ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2021 р. Справа №909/1225/14(909/758/20)

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді: Матущака О.І.

суддів: Бойко С.М.

Бонк Т.Б.

за участю представників сторін від:

від позивача: Бігун Р.Д. ліквідатор;

апелянта: Созоник В.В. - адвокат за довіреністю б/н від 02.04.2021;

від відповідача-6: Ловас В.О. - особисто

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Аукціонний центр Західний, м. Івано-Франківськ б/н від 29.12.2020

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 18.11.2020, повний текст - 09.12.2020 (Скапровська І.М.)

у справі №909/1225/14 (909/758/20)

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія Люкс в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Бігуна Романа Дмитровича, м.Івано-Франківськ

до відповідачів: 1. Товариства з обмеженою відповідальністю Аукціонний центр Західний, м. Івано-Франківськ

2. ОСОБА_1 , м. Івано-Франківськ

3. ОСОБА_2 , м. Івано-Франківськ

4. ОСОБА_3 , м. Коломия, Івано-Франківська

5. ОСОБА_4 , м.Івано-Франківськ

6. ОСОБА_5 , м. Івано-Франківськ

7. ОСОБА_6 , м. Івано-Франківськ

про визнання недійсними: договору купівлі-продажу майна підприємства банкрута; договорів купівлі- продажу квартир; застосування двосторонньої реституції у визнаних недійсними правочинах,

в межах справи № 909/1225/14

про банкрутство Товариство з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія Люкс

ВСТАНОВИВ:

Суть спору та фактичні обставини справи.

Постановою Господарського суду Івано-Франківської області від 02.07.2015 визнано ТОВ «Будівельна компанія Люкс» банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором арбітражного керуючого Стадника А.Л.

Ухвалою суду від 23.01.2018 усунуто арбітражного керуючого Стадника А.Л. від виконання повноважень ліквідатора банкрута.

Ухвалою суду від 24.04.2018 призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Кулика М.В., а ухвалою від 07.08.2019 його усунуто від виконання таких обов`язків.

17.09.2019 ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Бігуна Р.Д.

Ліквідатор боржника Бігун Р.Д. звернувся до суду з позовом до відповідачів: ТОВ «Аукціонний центр Західний», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання недійсними договорів купівлі - продажу майна (квартир № № 19, 20, 23, 43, 44, АДРЕСА_1 ) та застосування двосторонньої реституції у визнаних недійсними правочинах.

Вказана заява обґрунтована тим, що спірні договори купівлі - продажу майна, укладені за наслідками аукціону з продажу майна підприємства - банкрута, який визнаний недійсним постановою Львівського апеляційного господарського суду від 27.02.2017, прийнято за наслідками перегляду рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 15.12.2016 та його скасування, а відповідно договори необхідно також визнати недійсними.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 18.11.2020 позов задоволено частково, визнано недійсними договори купівлі продажу квартир та застосовано двосторонню реституцію.

Рішення суду мотивоване тим, що аукціон, на підставі якого було укладено договори купівлі-продажу визнано недійсним. При цьому, з огляду на встановлені судом порушення встановленого законодавством порядку підготовки та проведення аукціону відсутні підстави стверджувати про наявність належної волі на вибуття спірного нерухомого майна з власності боржника. За умови вибуття майна з володіння власника не з його волі не має значення питання добросовісності, оскільки за таких обставин майно витребовується і від добросовісного набувача.

В частині відмови у застосуванні наслідків пропуску строку позовної давності, рішення суду обґрунтоване тим, що матеріали справи про банкрутство ТОВ «Будівельна компанія «Люкс» містять достатньо доказів, які свідчать про системне невиконання ухвал суду про витребування документів необхідних для підготовки і подання позову відповідно до ГПК України, ліквідатором боржника, який призначений 17.10.2019, що дає підстави суду стверджувати про наявність поважних причин для пропуску строку позовної давності.

Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу та інших учасників справи.

ТОВ «Аукціонний центр Західний» подано апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, в якій просить скасувати таке рішення, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. У своїй апеляційній скарзі апелянт зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту є неефективним та не призводить до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Скаржник також зазначає, що позивачем порушено строки позовної давності, оскільки у спірних правовідносинах суб`єктом права є саме боржник, а не арбітражний керуючий (ліквідатор), а тому, визначаючи початок перебігу позовної давності, необхідно враховувати, коли про порушене право дізнався або міг дізнатися боржник в особі уповноваженого органу.

Ліквідатором подано відзив на апеляційну скаргу, в якій просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Свої заперечення обґрунтовує тим, що згідно ч.3 ст. 55 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» наслідком визнання результатів аукціону недійсними тягне за собою визнання недійсним укладеного з переможцем договору купівлі-продажу.

Третьою особою ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скасувати рішення місцевого господарського суду, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на пропуск строку позовної давності позивачем.

Третьою оссобою ОСОБА_5 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення про відмову у позові. У відзиві покликається на неможливість застосування до даних правовідносин реституцію, оскільки майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно. Також зазначає про пропуск строків позовної давності позивачем.

Інших клопотань від учасників процесу не надходило.

Оцінка суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

З 21.10.2019 набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства.

Однак, враховуючи те, що спірні договори були укладені у 2017 році, тобто у період дії Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (надалі Закон про банкрутство), суд апеляційної інстанції застосовує вказаний Закон про банкрутство.

Згідно із ч. 3 ст. 55 цього Закону результати аукціону, проведеного з порушенням вимог закону, можуть бути визнані в судовому порядку недійсними. Наслідком визнання недійсними результатів аукціону є визнання недійсним укладеного з переможцем договору купівлі-продажу.

Враховуючи те, що такий договір є правочином у розумінні ЦК України, до застосування підлягають норми ст.ст. 203, 215, 216 ЦК України.

Так, відповідно до абз. 2 ч. 1 статті 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Тобто, наслідком визнання результатів аукціону недійсними та визнання укладеного з переможцем торгів договору купівлі-продажу недійсним є повернення покупця та продавця у первісний стан. Тобто, за загальним правилом, після визнання недійсним аукціону з продажу майна боржника недійсним, майно, продане на такому аукціоні, повинно повернутись у власність боржника.

За викладених обставин та враховуючи те, що апеляційний господарський суду постанові від 27.02.2017 встановив порушення встановленого законодавством порядку продажу майна боржника, вимоги ліквідатора є обґрунтованими.

Водночас, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України потрібно розрізняти початок перебігу позовної давності залежно від виду позовних вимог.

Статтею 92 ЦК України визначено, що дії органу або особи, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, у відносинах із третіми особами розглядаються як дії самої юридичної особи.

Отже, для юридичної особи як сторони правочину (договору тощо) днем початку перебігу позовної давності слід вважати день вчинення правочину, оскільки він збігається із днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права за цим правочином.

За змістом статті 256 ЦК України (поняття позовної давності) позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушено, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права.

Отже положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється і на звернення арбітражного керуючого (ліквідатора) до суду із заявою про захист інтересів боржника.

Застосування позовної давності (в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практики Європейського Суду з прав людини забезпечує в національній системі права виконання принципу верховенства права, складовою частиною якого є правова визначеність.

До спірних відносин застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (статті 256, 257 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 256 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

В основу конструкції ч.1 ст. 256 ЦК України покладено принцип єдності (одинності) суб`єкта, чиї права порушено, тобто носія права, а не іншої особи, у тому числі якій за законом надано повноваження із захисту цього права (у справах про банкрутство цією особою є арбітражний керуючий).

Отже, в разі пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою початок перебігу позовної давності визначається з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

А тому, у разі пред`явлення позову у межах справи про банкрутство як особою, право якої порушене (боржником), так і в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою (арбітражним керуючим) перебіг позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Отже, враховуючи, що ні Закон про банкрутство (положення якого втратили чинність), ні чинний Кодекс України з процедур банкрутства не встановлюють спеціальних норм про позовну давність (у тому числі щодо звернення до суду арбітражного керуючого із заявою про визнання недійсними правочинів, укладених боржником) при визначенні початку перебігу позовної давності у спорі за вимогами боржника/арбітражного керуючого не допускається врахування як обставин (дати) порушення провадження у справі про банкрутство, так і дати призначення (заміни кандидатури) арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора). Отже, до цих правовідносин застосовуються загальні норми позовної давності (вказаної позиції дотримується Верховний Суд у постанові 28.04.2020 у справі №10/5026/995/2012).

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах суб`єктом прав є боржник, а не арбітражний керуючий (ліквідатор), а тому, визначаючи початок перебігу позовної давності у цій справі, необхідно враховувати, коли про порушене право дізнався або міг дізнатись боржник в особі уповноваженого органу.

Отже, враховуючи те, що аукціон з продажу спірних квартир визнано недійним постановою Львівського апеляційного господарського суду 27.02.2017, при проголошенні якої була уповноважена особа боржника арбітражний керуючий - ліквідатор ОСОБА_7 , з наступного дня почав перебігати строк позовної давності для боржника та відповідно його уповноважених осіб.

А тому, висновок суду першої інстанції про те, що строк позовної давності за оскаржуваними правочинами пропущено з поважних причин, оскільки новопризначеному арбітражному керуючому (дата призначення 17.10.2019) було недостатньо документів для подання відповідного позову, які витребовувались судом, є безпідставними та суперечать вищезазначеному принципу застосування позовної давності.

Приписами ч.ч. 3, 4, 5 ст. 267 ЦК України встановлено, якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму Цивільного кодексу України).

Водночас позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але, враховуючи право позивача згідно за приписом ч.5ст .267 ЦК України отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк було пропущено з поважних причин. Це також випливає із загального правила, встановленого ст. 74 ГПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести відсутність об`єктивних перешкод для своєчасного звернення позивача з вимогою про захист порушеного права.

Всупереч вищезгаданим нормам, арбітражним керуючим Бігуном Р.Д. не наведено поважності причин пропуску строку позовної давності, а зазначені судом підстави для її поновлення невиконання ухвал суду після 17.10.2019 є необґрунтованими.

Таким чином, з огляду на обов`язок суду при вирішенні питання про поважність причин пропуску позовної давності при зверненні за захистом порушеного права у спорі, стороною якого є боржник, що вирішується у справі про банкрутство, виходити з їх об`єктивного, а не суб`єктивного характеру (тобто з обставин, які підтверджують ці причини та вказують на існування об`єктивної перешкоди для боржника своєчасно звернутися за захистом порушеного права), суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зміна арбітражного керуючого та відсутність достатньої кількості документів, на його думку, не може свідчити про об`єктивність перешкоди для заявника звернутись за захистом порушеного права у межах позовної давності, а відповідно і бути поважною причиною (причинами) пропуску цього строку.

Одночасно колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 98 Закону про банкрутство під час реалізації своїх прав та обов`язків арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) зобов`язаний діяти добросовісно, розсудливо, з метою, з якою ці права та обов`язки надано (покладено), обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на підставі, у межах та спосіб, що передбачені Конституцією та законодавством України про банкрутство.

Згідно ч.1 ст. 21 Кодексу з процедур банкрутства арбітражні керуючі несуть за свої дії та бездіяльність цивільно-правову, адміністративну, дисциплінарну та кримінальну відповідальність у порядку та обсягах, встановлених законом.

Приписами ст. 25 вказаного Кодексу передбачено, що шкода, заподіяна особі внаслідок незаконних дій арбітражного керуючого, відшкодовується відповідно до закону.

Шкода, заподіяна особі внаслідок неумисних дій або помилки арбітражного керуючого, відшкодовується за рахунок страхової виплати.

Шкода, заподіяна особі внаслідок умисних дій чи бездіяльності арбітражного керуючого, відшкодовується арбітражним керуючим.

З аналізу вищевикладених норм виливає, що у процедурі банкрутства майно боржника вибуває з володіння власника (органу управління боржником) в момент введення ліквідаційної процедури та з призначення ліквідатора до нього переходять права органу управління боржником.

Вибуття майна з володіння власника (банкрута) відбувається не за його волевиявленням, а в силу прямої вказівки спеціального закону. Обмежуючи таким чином права власника на володіння майном, законодавець одночасно зобов`язує ліквідатора діяти добросовісно, розсудливо, обґрунтовано, у межах та у спосіб що передбачені Конституцією та законодавством про банкрутство.

Отже, визнання в судовому порядку недійсним правочину з продажу майна боржника у ліквідаційній процедурі очевидно підтверджує вихід ліквідатора за межі принципів добросовісності та законності, передбачених Законом про банкрутство, та означає порушення ним тих повноважень розумного власника, якими наділив його законодавець в момент введення ліквідаційної процедури.

При цьому, суд апеляційної інстанції також зазначає, що в разі порушення прав банкрута та його кредиторів вчиненням продажу спірних квартир, поновлення такого порушеного права в даному випадку має відбуватись іншим шляхом - покладенням відповідальності на особу, яка допустила відповідні порушення, зокрема, поданням позову про відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 277 ГПК України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що суд першої інстанції здійснив неправильне тлумачення норм матеріального права.

А тому, рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню.

Відповідно ст.ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню.

Судові витрати.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи задоволення апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 8 644,95 грн необхідно стягнути з відповідачів на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 11, 13, 74, 129, 269, 270, 275, 277, 281- 284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Аукціонний центр Західний», м. Івано-Франківськ задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 18.11.2020 скасувати, прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

3. Стягнути (відшкодувати згідно з ч.2 ст. 133 Кодексу України з процедур банкрутства) з боржника Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Люкс» (76014 м. Івано-Франківськ, вул. Є.Коновальця, 70/14 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Аукціонний центр Західний» (76018 м. Івано-Франківськ, вул. незалежності, 16 ) 6306,00 грн судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок оскарження постанови у справах про банкрутство передбачено ГПК України з урахуванням особливостей Кодексу України з процедур банкрутства.

Справу повернути до місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлений і підписаний 28.04.2021

Головуючий суддя О.І. Матущак

Судді Т.Б. Бонк

С.М. Бойко