УХВАЛА

про повернення позовної заяви

м. Київ

23.04.2021Справа № 910/4411/21

Суддя Господарського суду міста Києва Бойко Р.В., розглянувши позовну заяву третьої особи із самостійними вимогами щодо предмета спору - Товариства з обмеженою відповідальністю "ВГО Груп" у справі №910/4411/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Біг Київ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Монолітбуд-2001"

про стягнення 372 380,15 грн.,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Біг Київ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Монолітбуд-2001" про стягнення 372 380,15 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на виконання своїх зобов`язань за Договором субпідряду №П.210319/1 від 21.03.2019 та Додатковою угодою №1 від 14.06.2019 до нього було виконано роботи загальною вартістю 5 294 547,73 грн., в той час як відповідачем оплачено вказані роботи частково, у зв`язку з чим у Товариства з обмеженою відповідальністю "Монолітбуд-2001" виникла заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Біг Київ" у розмірі 372 380,15 грн., яку позивач просить стягнути в судовому порядку.

21.04.2021 (вх. №6453/21 від 21.04.2021) електронною поштою до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "ВГО Груп" надійшла копія позовної заяви в якості заяви третьої особи із самостійними вимогами щодо предмету спору у справі №910/4411/21, в якій заявник просить стягнути з Товариством з обмеженою відповідальністю "Біг Київ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВГО Груп" суму неустойки за порушення строків (терміну) виконання робіт, передбачених договором субпідряду, у розмірі 1 416 818,85 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю "ВГО Груп" вказує, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Біг Київ" було порушено строки виконання взятих на себе за Договором субпідряду №П.210319/1 від 21.03.2019 та Додатковою угодою №1 від 14.06.2019 до нього зобов`язань з проведення будівельних робіт, у зв`язку з чим існують правові підстави для нарахування неустойки за прострочення виконання таких робіт, сума якої становить 1 416 818,85 грн.

Одночасно з цим, через відділ діловодства суду в паперовому вигляді надійшов оригінал наведеної заяви (вх. №6505/21 від 22.04.2021), у зв`язку з чим суд вважає за доцільне їх розглядати як єдиний процесуальний документ.

Дослідивши подані матеріали, суд дійшов до висновку, що вказаний позов третьої особи з самостійними вимогами не підлягає прийняттю до розгляду, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін. Про прийняття позовної заяви та вступ третьої особи у справу суд постановляє ухвалу.

Згідно із ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України до позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, в якій відкрито провадження, застосовуються положення статті 180 цього Кодексу.

Положеннями частин 1, 2 ст. 180 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

При цьому, згідно з ч. 6 ст. 180 Господарського процесуального кодексу України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої цієї статті, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

У рішенні від 19.06.2001 у справі "Креуз проти Польщі" Європейський суд з прав людини зазначив, що "право на суд" не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх "цивільних прав та обов`язків", пункт 1 статті 6 залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети, але в той час, коли Договірні держави мають можливість відхилення від дотримання вимог Конвенції щодо цього, остаточне рішення з дотримання вимог Конвенції залишається за Судом.

З огляду на викладені положення вбачається, що право подати до однієї або декількох сторін позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, для його спільного розгляду з первісним позовом не є абсолютним. Зазначене право може бути реалізовано за умови дотримання загальних правил подання позовів, а також правил пред`явлення позовів третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, встановлених процесуальним законодавством.

Так, на відміну від зустрічного позову, який повинен бути лише взаємопов`язаним з первісним, позовна заява третьої особи відповідно до положень частини 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України має містити самостійні вимоги саме щодо предмету спору у справі. При цьому, під предметом спору слід розуміти матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.

Тобто, вимога третьої особи, спрямована на будь-що поза предметом спору між позивачем та відповідачем, не може бути визнана вимогою третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору.

Аналогічне тлумачення наведених норм викладено в постанові Верховного Суду від 12.02.2019 у справі №916/1743/18.

В даному випадку, предметом спору у справі є вимога субпідрядника до генпідрядника про стягнення заборгованості з оплати виконаних за Договором субпідряду №П.210319/1 від 21.03.2019 та Додатковою угодою №1 від 14.06.2019 робіт, в той же Товариство з обмеженою відповідальністю "ВГО Груп" у своїй позовній заяві заявляє вимогу про стягнення з субпідрядника на його користь, як зацікавленої особи у визначеному вказаним договором статусі, неустойки за прострочення виконання робіт.

Отже, позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ВГО Груп" безпосередньо не спрямована на предмет спору між Товариством з обмеженою відповідальністю "Біг Київ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Монолітбуд-2001", адже зв`язок між вимогами заявника та вимогами позивача є лише опосередкованим (не в залежності обґрунтування їх одним і тим же правочином, однак стосуються різних зобов`язань).

Таким чином, подана Товариством з обмеженою відповідальністю "ВГО Груп" позовна заява не може бути визнана позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, в розумінні частини 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України, а тому у відповідності до приписів ч. 6 ст. 180 вказаного Кодексу підлягає поверненню заявнику.

При цьому, суд звертає увагу заявника, що повернення позовної заяви, поданої з порушенням вимог ст.ст. 49, 180 Господарського процесуального кодексу України, не може вважатися обмеженням доступу до суду, адже відповідна вимога може бути заявлена у самостійному позові.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 180, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "ВГО Груп" позовну заяву (вх. №6453/21 від 21.04.2021; вх. №6505/21 від 22.04.2021) та додані до неї документи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання (23.04.2021) та може бути оскаржена в порядку і строки, визначені положеннями ст.ст. 253-259 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Р.В. Бойко