором оренди.

7.23. Крім того, це факт внесення 04.04.2018 на підставі зазначеного акту до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про припинення речового права - оренди Земельної ділянки (т.I, а.с.30).

7.24. Підписання цього акту позивачем є однозначним проявом його волі як орендодавця на припинення Договору оренди. Так само підписання цього акту ПАТ "ВТБ БАНК" є проявом волі як первісного, так і нового орендаря на припинення Договору оренди. Підтвердженням того, що ПАТ "ВТБ БАНК" діяв за його, відповідача, згодою як нового орендаря, є твердження самого відповідача про те, що він уповноважив ПАТ "ВТБ БАНК" продовжувати виконувати обов`язки орендаря за Договором оренди і після 27.12.2016 (дати заміни сторони в Договорі оренди) сплачуючи, зокрема, орендну плату.

7.25. Доказів противного того, що ПАТ "ВТБ БАНК" діяв не у відповідності до волі відповідача, відповідачем не надано. Так у справі немає доказів того, що відповідач в судовому чи в іншому порядку намагався оскаржити дії ПАТ "ВТБ БАНК" з повернення Земельної ділянки; визнати недійсним акт приймання-передачі земельної ділянки від 28.03.2018 №59/18; визнати незаконними та скасувати дії державного реєстратора з внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про припинення речового права - оренди Земельної ділянки тощо.

7.26. Навпаки, обставини справи свідчать, що відповідач повністю погодив дії ПАТ "ВТБ БАНК" з повернення Земельної ділянки та схвалив підписання акту приймання-передачі земельної ділянки від 28.03.2018 №59/18.

7.27. Так, відповідач починаючи з 01.12.2017 року почав сплачувати земельний податок (т.І а.с.114-146), вніс дані про Земельну ділянку до Податкових декларацій з плати за землю за 2018, 2019, 2020 роки (т. I, а.с. 162-166, 167-172, 173-177, 178-182, 183-187) та в подальшому припинив сплачувати кошти на користь ПАТ "ВТБ БАНК" в якості компенсації орендної плати.

7.28 Між тим, згідно пункту в частини першої статті 96 ЗК України, п.п.14.1.147 п.14.1 ст.14 ПК України землекористувачі сплачують або земельний податок, або орендну плату. Тобто, дії відповідача зі сплати земельного податку разом з припиненням платежів в рахунок компенсації орендної плати за Договором оренди, свідчать про те, що відповідач погодився із припиненням з 01.12.2017 Договору оренди та схвалив дії з повернення Земельної ділянки позивачеві та, відповідно, схвалив підписання акту приймання-передачі земельної ділянки від 28.03.2018 №59/18.

7.29. Правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання (ч.1 ст. 241 ЦК України).

7.30. Таким чином акт приймання-передачі земельної ділянки від 28.03.2018 №59/18 є дійсним навіть у разі його підписання ПАТ "ВТБ БАНК" із перевищенням повноважень, оскільки його підписання схвалено зазначеними вище подальшими діями відповідача.

7.31. Втім, навіть недійсність цього акту не спростовувала б висновок про припинення Договору оренди. В силу приписів статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та статті 125 ЗК України право оренди Земельної ділянки є припиненим з моменту державної реєстрації. При цьому для здійснення цієї реєстраційної дії акт приймання-передачі земельної ділянки не вимагається. Підставою, з якою Закон України Про оренду землі пов`язує припинення дії договору, є, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено, а не підписання акту приймання-передачі про повернення земельної ділянки.

7.32. Про суперечливість та непослідовність тверджень відповідача про поновлення Договору оренди та його дію у спірний період свідчить також те, що відповідачем не надано жодного доказу виконання обов`язків орендаря за цим договором жодного платіжного доручення про сплату орендної плати на користь позивача у відповідності до умов Договору оренди. Така непослідовна позиція (невизнання та невиконання обов`язків орендаря до моменту пред`явлення позову по даній справі та твердження про існування цих обов`язків після одержання даного позову) свідчить про намагання відповідача уникнути виконання господарських зобов`язань.

7.33. На підставі викладеного суд приходить до висновку про те, що Договір оренди є припиненим з 01.12.2017. На новий строк він поновлений не був. Відповідно в період за який позивачем здійснено нарахування заявлених до стягнення сум (з 01.05.2018 по 30.11.2020) договірні відносини між сторонами були відсутні.

8. ВИСНОВОК СУДУ ПРО ВИНИКНЕННЯ МІЖ СТОРОНАМИ КОНДИКЦІЙНИХ ПРАВОВІДНОСИН.

8.1. Встановлена вище відсутність між сторонами договірних правовідносин означає, що між ними з приводу Земельної ділянки виникли бездоговірні правовідносини. Такі відносини регулюються в т.ч. статтями 1212 1214 ЦК України.

8.2. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

8.3. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

8.4. В даному разі названі умови наявні. Отже між сторонами склалися кондикційні правовідносини, про що свідчить викладене нижче.

8.5. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст.14 Конституції України).

8.6. Земельною ділянкою є частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами (ч.1 ст.79 ЗК України).

8.7. Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї (ч.ч. 1, 3, 4, 9 ст. 79-1 ЗК України).

8.8. Використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону (ст. 206 ЗК України).

8.9. За змістом глави 15 Земельного кодексу України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується, зокрема, через право оренди.

8.10. Частина перша статті 93 Земельного кодексу України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

8.11. Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (ст.1 Закону України "Про оренду землі").

8.12. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (ст. 125 ЗК України).

8.13. Землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (п. "в" ч.1 ст. 96 Земельного кодексу України).

8.14. Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (п.п. 14.1.136 п.14.1. ст.14 ПК України).

8.15. Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ч. 1 ст. 190 ЦК України).

8.16. Нормами статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України встановлено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків).

8.17. Судом встановлено, що Земельна ділянка сформована як об`єкт цивільних прав з 13.12.2013 і належить територіальній громаді м. Харкова на праві комунальної власності. Це підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 14.07.2020 №НВ-020. Згідно з ним земельна ділянка площею 0,0579 га по вул. Чернишевській, 66 у м. Харкові з кадастровим номером :02:012:0036 зареєстрована 13.12.2013 в Управлінні Держземагентства у м. Харкові Харківської області. Вид використання: для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. "А-4" (банк).

8.18. На Земельній ділянці знаходиться Майно, власником якого з 27.12.2016 є Відповідач.

8.19 Договір оренди між позивачем та відповідачем з приводу передачі останньому строкове платне володіння і користування Земельної ділянки для розміщення та обслуговування Майна відповідача не укладався. Відповідно, орендна плата відповідачем позивачеві за фактичне володіння і користування Земельною ділянкою не сплачувалась.

8.20. Факт формування Земельної ділянки, факт знаходження на ній Майна відповідача, а також факт відсутності договору оренди Земельної ділянки та факт відсутності оплати за користування нею підтверджується наявними у справі доказами (т.I, а.с. 29-31, 32-34, 43-46). З урахуванням цього, а також через відсутність заперечень відповідача щодо цих обставин в порядку частини четвертої статті 165 ГПК України, частини першої статті 75 ГПК України, суд вважає факт безоплатного користування відповідачем Земельною ділянкою належною позивачеві доведеним.

8.21. При цьому суд зауважує, що безоплатне користування відповідача Земельною ділянкою почалося безвідносно до волі сторін в результаті правомірних дій відповідача після набуття права власності на Майно.

8.22. Це є проявом правової природи нерухомого майна. Майно і Земельна ділянка є органічно і нерозривно пов`язаними об`єктами. Тому набуття відповідачем розташованого на Земельній ділянці Майна автоматично призвело до фактичного набуття відповідачем і майнових прав володіння і користування земельною ділянкою, на якій розташоване Майно.

8.23. З огляду на це та враховуючи, що:

- Земельна ділянка є сформованою, як об`єкт права ;

- Земельна ділянка належить територіальній громаді м. Харкова від імені якої діє позивач;

- відповідач фактично використовує Земельну ділянку для розміщення та експлуатації належного йому Майна;

- за користування Земельною ділянкою на користь позивача підлягають сплаті кошти у вигляді орендної плати;

- договір оренди Земельної ділянки не укладено;

- кошти, які б у разі укладення договору оренди були б сплачені відповідачем позивачеві, відповідач утримує (зберігає) у себе,

суд прийшов до висновку про те, що між позивачем та відповідачем у відповідності до статті 1212 ЦК України виникли кондикційні правовідносини, в силу яких відповідач зобов`язаний повернути повивачеві кошти збережені ним в результаті несплати орендної плати за фактичне користування Земельною ділянкою належною позивачеві.

8.24. Аналогічну правову позицію наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №320/5877/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.01.2019 у справі №912/1188/17, від 15.01.2019 у справі №920/1161/17, від 15.01.2019 у справі №916/2860/17, від 21.01.2019 у справі №902/794/17, від 29.01.2019 у справі №3922/3780/17, від 01.02.2019 у справі №916/678/18, від 04.02.2019 у справі №922/3409/17, від 05.02.2019 у справі №914/1131/18, від 06.02.2019 у справі №922/587/18, від 13.02.2019 у справі №922/392/18, від 14.02.2019 у справі №922/1019/18, від 19.02.2019 у справі №908/220/18, від 12.03.2019 у справі №916/2948/17, від 09.04.2019 у справі №922/652/18, від 12.04.2019 у справі №922/981/18, від 21.05.2019 у справі №924/552/18, від 11.06.2019 у справі №922/551/18, від 04.06.2019 у справі №;914/1925/18, від 07.06.2019 у справі №924/638/18, від 12.06.2019 у справі №922/902/18, від 09.07.2019 у справі №922/535/18, від 08.07.2019 у справі №922/530/18, від 16.07.2019 у справі №922/1046/18, від 16.07.2019 у справі №914/484/18, від 30.07.2019 у справі №908/484/18, 06.08.2019 у справі №922/3560/18, від 12.08.2019 у справі №922/2927/18, від 07.08.2019 у справі №922/818/18, від 27.08.2019 у справі №922/2762/18, від 29.08.2019 у справі №922/3443/18, від 11.09.2019 у справі №922/393/18, а також у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі №922/1008/15, від 07.12.2016 у справі №922/1009/15, від 12.04.2017 у справах №922/207/15 і №922/5468/14.

8.25. Кваліфікація спірних правовідносин як кондикційних, тобто, зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави означає необхідність застосування у даній справі передбачених ст.ст.1212-1214 ЦК України правових наслідків дій/бездіяльності відповідача у в вигляді збереження (заощадження) у себе відповідних сум орендної плати. Згідно ч.1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. У відповідності до ст.1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

9. ВИСНОВОК СУДУ ПРО ПРАВИЛЬНІСТЬ РОЗРАХУНКУ БЕЗПІДСТАВНО ЗБЕРЕЖЕНИХ КОШТІВ.

9.1. Основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності є саме нормативна грошова оцінка земель, а її зміна є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями пункту 288.5.1 статті 288 ПК України.

9.2. Відповідно до частини другої статті 20 та частини третьої статті 23 Закону України "Про оцінку земель" дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

9.3. Обов`язковими для визначення орендної плати є відомості у витягах з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, про що також наголошено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №320/5877/17.

9.4. При цьому, наявність між сторонами позадоговірних кондикційних правовідносин не є підставою для незастосуванння при визначенні розміру несплаченої відповідачем орендної плати за земельну ділянку як безпідставно збережених грошових коштів затвердженої у встановленому законом порядку нормативної грошової оцінки цієї ділянки.

9.5. Відповідно до наданого позивачем до позовної заяви Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 17.05.2018 №507/0/45-18 (т.I, а.с.35), виданого Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області, нормативно грошова оцінка Земельної ділянки становить 3.3850.269,00 грн.

9.6. Розрахунок розміру безпідставно збережених відповідачем коштів у розмірі орендної плати здійснювався позивачем саме на підставі вищевказаного витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки. При цьому, під час здійснення розрахунків Харківська міська рада також керувалась Порядком нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженого Наказом Мінагрополітки від 25.11.2016 №489, наказом Мінагрополітики від 27.01.2006 №18/15/21/11, рішеннями Харківської міської ради від 27.02.2008 №41/08 та від 03.07.2013 №1209/13.

9.7. Перевіривши розрахунки безпідставно збережених коштів (т.I, а.с.40-42) зі ставкою орендної плати у розмірі 8 % від нормативної грошової оцінки, суд дійшов висновку, що вони є вірними та здійснені відповідно до положень чинного законодавства. Доказів їх невідповідності та/або контррозрахунку матеріали справи не містять.

9.8. Сплата земельного податку відповідачем не звільняє від здійснення плати за землю в належному розмірі. Так, відповідно до п.п.14.1.147 п.14.1 ст.14 ПК України плата за землю обов`язків платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Земельний податок це обов`язків платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (п.п.14.1.72 п.14.1 ст.14 ПКУ). Платниками земельного податку є (1) власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); (2) землекористувачі (п.269.1 ст.269 ПКУ). Відповідач відповідний період не був ні власником Земельної ділянки, ані її землекористувачем. Таким чином відповідач не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку. Тобто, правових підстав для сплати земельного податку у відповідача немає. У зв`язку з цим фактично сплачені суми земельного податку не можуть бути кваліфіковані як належне виконання обов`язків з оплати користування Земельною ділянкою яке виключає стягнення коштів у розмірі утриманої (збереженої) орендної плати.

9.9. Разом з тим суд зауважує, що під час здійснення розрахунку заявленої до стягнення суми Харківською міською радою було враховано відомості, зазначені в листі Головного управління ДПС у Харківській області від 27.04.2020 №9226/9/20-40-04-03-17 (т.I, а.с.37-38) в частині сплати земельного податку за січень-лютий 2020 року в розмірі 14.041,22 грн. Натомість, позивачем не було враховано сплату земельного податку в розмірі 121.745,68 грн, про що позивачем надано письмові пояснення (т.II, а.с. 8-10).

9.10. За таких обставин, суд приходить до висновку, що у відповідача виник обов`язок сплатити позивачу грошові кошти за користування Земельною ділянкою за період з 01.05.2018 по 30.11.2020 в сумі 708.196,40 грн, з врахуванням сплачених відповідачем сум земельного податку. А тому, в даному випадку відсутнє подвійне стягнення з відповідача грошових коштів за користування земельною ділянкою у заявлений до стягнення період без належних правових підстав.

10. ВИСНОВОК СУДУ ПРО ЧАСТКОВЕ ЗАДОВОЛЕННЯ ПОЗОВНИХ ВИМОГ.

10.1. На підставі викладеного вище суд приходить до висновку про те, що між сторонами до статті 1212 ЦК України виникли кондикційні правовідносини в силу яких відповідач зобов`язаний повернути повивачеві кошти збережені ним в результаті несплати орендної плати за фактичне користування Земельною ділянкою належною позивачеві. Сума коштів у вигляді орендної плати збереженої без достатніх правових підстав відповідачем становить 708.196,40 грн.

10.2. Несплата (збереження) відповідачем коштів порушує права позивача адже власником відповідної земельної ділянки в спірний період є територіальна громада м. Харкова в особі позивача. Згідно ст. 206 ЗК України, п.п.14.1.136 п.14.1. ст.14 ПК України власником майна фактично збереженого відповідачем (коштів у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою) також є територіальна громада м. Харкова в особі позивача. Таким чином, утримання (збереження) відповідачем коштів у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою призвело до збільшення (накопичення) цих коштів у відповідача за рахунок їх неодержання позивачем.

10.3. Незалежно від наявності вини в поведінці відповідача, сам факт несплати відповідачем за користування земельною ділянкою, свідчить про втрату позивачем майна, яке у спірних правовідносинах підпадає під категорію виправдане очікування, що є загальновизнаною в т.ч. в практиці Європейського суду з прав людини.

10.4. Наведені вище у рішенні висновки суду повністю спростовують аргументи відповідача, котрі були наведені ними у відзиві на позов.

10.5. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, який зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10.02.2010). Відповідно цьому суд зауважує, що решті аргументів сторін судом також була надана належна правова оцінка, проте вона не наводиться в тексті даного рішення, оскільки ці аргументи з урахуванням характеру справи не мають істотного значення для правильного вирішення даного спору.

10.6. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність у справі достатніх правових та фактичних підстав для часткового задоволення позовних вимог.

11. СУДОВІ ВИТРАТИ.

11.1. Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується статтею 129 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином витрати зі сплати судового збору в розмірі 10.622,95 грн у даній справі покладаються на відповідача, в іншій частині (1.826,18 грн) залишаються за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 20, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВААГРО УКРАЇНА" (61002, м. Харків, вул. Чернишевська, буд. 66, ) на користь Харківської міської ради (61003, м. Харків, майдан Конституції, буд. 7, ) безпідставно збережені кошти в розмірі орендної плати в сумі 708.196,40 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 10.622,95 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суду Харківської області протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 29.04.2021.

Суддя О.В. Бринцев