УХВАЛА

29 квітня 2021 року

м. Київ

Справа № 922/3476/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Баранець О. М. - головуючий, Кондратова І.Д., Мамалуй О.О.,

за участю секретаря судового засідання Низенко В. Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Фізичної особи-підприємця Садикова Шавкатджона Ухтамджоновича

на рішення Господарського Харківської області

у складі судді Лаврової Л.С.

від 23.12.2020

та на постанову Східного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Гетьман Р.А., Дучал Н.М., Склярук О.І.

від 10.02.2021

у справі за позовом Фізичної особи-підприємця Садикова Шавкатджона Ухтамджоновича

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Тайгер»

2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Імпфант Форту Плюс»

про визнання договору поновленим

та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «САНАМ ЛАУРІ ДАРВАЗА»

третя особа на стороні третьої особи із самостійними вимогами - Товариство з обмеженою відповідальністю «Імпфант Форту Плюс»

третя особа на стороні третьої особи із самостійними вимогами - Товариство з обмеженою відповідальністю «Тайгер»

до Фізичної особи-підприємця Садикова Шавкатджона Ухтамджоновича

про усунення перешкод у користуванні орендованим майном

за участю представників:

від позивача: Головко А.І., Шафоростов В.О.,

від відповідача-1: не з?явилися,

від відповідача-2: не з?явилися,

від третьої особи із самостійними вимогами: Богомазов П.С., Протас О.М.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

Фізична особа - підприємець Садиков Шавкатджон Ухтамджонович звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Імпфант Форту Плюс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Тайгер», у якому просив визнати поновленим на той самий строк та на тих самих умовах договір оренди нерухомого майна за номером правочину 4112304 від 13.09.2010, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жиляєвою Н.В., а саме до 13.09.2030 включно.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що зі спливом більше 1 місяця з дня припинення строку дії договору оренди від власників об`єкта оренди в особі Фізичної особи - підприємця Сіддіка Хваджи Хафізулли та Товариства з обмеженою відповідальністю «Імпфант Форту Плюс» не надходило жодних заперечень проти користування позивачем майном чи про витребування об`єкту оренди з користування, що свідчить про їх «мовчазну згоду» щодо продовження дії договору, а тому позивач вважає, що за відсутності заперечень відповідача-2 щодо подальшого користування об`єктом оренди впродовж місячного строку після закінчення строку дії договору, договір підлягає визнанню судом таким, що переукладений на тих самих умовах та на той самий строк.

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «САНАМ ЛАУРІ ДАРВАЗА» () звернулося до господарського суду з позовом до Фізичної особи-підприємця Садикова Шавкатджона Ухтамджоновича, у якому просило усунути перешкоди в користуванні нежитловими приміщеннями 1-го поверху № 22-а площею 12,7 кв.м., № 22-6 площею 8,8 кв.м., № 26 площею 16,5 кв.м., № 27 площею 186,1 кв.м., № 27-а площею 143,4 кв.м., № 27-6 площею 12,6 кв.м., № XX площею 8,5 кв.м., 2-го поверху № 38 площею 378.2 кв.м., № 39 площею 11,4 кв.м., № 40 площею 8,2 кв.м., № 41 площею 13.3 кв.м., 3-го поверху № 51 площею 378,2 кв.м. в літ «А-3» загальною площею 1177,9 кв.м, що знаходиться в літ «A-З» за адресою: м. Харків, вул. Різдвяна (колишня вул. Енгельса), 24 за договором оренди № 1/2020 від 25.09.2020, шляхом виселення Фізичної особи-підприємця Садикова Шавкатджона Ухтамджоновича та інших осіб з нежитлових приміщень 1-го поверху № 22-а площею 12,7 кв.м., № 22-6 площею 8,8 кв.м., № 26 площею 16,5 кв.м., № 27 площею 186,1 кв.м., № 27-а площею 143,4 кв.м., № 27-6 площею 12,6 кв.м., № XX площею 8,5 кв.м., 2-го поверху № 38 площею 378,2 кв.м., № 39 площею 11,4 кв.м., № 40 площею 8.2 кв.м., № 41 площею 13.3 кв.м., 3-го поверху № 51 площею 378,2 кв.м. в літ «A-З» загальною площею 1177,9 кв.м, що знаходиться в літ «А-3» за адресою: м. Харків, вул. Різдвяна (колишня вул. Енгельса), 24.

В обґрунтування заявлених вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «САНАМ ЛАУРІ ДАРВАЗА» зазначило, що воно є орендарем цих нежитлових приміщень за договором оренди №1/2020 від 25.09.2020, який укладено з власником цих приміщень Товариством з обмеженою відповідальністю «ІМПФАНТ ФОРТУ ПЛЮС» (), якому перешкоджає Фізична особа-підприємець Садиков Ш.У, як колишній орендар цих приміщень.

Короткий виклад обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 13.09.2010 між Фізичною особою - підприємцем Садиковим Ш.У. та Товариством з обмеженою відповідальністю «Тайгер» було укладено договір оренди нерухомого майна, відповідно до п. 1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування (оренду) нежитлові приміщення 1 поверху № 22-а площею 12.7 кв.м, №22-б площею 8,8 кв.м, № 26 площею 16,5 кв.м, № 27 площею 186,1 кв.м, № 27-а площею 143,4 кв.м, № 27-б площею 12,6 кв.м, № XX площею 8,5 кв.м, 2 поверху № 38 площею 378,2 кв.м, № 39 площею 11,4 кв.м, № 40 площею 8,2 кв.м, № 41 площею 13,3 кв.м, 3 поверху № 51 площею 378,2 кв.м, в літ.«A-З» загальною площею 1 177,9 кв.м, що знаходяться за адресою м. Харків, вул. Енгельса, 24.

Пунктом 2.1. цього договору було встановлено строк оренди до 13 вересня 2020 року.

Відповідно до п. 2.1.1 договору оренди нерухомого майна від 13.09.2010 строк оренди може бути продовжений за згодою сторін, про що укладається додатковий договір до цього договору, який з моменту підписання уповноваженими особами та скріплення відбитком печатки орендодавця є його невід`ємною частиною. Орендар має переважне право перед третіми особами на продовження строку оренди.

Відповідно до п. 10.4. договору у випадку зміни власника об`єкту оренди дія цього Договору не припиняється. Новий власник набуває всіх прав та обов`язків відповідно до цього договору.

Згідно з інформаційною довідкою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №228156638 з 02.03.2020 власником спірного об`єкта оренди стала фізична особа Сіддік Хваджа Хафізулла.

Згідно з інформаційною довідкою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №228156638 з 09.09.2020 власником об`єкту оренди за спірним договором оренди (нежитлових приміщень 1-го поверху № 22-а площею 12,7 кв.м., № 22-б площею 8,8 кв.м., № 26 площею 16,5 кв.м., № 27 площею 186,1 кв.м., № 27-а площею 143,4 кв.м., № 27-б площею 12,6 кв.м., № XX площею 8,5 кв.м., 2-го поверху № 38 площею 378,2 кв.м., № 39 площею 11,4 кв.м., № 40 площею 8,2 кв.м., № 41 площею 13.3 кв.м., 3-го поверху № 51 площею 378,2 кв.м. в літ «A-З» загальною площею 1177,9 кв.м, що знаходиться в літ «A-3» за адресою: м. Харків, вул. Різдвяна (колишня вул. Енгельса), 24) стало Товариство з обмеженою відповідальністю «ІМПФАНТ ФОРТУ ПЛЮС» ().

Листом б/н від 03.08.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «Тайгер» повідомило Фізичну особу-підприємця Садикова Ш.У., що останній має повернути приміщення з оренди після закінчення дії договору оренди.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ІМПФАНТ ФОРТУ ПЛЮС» звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тайгер» з листом б/н від 14.09.2020, у якому просило повернути йому у користування 25.09.2020 приміщення, для чого зобов`язало Товариство з обмеженою відповідальністю «Тайгер» прийняти з оренди приміщення у Фізичної особи-підприємця Садикова Ш.У.

Листом б/н від 15.09.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «Тайгер» повторно звернулось до Фізичної особи-підприємця Садикова Ш.У. повернути приміщення з оренди та попередило, що неповернення приміщень буде наносити матеріальну шкоду власнику приміщень.

Листом б/н від 28.09.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «Тайгер» вимагало від Фізичної особи-підприємця Садикова Ш.У. повернути приміщення з оренди та попередило, що приміщення належать Товариству з обмеженою відповідальністю «ІМПФАНТ ФОРТУ ПЛЮС» і неповернення приміщень буде наносити матеріальну шкоду власнику приміщень.

У листі б/н від 01.10.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «Тайгер» вимагало від Фізичної особи-підприємця Садикова Ш.У. повернути приміщення з оренди та попередило, що приміщення належать Товариству з обмеженою відповідальністю «ІМПФАНТ ФОРТУ ПЛЮС» і неповернення приміщень буде наносити матеріальну шкоду власнику приміщень.

Короткий зміст рішення та постанови судів попередніх інстанцій

Господарський суд Харківської області рішенням від 23.12.2020, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 10.02.2021 у справі № 922/3476/20, в задоволенні позовних вимог Фізичної особи підприємця Садикова Шавкатджона Ухтамджоновича відмовив.

Задовольнив позовні вимоги третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «САНАМ ЛАУРІ ДАРВАЗА». Товариству з обмеженою відповідальністю «САНАМ ЛАУРІ ДАРВАЗА» (, адреса: 60052, м. Харків, вул. Різдвяна, 24) усунути перешкоди в користуванні нежитловими приміщеннями 1-го поверху № 22-а площею 12,7 кв.м., № 22-б площею 8,8 кв.м., № 26 площею 16,5 кв.м., № 27 площею 186,1 кв.м., № 27-а площею 143,4 кв.м., № 27-б площею 12,6 кв.м., № XX площею 8,5 кв.м., 2-го поверху № 38 площею 378.2 кв.м., № 39 площею 11,4 кв.м., № 40 площею 8,2 кв.м., № 41 площею 13.3 кв.м., 3-го поверху № 51 площею 378,2 кв.м. в літ «А-3» загальною площею 1177,9 кв.м, що знаходиться в літ «A-З» за адресою: м. Харків, вул. Різдвяна (колишня вул. Енгельса) за Договором оренди № 1/2020 від 25.09.2020 року шляхом виселення Фізичної особи - підприємця Садикова Шавкатджона Ухтамджоновича та інших осіб з нежитлових приміщень 1-го поверху № 22-а площею 12,7 кв.м., № 22-б площею 8,8 кв.м., № 26 площею 16,5 кв.м., № 27 площею 186,1 кв.м., № 27-а площею 143,4 кв.м., № 27-б площею 12,6 кв.м., № XX площею 8,5 кв.м., 2-го поверху № 38 площею 378,2 кв.м., № 39 площею 11,4 кв.м., № 40 площею 8.2 кв.м., № 41 площею 13.3 кв.м., 3-го поверху № 51 площею 378,2 кв.м. в літ «A-З» загальною площею 1177,9 кв.м, що знаходиться в літ «А-3» за адресою: м. Харків, вул. Різдвяна (колишня вул. Енгельса).

Стягнув з Фізичної особи - підприємця Садикова Шавкатджона Ухтамджоновича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «САНАМ ЛАУРІ ДАРВАЗА» (Україна, 61011, Харківська обл., місто Харків, вул.Різдвяна, будинок 24, ідентифікаційний код особи 43768651) витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102,00 грн.

Місцевий господарський суд не визнав обґрунтованими посилання Фізичної особи - підприємця Садикова Ш.У. щодо отримання ним заперечень проти пролонгації договору оренди від неналежного наймодавця, оскільки позивач не був обізнаний про зміну власника приміщень до 15.10.2020, а також позивача було повідомлено про заперечення власника нерухомого майна - Товариства з обмеженою відповідальністю «ІМПФАНТ ФОРТУ ПЛЮС» () на пролонгацію договору оренди, та про укладання зазначеним власником іншого договору оренди на спірні нежитлові приміщення з Товариством з обмеженою відповідальністю «САНАМ ЛАУРІ ДАРВАЗА» у спосіб, що не суперечить вимогам статті 764 Цивільного кодексу України (висновок Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 року по справі № 910/419/19).

Також зазначив, що статтею 764 Цивільного кодексу України не визначено спосіб надання заперечень щодо пролонгації договору оренди. Такий спосіб було передбачено законодавцем в подібних правовідносинах оренди землі. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 року у справі № 313/350/16-ц визначено процедуру надання мовчазної згоди при пролонгації договору оренди в аналогічних правовідносинах оренди землі. Таким чином, процедура надання мовчазної згоди на пролонгацію договору оренди має відбуватися за ініціативи орендаря шляхом направлення відповідного повідомлення орендодавцю, а не за ініціативи орендодавця.

В матеріалах справи відсутні повідомлення позивача про намір скористатися правом пролонгації договору оренди, у той час як матеріали справи містять листи від Товариства з обмеженою відповідальністю «Тайгер» в яких зазначено заперечення наймодавця і власника об`єкту оренди - Товариства з обмеженою відповідальністю «ІМПФАНТ ФОРТУ ПЛЮС», щодо пролонгації договору оренди.

Крім того, пролонгація договору оренди від 13.09.2010 на тих самих умовах прямо порушує принцип економічної доцільності господарської діяльності власника майна, оскільки ціна договору в розмірі 3000,00 гривень в місяць за оренду 1177,9 кв.м нежитлових приміщень є меншою від розміру місячного податку на дану нерухомість в розмірі 4636,01 гривень в місяць за даними відповідача.

Апеляційний господарський суд також зазначив, що враховуючи принцип свободи договору, сторони вільні у визначенні умов договору, що включає в себе право сторін визначати умови продовження строку оренди на власний розсуд.

Відповідно до пункту 2.1.1 договору оренди нерухомого майна від 13.09.2010 строк оренди може бути продовжений за згодою сторін, про що укладається додатковий договір до цього договору, який з моменту підписання уповноваженими особами та скріплення відбитком печатки орендодавця є його невід`ємною частиною. Орендар має переважне право перед третіми особами на продовження строку оренди.

Як свідчать матеріали справи та не заперечується сторонами, нового договору оренди чи додаткової угоди до такого договору сторонами правочину - не укладено. При цьому, жодною із сторін не було здійснено дій щодо укладення додаткового договору до цього договору з метою продовження строку договору оренди. Отже орендні правовідносини між Товариством з обмеженою відповідальністю «Імпфант Форту Плюс» та Фізичною особою - підприємцем Садиковим Ш.У. є припиненими з 13.09.2020.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи

Фізична особа-підприємець Садиков Шавкатджон Ухтамджонович звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Харківської області від 23.12.2020 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 10.02.2021 у справі № 922/3476/20, в якій просив скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Садикова Шавкатджона Ухтамджоновича про визнання договору оренди поновленим. У задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, Товариства з обмеженою відповідальністю «Санам Лаурі Дарваза» відмовити.

Підставою касаційного оскарження судових рішень позивач зазначив пункт 1 абзацу 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України та послався на те, що судами не враховано практику Верховного Суду в подібних правовідносинах щодо застосування положень статті 764 Цивільного кодексу України, викладену в постановах Великої палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19, від 29.09.2020 у справі № 378/596/16-ц (у касаційній скарзі зазначено помилково у справі №378/896/16-ц, справа з таким номером в Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутня), у постановах Верховного Суду від 23.04.2019 у справі № 904/2997/18 (у касаційній скарзі зазначено помилково у справі №904/2997/19, справа з таким номером в Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутня), від 20.01.2021 у справі № 922/1957/19, від 29.04.2020 у справі №906/557/19 (у касаційній скарзі зазначено помилково у справі № 906/559/19, справа з таким номером в Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутня).

28.04.2021 позивачем надіслано пояснення, в яких зазначено що ним були допущені описки при написанні номерів справ, а саме замість справи №378/596/16-ц помилково вказано № 378/896/16-ц та замість № 904/2997/18 було помилково вказано № 904/2997/19, просив врахувати це при розгляді справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Санам Лаурі Дарваза» у відзиві на касаційну скаргу просило залишити її без задоволення, рішення Господарського суду Харківської області від 23.12.2020 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 10.02.2021 у справі № 922/3476/20 залишити без змін.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

Відповідно до частини першої статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Щодо суті касаційної скарги

Касаційне провадження у справі відкрито відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, яка визначає, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Отже, відповідно до положень цих норм касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

Щодо визначення подібності правовідносин, Верховний Суд звертається до правових висновків, викладених у судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду та об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Так, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 27.03.2020 у справі № 910/4450/19 зазначила, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет).

Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (пункт 32 постанови від 27.03.2018 № 910/17999/16 ; пункт 38 постанови від 25.04.2018 № 925/3/17, пункт 40 постанов від 25.04.2018 № 910/24257/16). Такі ж висновки були викладені і в постановах Верховного Суду України від 21.12.2016 у справі № 910/8956/15 та від 13.09.2017 року по справі № 923/682/16.

При цьому, під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19, пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16; пункт 8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/5394/15-г; постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11; постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц).

Проаналізувавши висновки, що викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19, від 29.09.2020 у справі № 378/596/16-ц, у постановах Верховного Суду від 23.04.2019 у справі № 904/2997/18, від 20.01.2021 у справі № 922/1957/19, від 29.04.2020 у справі №906/557/19, суд касаційної інстанції вважає, що вони стосуються правовідносин, які не є подібними з правовідносинами у справі, що переглядається, з огляду на таке.

Предметом спору у справі № 910/719/19 є виселення відповідача - фізичної особи-підприємця в примусовому порядку з державного нерухомого майна - нежитлових приміщень, що перебувають на балансі Національного авіаційного університету.

Відносини оренди рухомого та нерухомого майна державних підприємств, установ та організацій, підприємств, заснованих на майні, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності (далі - підприємства), їх структурних підрозділів, та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в державній та комунальній власності на час вирішення спору у справі № 910/719/19 були врегульовані Законом України від 10 квітня 1992 року № 2269-XII «Про оренду державного та комунального майна», який є спеціальним по відношенню до спірних правовідносин.

У цій справі зроблено висновок, що задовольняючи позов, господарські суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що договір оренди є припиненим відповідно до частини другої статті 26 Закону України від 10 квітня 1992 року № 2269-XII «Про оренду державного та комунального майна», за якою договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Заперечення орендаря з приводу порушення його переважного права та порядку здійснення повідомлення позивачем є безпідставними, а зміст касаційної скарги свідчить про помилкове ототожнення відповідачем правового інституту пролонгації договору оренди нерухомого майна (продовження договору на той же строк і на тих самих умовах), врегульованого положеннями статті 764 Цивільного кодексу України, частини другої статті 17 Закону України від 10 квітня 1992 року № 2269-XII «Про оренду державного та комунального майна», який реалізується внаслідок мовчазної згоди сторін договору, та правового інституту продовження договору оренди на новий строк внаслідок реалізації переважного права добросовісного орендаря (стаття 777 Цивільного кодексу України та частина третя статті 17 зазначеного Закону), сутністю якого є укладення договору оренди на новий строк, а не його автоматичне поновлення.

Натомість у справі, що переглядається, нерухоме майно, що є предметом оренди за договором оренди нерухомого майна від 13.09.2010, належить орендодавцю на праві власності. Тобто, майнові відносини між орендодавцем та орендарем щодо господарського використання цього майна не підпадають під правове регулювання Закону України від 10 квітня 1992 року № 2269-XII «Про оренду державного та комунального майна».

У пункті 10.5 договору оренди від 13.09.2010 сторони також передбачили, що правовідносини сторін, що виникають за цим договором, не регулюються Законом України від 10 квітня 1992 року № 2269-XII «Про оренду державного та комунального майна».

Отже, правовідносини у справі №910/719/19 та у справі № 922/3476/20 не є подібними, так як відрізняються як за предметом та підставами позову, так і за суб?єктним складом та правовим регулюванням спірних правовідносин та обставинами, що встановлені судами.

Предметом спору у справі № 378/596/16-ц є визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок та визнання договорів оренди земельних ділянок поновленими. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у цій справі сформовано висновок, що поновлення договору оренди землі в судовому порядку у передбачений статтею 33 Закону України «Про оренду землі» спосіб, вимагає укладення додаткової угоди між сторонами як єдиної підстави продовження орендних прав і обов`язків на новий строк.

Разом з тим у справі № 922/3476/20 предметом договору оренди є нежитлові приміщення, а не земельна ділянка, тобто підстави позову та матеріально-правове регулювання спірних правовідносин є різними.

Щодо наведеної скаржником постанови Верховного Суду від 23.04.2019 у справі № 904/2997/18, то Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.05.2020 у справі № 910/719/19 відступила від висновку Касаційного господарського суд у складі Верховного Суду, викладеного в постанові від 23.04.2019 у справі № 904/2997/18, зазначивши, що негативні наслідки неодержання орендарем (у тому числі фізичною особою-підприємцем) звернення до нього, якщо таке звернення здійснене добросовісно і розумно, покладаються на орендаря (у тому числі на фізичну особу-підприємця), а факт наявності відповідної заяви орендодавця та доказів її належного надсилання орендарю свідчить про добросовісне звернення орендодавця до орендаря, а відтак і про припинення договірних відносин між сторонами відповідно до приписів чинного законодавства.

Крім того, правовідносини у справі № 904/2997/18 стосувалися дії договору оренди нерухомого майна спільної власності територіальних громад, правове регулювання яких визначалося Законом України «Про оренду державного та комунального майна», тобто правовідносини не є подібними до справи № 922/3476/20.

Аналогічно у справі № 922/1957/19 правовідносини виникли з договору оренди майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Балаклійського району, а у справі №906/557/19 з договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, отже, підстави позову, суб?єктний склад та матеріально-правове регулювання спірних правовідносин у наведених скаржником справах не є подібними до справи № 922/3476/20.

З огляду на викладене, доводи скаржника про неврахування судами попередніх інстанцій при розгляді справи № 922/3476/20 висновків Верховного Суду, викладених у вказаних вище постановах, є безпідставними.

Зважаючи на те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена у пункті 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження, а будь-яких інших підстав касаційного оскарження, передбачених частиною другою статті 287 Господарського процесуального кодексу України, позивач не зазначив та не обґрунтував у поданій касаційній скарзі, Верховний Суд, відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України, дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою Фізичної особи-підприємця Садикова Шавкатджона Ухтамджоновича на рішення Господарського суду Харківської області від 23.12.2020 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 10.02.2021 у справі № 922/3476/20.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 абзацу 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Згідно з частиною другою статті 296 Господарського процесуального кодексу України про закриття касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу.

Керуючись статтями 234, 235, пунктом 5 частини першої, частиною другою статті 296, частиною третьою статті 332 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Фізичної особи-підприємця Садикова Шавкатджона Ухтамджоновича на рішення Господарського суду Харківської області від 23.12.2020 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 10.02.2021 у справі № 922/3476/20.

2. Поновити виконання рішення Господарського суду Харківської області від 23.12.2020 у справі № 922/3476/20.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. Баранець

Судді І. Кондратова

О. Мамалуй