ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"20" квітня 2021 р. Cправа № 902/1154/20

Суддя Господарського суду Вінницької області Нешик О.С., при секретарі судового засідання Шаравській Н.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом комунальної організації "Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву", м.Вінниця

до комунального підприємства "Олексіївське Кам`яногірська сільська рада", с.Кам`яногірка Жмеринського району Вінницької області

до Кам`яногірської сільської ради Жмеринського району Вінницької області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Станіславчицька сільська рада, с.Станіславчик Жмеринського району Вінницької області

про стягнення 644090,6 грн заборгованості згідно кредитного договору

представники сторін та третьої особи в судове засідання на оголошення вступної та резолютивної частин рішення не з`явилися.

ВСТАНОВИВ :

01.12.2020 на адресу Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява комунальної організації "Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву" про солідарне стягнення з комунального підприємства "Олексіївське Кам`яногірська сільська рада" та Кам`яногірської сільської ради Вінницької області заборгованості в розмірі 644090,60 грн, з яких сума основного боргу - 496000,00 грн, 6% річних - 116944,60 грн, пеня - 31146,00 грн, яка виникла у зв`язку з невиконанням умов договору №05пв-11-1-394 від 18.08.2016.

Ухвалою суду від 01.12.2020 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/1154/20, вирішено її розгляд здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

23.02.2021 судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 25.03.2021.

За результатами судового засідання, 25.03.2021, судом постановлено ухвалу про відкладення розгляду справи на 19.04.2021.

19.04.2021 до суду від третьої особи надійшли письмові пояснення по справі, в яких остання зазначає, що при вирішенні спору покладається на розсуд суду, оскільки позовні вимоги жодним чином не впливають та не можуть вплинути на права та інтереси ради. При цьому третя особа зазначає, що відповідно до додатку 2 рішення Станіславчицької сільської ради Жмеринського району від 14.12.2020 № 15, Станіславчицька сільська рада не приймала, а Кам`яногірська сільська рада не передавала будь-яких зобов`язань які є предметом розгляду даної справи, зокрема суми заборгованості перед позивачем.

На визначену судом дату (19.04.2021) з`явились представники позивача та третьої особи. Відповідачі явку представників до суду не забезпечили, хоча про місце, дату та час його проведення останні повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Відповідно до положення п.3 ч.6 ст.242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

За таких обставин у суду є достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення відповідачів про дату, час та місце судового слухання, але останні не скористалися своїм правом на участь своїх представників у судовому засіданні.

Положеннями ст.178 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Будь-яких письмових заяв і клопотань на день розгляду справи від відповідача щодо відкладення розгляду справи до суду не надійшло.

При цьому суд враховує, що 18.01.2021 до суду надійшов лист, за підписом Гринік В.В., в якому останній повідомив наступне:

"В зв`язку з припиненням роботи комунального підприємства КП "Олексіївське Кам`яногірська сільська рада" в 2018 представника даного господарства представити на засідання суду не можливо. Я, як підписувач гарантійного листа від Кам`яногірської сільської ради колишній сільський голова Гринік В`ячеслав Васильович згідно рішення 1 сесії Станіславчицької сільської ради втратив повноваження. Представляти інтереси Кам`яногірської сільської ради не можу у зв`язку із реорганізацією Кам`яногірської сільської ради згідно ЗУ "Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення території та адміністративних центрів територіальних громад" від 16.04.2020 року".

Дослідивши зміст вказаного листа суд констатує, що згідно відомостей отриманих з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відносно КП "Олексіївське Кам`яногірська сільська рада" запис про припинення вказаної юридичної особи, станом на 19.04.2021, відсутній.

З огляду на вищезазначене суд приходить висновку, що відповідачі належним чином повідомлені про дане судове засідання. Неявка останніх є підставою до розгляду справи за їх відсутності, що передбачено п.1 ч.3 ст.202 ГПК України.

За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами з огляду на приписи ч.9 ст.165 та ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

Під час судового засідання, 19.04.2021, представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити, при цьому представник третьої особи при вирішенні спору покладається на розсуд суду.

Після закінчення судових дебатів суд оголосив про вихід до нарадчої кімнати для прийняття рішення по суті позовних вимог та орієнтовний час повернення - 20.04.2021.

На оголошення вступної та резолютивної частин рішення (20.04.2021) представники сторін та третьої особи в судове засідання не з`явилися.

Таким чином, розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які долучено позивачем до матеріалів справи, судом встановлено наступне.

18.08.2016 між Комунальною організацією "Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву" (далі по тексту також - Фонд, позивач) та Комунальним підприємством "Олексіївське Кам`яногірська сільська рада" (далі по тексту також - Позичальник, відповідач) укладено Кредитний договір №05пв-11-1-394 (далі по тексту також - Договір), відповідно до п.п. 1.1., 1.2. якого Фонд згідно умов цього Кредитного договору зобов`язується надати Позичальнику, а Позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Фонду кредит в сумі 500000,00 грн, яка підлягає поверненню в термін до 18.08.2019 із ціллю: будівництва водогону в с.Олексіївка Жмеринського району, Вінницької області згідно протокольного рішення затвердженої обласної програми "Питна вода" для розвитку підприємницької діяльності з метою надання послуг населенню.

За користування кредитними коштами Позичальник сплачує Фонду 6-ть відсотків річних згідно з Правилами та Методикою (п.2.1 Договору).

Кредит надається відповідно до цільового призначення в сумі, яку визначено в пункті 1.1 цього договору шляхом перерахування коштів на банківський рахунок Позичальника (п.2.2. Договору).

Відповідно до п.2.3. Договору Фонд при наявності коштів надає до 18.09.2016 аванс у розмірі - 150000 грн.

Пунктом 2.3. Договору визначено, що Фонд має право призупинити чи відмовитись від надання кредиту у разі, якщо вказані у заяві відомості дають підстави сумніватися, що кредитні кошти будуть використані Позичальником не за цільовим призначенням.

Заборгованість Позичальником за цим Кредитним договором складається з суми кредиту та відсотків за користування кредитом.

Заборгованість підлягає сплаті Позичальником шляхом здійснення платежу, який відповідає Графіку повернення кредитних коштів.

Платіж зазначений в Графіку повернення кредитних коштів, який є Додатком № 1 до цього Кредитного договору та є його невід`ємною частиною. Даний платіж включає в себе відповідну частину суми кредиту, відсотки за користування кредитом, що підлягають поверненню Позичальником у відповідному платіжному періоді. Нарахування відсотків за користування кредитом починається з дня наступного за днем надання кредиту відповідно до умов цього Договору по день повного повернення кредиту.

Повернення боргу здійснюється в такій послідовності:

- пеня (якщо таке має місце);

- 6 % за користування кредитом;

- частину кредиту.

Спосіб забезпечення виконання зобов`язань: Договір Поруки з Кам`яногірською сільською радою Жмеринського району (п.2.3. Договору).

За прострочування терміну повернення кредиту, згідно графіку повернення кредиту, Позичальник сплачує Фонду пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочення, яка нараховується від не внесеної в строк суми кредиту (п.4.3. Договору).

Цей договір, набуває законної сили з моменту його підписання сторонами та діє до остаточного повернення, наданого Фондом кредиту, сплати відсотків за користування ним, пені (якщо таке має місце) та інших обумовлених договором платежів (п.6.1. Договору).

Додатком № 1 до кредитного договору "Строкове зобов`язання" передбачено наступне:

Сума кредиту - 500 000,00 грн;

Дата початку погашення кредиту - 18.01.2017;

Дата закінчення погашення кредиту - 18.08.2019;

Строк користування кредитом - 3 р.

Строки погашення

№ п/пДата повернення позики Сума кредиту, що підлягає поверненню, грн 6% річних за користування кредитом, грнРазом
118.01.28.04.8.07.8.10.8.01.8.04.8.07.8.10.8.01.18.04.18.07.18.08.9438194
Разом2553042
На виконання умов Договору Фондом перераховано на рахунок відповідача 500000 грн, що підтверджується платіжними дорученнями: №1 від 31.08.2016, №8 від 22.09.2016, №15 від 17.10.2016.

Наданий Позичальнику кредит забезпечений укладеним 18.08.2016 між Комунальною організацією "Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву" (також в подальшому - Фонд) та Кам`яногірською сільською радою Жмеринського району (далі по тексту також - Поручитель) Договором поруки.

Згідно з цим договором Поручитель зобов`язується солідарно відповідати перед Фондом за виконання зобов`язань по кредитному договору №05пв-11-1-394 від 18.08.2016 (а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії Кредитного договору), укладеного між Фондом та КА "Олексіївське Кам`яногірська сільська рада" (Позичальник) за умовами якого Позичальник зобов`язаний в строк до 18.08.2019 забезпечити повернення Фонду кредиту в сумі 500000 грн, сплатити відсотки за використання ним згідно умов, зазначених в Кредитному договору, а також можливу неустойку, штрафи у розмірі і у випадку, передбачених Кредитним договором (а також додатковими угодами до нього).

Відповідно до п.2.1. Договору поруки у випадку невиконання або неналежного виконання обов`язку Позичальником по внесенню платежів по кредитному договору протягом 30 календарних днів з дня настання такого обов`язку, Фонд повідомляє Позичальника (листом або претензією) про необхідність виконання зобов`язань по Кредитному договору.

Пунктом 2.2. Договору поруки передбачено, що у випадку невиконання або неналежного виконання обов`язку Позичальником по внесенню платежів по кредитному договору протягом 60 календарних днів з дня настання такого обов`язку, Фонд повідомляє Поручителя (листом або претензією) про необхідність виконання зобов`язань по Кредитному договору.

Поручитель зобов`язаний сплатити Фонду несплачену Позичальником суму необхідного платежу, протягом 10 календарних днів із дня отримання відповідної письмової вимоги Фонду шляхом перерахування несплаченої Позичальником суми на банківський рахунок Фонду (п.2.3. Договору поруки).

Поручитель несе повну (солідарну) відповідальність за виконання умов Кредитного договору Позичальником (п.3.1. Договору).

Як слідує з матеріалів справи Відповідач 1 сплатив за договором №05пв-11-1-394 від 18.08.2016 - 28727,72 грн, що відображено у виписках по рахунку Фонду, а саме від 16.03.2017 на суму 7500,00 грн, від 04.09.2017 на суму 7000,00 грн, від 10.12.2018 на суму 14 227,72 грн.

Вказані кошти у відповідності до умов п. 2.3 Договору спрямовані позивачем на погашення: пені у розмірі 14 227,72 грн, 6% річних у розмірі 10500,00 грн та основного боргу в розмірі 4000,00 грн.

Таким чином, починаючи з 19.01.2017 у Відповідача 1 виникла прострочена заборгованість по сплаті суми кредиту та 6% за користування ним, а саме станом на момент звернення до суду (25.11.2020) позивачем визначено її суму у розмірі 644 090,60грн, з яких: сума основного боргу - 496000,00 грн, 6% річних - 116944,60 грн, пеня - 31146,00 грн.

05.11.2020 позивач звернувся до відповідачів з претензіями про здійснення погашення заборгованості в сумі 643574,60 грн.

Поряд з тим, відповідачі на вказані претензії не відреагували, заборгованість не сплатили, що зумовило звернення позивача з даним позовом до суду.

З огляду на викладене суд дійшов наступних висновків.

Згідно із п.3 ч.1 ст.174 Господарського кодексу України (далі по тексту також - ГК України) господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

У відповідності до ст.345 ГК України кредитні операції полягають у розміщенні банками від свого імені, на власних умовах та на власний ризик залучених коштів юридичних осіб (позичальників) та громадян. Кредитними визнаються банківські операції, визначені як такі законом про банки і банківську діяльність. Кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов`язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Згідно ст.1054 Цивільного кодексу України (далі по тексту також - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У відповідності до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з приписами ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна зі сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

В силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

З урахуванням встановлених обставин суд приходить до переконливого висновку про наявність факту порушення відповідачем прав позивача, для захисту яких останній звернувся з даним позовом до суду, так як матеріалами справи підтверджено факт надання позивачем кредиту відповідачу та відсутність повного та своєчасного повернення кредитних коштів і сплати процентів зі сторони Позичальника у відповідності до умов Договору.

Виходячи з викладеного, суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача 496000,00 грн основного боргу правомірними та обґрунтованими, з огляду на що задовольняє їх в повному обсязі.

Щодо заявлених позивачем до стягнення з відповідача 116944,60 грн 6 % річних за користування кредитними коштами суд зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до змісту п.2.1. Договору за користування кредитними коштами Позичальник сплачує Фонду відсотки в розмірі 6 % (шести) відсотків річних.

При цьому суд зауважує, що сторонами у тексті кредитного договору погоджено термін кредитування: з 18.01.2017 по 18.08.2019.

Як слідує з розрахунку заборгованості, долученого позивачем до позовної заяви, останнім здійснено нарахування 6% річних згідно визначеного в додатку № 1 до Договору графіку погашення кредиту та додатково за період з 19.08.2019 - 25.11.2020.

Надаючи оцінку вказаному розрахунку суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі № 44/9519/12 відійшла від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02.12.2015 у справі №6-249цс15, в якому суд вказував, що проценти за кредитом і пеня за процентами підлягають стягненню з відповідача у межах позовної давності, обчисленої за 3 роки (для процентів) й рік (для пені) до дня звернення до суду.

Натомість Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Також Велика Палата ВС наголосила на тому, що в охоронних правовідносинах права та інтереси кредитора забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочки виконання грошового зобов`язання. Таким чином, період правомірного користування коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування супроводжується нарахуванням процентів у порядку та розмірі, що визначені у кредитному договору, а у разі прострочки позичальником виконання зобов`язань зі своєчасного повернення кредиту права кредитора захищаються шляхом нарахування процентів річних, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України.

У постанові від 04.02.2020 у справі №912/1120/16 Велика Палата ВС також зазначила, що регулятивна норма ч.1 ст.1048 ЦК України і охоронна норма ч.2 ст.625 Кодексу не можуть застосовуватись одночасно.

Зазначені правові висновки були враховані у постановах Верховного Суду від 17.02.2021 у справі № 383/869/14, від 10.02.2021 у справі №331/3410/16-ц, від 30.06.2020 у справі №717/1223/17-ц.

При цьому судом враховано, що в пункті 2.3. Договору сторони узгодили, що нарахування відсотків за користування кредитом починається з дня наступного за днем надання кредиту відповідно до умов цього Договору по день повного повернення кредиту.

Зміст вказаного пункту Договору дублює положення абз.2 ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України.

Так, в постанові від 04.02.2020 у справі №912/1120/16 Велика Палата Верховного Суду підсумувала, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Таким чином, оскільки сторонами визначено кінцевий строк погашення кредиту, в тому числі дату внесення останнього платежу по сплаті 6% річних - 18.08.2019, з 20.08.2019 (враховано положення ч.5 ст.254 ЦК України) Позичальник вважається таким, що прострочив виконання вказаного грошового зобов`язання.

З огляду на викладене, вимоги позову в частині стягнення відсотків за користування кредитними коштами підлягає задоволенню частково у межах строку кредитування та із врахуванням узгодженого в Додатку №1 до Договору розміру - по 18.08.2019 в сумі 49042,00 грн.

Також судом розглянуто вимогу позивача про стягнення з відповідача 31 146,00 грн пені, за результатами чого суд дійшов наступних висновків.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Слід зазначити, що у відповідності до п.3 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України та ст.230 Господарського кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

У відповідності до ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Сторонами в пункті 4.2. Договору узгоджено міру відповідальності за прострочення терміну повернення кредиту, а саме: сплату пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення.

Відповідно до п.1.12. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013 господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Так, відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Наведеною нормою передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається із дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконано, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Отже, встановивши розмір, термін і порядок нарахування штрафних санкцій за порушення грошового зобов`язання, законодавець передбачив також і право сторін врегулювати ці відносини у договорі. Тобто сторони мають право визначити у договорі не лише інший строк нарахування штрафних санкцій, який обчислюється роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 Цивільного кодексу України), а взагалі врегулювати свої відносини щодо нарахування штрафних санкцій на власний розсуд (частина третя статті 6 Цивільного кодексу України), у тому числі, мають право пов`язувати період нарахування пені з вказівкою на подію, яка має неминуче настати (фактичний момент оплати). Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 21.06.2017 зі справи № 910/2031/16 та Верховного Суду від 10.04.2018 зі справи № 916/804/17.

В той же час, сторони не можуть змінювати визначеної ч.6 ст.232 Господарського кодексу України дати, з якої починається перебіг строку нарахування пені, - день, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.09.2020 у справі №916/1777/19.

З долученого до матеріалів справи розрахунку слідує, що позивачем здійснено нарахування пені за період з 25.05.2020 по 25.11.2020 (останні шість місяців) відносно загальної суми заборгованості, яка складається з окремих платежів, які підлягали сплаті у різний період часу, що не узгоджується із викладеними вище законодавчими положеннями. При цьому сторонами у Договорі не обумовлено збільшення строку нарахування пені, який встановлений ч.6 ст.232 ГК України.

Таким чином, оскільки періоди протягом яких законом встановлена можливість нарахування пені за невиконання зобов`язань по сплаті кредиту відносно узгоджених платежів, в тому числі останнього - 18.08.2019 (з 20.08.2019 по 19.02.2020), виходять за межі визначені позивачем (з 25.05.2020 по 25.11.2020) суд відмовляє в задоволенні вказаної вимоги позивача.

Враховуючи, що позов пред`явлено про солідарне стягнення заборгованості з боржника та поручителя, судом при прийнятті рішення враховано наступні норми матеріального права.

Згідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, у тому числі порукою.

Статтею 553 ЦК України унормовано, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Згідно зі ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За приписами ст.543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

З викладеного слідує, що оскільки зобов`язання позичальника - комунального підприємства "Олексіївське Кам`яногірська сільська рада" перед позивачем не виконані, отже поручитель - Кам`яногірська сільська рада Жмеринського району Вінницької області як солідарний боржник відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу та процентів.

Таким чином, вимоги позивача про солідарне стягнення з відповідачів основного боргу та відсотків за користування кредитом є обґрунтованими.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідачі під час розгляду справи не надали суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у них обов`язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.

З огляду на вищевикладене, оцінивши подані докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України: витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, підлягають стягненню з відповідачів пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 7, 8, 13, 14, 18, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути солідарно з комунального підприємства "Олексіївське Кам`яногірська сільська рада" (вул.Кооперативна, 12, с.Кам`яногірка, Жмеринський район, Вінницька обл., 23163, ) на користь комунальної організації "Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву" (вул.Замостянська / пр.Коцюбинського, 26/58, м.Вінниця, 21009, ) 496000,00 грн - основної заборгованості; 49042,00 грн - 6% річних.

3. Стягнути солідарно з Кам`яногірської сільської ради Жмеринського району Вінницької області (вул.Кооперативна, 12, с.Кам`яногірка, Жмеринський район, Вінницька обл., 23163, ) на користь комунальної організації "Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву" (вул.Замостянська / пр.Коцюбинського, 26/58, м.Вінниця, 21009, ) 496000,00 грн - основної заборгованості; 49042,00 грн - 6% річних.

4. Стягнути з комунального підприємства "Олексіївське Кам`яногірська сільська рада" (вул.Кооперативна, 12, с.Кам`яногірка, Жмеринський район, Вінницька обл., 23163, ) на користь комунальної організації "Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву" (вул.Замостянська / пр.Коцюбинського, 26/58, м.Вінниця, 21009, ) 4087,82 грн - судового збору.

5. Стягнути з Кам`яногірської сільської ради Жмеринського району Вінницької області (вул.Кооперативна, 12, с.Кам`яногірка, Жмеринський район, Вінницька обл., 23163, ) на користь комунальної організації "Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву" (вул.Замостянська / пр.Коцюбинського, 26/58, м.Вінниця, 21009, ) 4087,82 грн - судового збору.

6. В позові в частині стягнення 31146,00 грн пені та 67902,60 грн 6% річних - відмовити.

7. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

8. Копію рішення суду надіслати згідно переліку рекомендованими листами, а також на наступні електронні адреси: представника позивача ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), третьої особи ().

9. Примірник повного судового рішення надіслати згідно переліку рекомендованими листами з повідомленням про вручення поштових відправлень.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст. 256, 257 ГПК України). Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 30 квітня 2021 р.

Суддя Нешик О.С.

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2 - відповідачу - І (вул.Кооперативна, 12, с.Кам`яногірка, Жмеринський район, Вінницька обл., 23163);

3 - відповідачу - ІІ (вул.Кооперативна, 12, с.Кам`яногірка, Жмеринський район, Вінницька обл., 23163)