ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29.04.2021 Справа № 905/369/21

Суддя господарського суду Донецької області Макарова Ю.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження матеріали справи

за позовом: Приватного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь, м.Маріуполь Донецької області,

до відповідача: Акціонерного товариства Українська залізниця, м.Київ, в особі регіональної філії Донецька залізниця, м.Лиман Донецької області, Акціонерного товариства Українська залізниця,

про стягнення збитків у вигляді недостачі вантажу у розмірі 8 485,55грн,

без повідомлення (виклику) учасників справи -,

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство Металургійний комбінат Азовсталь, м.Маріуполь Донецької області, звернулось до господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з Акціонерного товариства Українська залізниця, м.Київ, в особі регіональної філії Донецька залізниця, м.Лиман Донецької області, Акціонерного товариства Українська залізниця збитків, які виникли у зв`язку з незбереженням вантажу при перевезенні у розмірі 8 485,55грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач при перевезенні вантажу по залізничним накладним від 05.09.2020 не забезпечив збереження вантажу, у зв`язку з чим спірні вагони №№56943764, 62008925 прибули з нестачею вантажу, у підтвердження чого посилається на комерційні акти №№463003/104/511 від 13.10.2020, №484809/374 від 08.09.2020.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 01.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/369/21; вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Сторони належним чином повідомлялися про розгляд справи, про що свідчать наявні у матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення.

23.03.2021 на електронну адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву №2022/558 від 19.03.2021, в якому заперечує проти позовних вимог з посиланням на те, що позивачем не доведено втрату спірного вантажу з вини залізниці.

02.04.2021 через канцелярію суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив №01.02.04-2/3 від 29.03.2021 згідно з якою підтримує заявлені позовні вимоги.

Відповідно до ст.248 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч.4 ст.240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи, дослідивши матеріали справи, господарський суд ВСТАНОВИВ:

04.09.2020 ТОВ Збагачувальна фабрика Свято-Варваринська (вантажовідправник) зі станції Удачна Донецької залізниці направила вантажоотримувачу (Приватному акціонерному товариству Металургійний комбінат Азовсталь) на станцію Сартана Донецької залізниці за залізничною накладною №50517929, зокрема, у вагоні №62008925 концентрат вугільний, концентрат вугілля кам`яного для коксування, марка К 0-100 у вологому стані.

При оформленні вказаної залізничної накладної відправником вказано масу вантажу у вагоні №62008925 - 69200кг.

У накладній №50517929 вантажовідправником зазначено, що вантаж маркований катком-ущільнювачем та поперечними смугами 1,5-2м, розміщено і закріплено згідно з п.1-3 гл.14 Додатка 3 до СМГС; насипом.

На станції відправлення вантаж був прийнятий до перевезення без зауважень, іншого не доведено.

Надалі за досильною накладною №45807872 від 05.09.2020, що складена на підставі акту загальної форми №5232, спірний вантаж у вагоні №62008925 з масою вантажу 69200кг був направлений зі станції Пологи Донецької залізниці на станцію Сартана Донецької залізниці.

12.10.2020 ТОВ Збагачувальна фабрика Свято-Варваринська (вантажовідправник) зі станції Удачна Донецької залізниці направило вантажоотримувачу (Приватному акціонерному товариству Металургійний комбінат Азовсталь) на станцію Сартана Донецької залізниці за залізничною накладною №51161438, зокрема, у вагоні №56943764 концентрат вугільний, концентрат вугілля кам`яного для коксування, марка К 0-100 у вологому стані.

При оформленні вказаної залізничної накладної відправником вказано масу вантажу у вагоні №56943764 - 69800кг.

У накладній №51161438 вантажовідправником зазначено, що вантаж маркований катком-ущільнювачем та поперечними смугами 1,5-2м, розміщено і закріплено згідно з п.1-3 гл.14 Додатка 3 до СМГС; насипом.

На станції відправлення вантаж був прийнятий до перевезення без зауважень, іншого не доведено.

Надалі за досильною накладною №47031752 від 13.10.2020, що складена на підставі акту загальної форми №5363, спірний вантаж у вагоні №56943764 з масою вантажу 69800кг був направлено зі станції Пологи Донецької залізниці на станцію Сартана Донецької залізниці.

Відповідно до статті 24 Статуту залізниць України залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Згідно з ст.52 Статуту залізниць України на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу у разі, зокрема, прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами.

Так, на станції призначення Сартана Донецької залізниці було здійснено комісійне переважування вагонів: №№56943764, 62008925, за результатами якого складені комерційні акти №463003/104/511 від 13.10.2020, №484809/374 від 08.09.2020, відповідно до яких встановлені наступні обставини.

Комерційним актом №463003/104/511 від 13.10.2020, що складений на підставі актів загальної форми №8654 від 13.10.2020 станції Чаплине, №1371/1П від 13.10.2020, №30402 від 13.09.2020 станції Пологи засвідчено, що у вагоні №56943764 у документі значиться вага 69800кг; фактично при переважуванні виявилось: брутто 89760кг, нетто 67860кг, тара 21900кг, що менше, ніж у документі на 1940кг. При комерційному огляді вагонів було виявлено: вантаж маркований катком-ущільнювачем та поперечними смугами 1,5-2м, не порушено. Завантажений згідно документа п.1-3 гл.14 Додатка 3 до СМГС. Виїмки, заглиблення відсутні, окреслення навантаження без порушень. Розвантажувальні люка зачинені на запірний механізм. Вагон у технічному стані справний. Перевірка маси вантажу була проведена на справних 150т електронних вагах №89 ст.Пологи (повірка 03.09.2020).

Відповідно до п.12 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28 травня 2002 р. №334, якщо при перевірці вантажу, який прибув з актом попутної станції, під час перевірки на станції призначення не буде виявлено різниці між даними акта, складеного на попутній станції, і фактичною наявністю та станом вантажу, багажу або вантажобагажу, то станція в розділі "Є" комерційного акта попутної станції вносить відмітку такого змісту: "Під час перевірки вантажу (багажу, вантажобагажу) різниці проти цього акта не виявлено". Така відмітка засвідчується штемпелем станції і підписами осіб, указаних у пункті 10 цих Правил. Цей акт видається одержувачу на його вимогу, а копія його залишається на станції. Новий акт у цьому разі не складається.

При невідповідності відомостей, указаних в акті попутної станції, фактичним даним, що виявились під час перевірки вантажу, багажу або вантажобагажу, складається новий комерційний акт.

Так, на станції призначення Сартана був заповнений розділ "Є" комерційного акту №463003/104/511 від 13.10.2020 про те, що при переважуванні вантажу різниця проти цього акту не виявлена.

Комерційним актом №484809/374 від 08.09.2020, що складений на підставі акту станції Пологи №463003/70 від 05.09.2020, засвідчено, що у вагоні №62008925 у документі значиться вага нетто - 69200кг, тара 22800кг; фактично при переважуванні виявилось: брутто 88700кг, нетто 22800кг, тара 65900кг, що менше, ніж у документі на 3300кг та більше за ком. акт 1460кг. При комерційному огляді вагонів було виявлено: фактично виїмки, заглиблення відсутні, окреслення навантаження без порушень. Двері, люка зачинені. В технічному відношенні справний. Течі вантажу немає. З моменту прибуття та до комерційного зважування вагон знаходився під охороною агентів ком. Станції та служби безпеки ПрАТ МК Азовсталь з повідомленням ВОХР Маріуполь.

Обґрунтовуючи свої вимоги вказаними комерційними актами, позивач вважає, що відповідач своїх зобов`язань за договором перевезення належним чином не виконав, збереження ввіреного йому вантажу не забезпечив. Вказані обставини стали підставою для звернення з даним позовом.

Оцінюючи подані докази та позиції сторін за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно з ч.5 ст.307 Господарського кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.1 ст.909 Цивільного кодексу України за договором перевезення перевізник зобов`язаний доставити довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язаний сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Стаття 6 Статуту залізниць України визначає, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до Статуту та правил і наданий залізниці разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажів, яка укладається між відправником і залізницею. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезень до станції призначення.

Статтею 12 Закону України "Про залізничний транспорт" та ст.110 Статуту залізниць України передбачено, що залізниці забезпечують збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Матеріалами справи підтверджується, що за залізничними накладними №50517929, №51161438 залізниця прийняла у ТОВ Збагачувальна фабрика Свято-Варваринська (вантажовідправник) вантаж для перевезення і зобов`язалася доставити його на станцію призначення - Сартана Донецької залізниці ПРАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь".

Статтею 920 Цивільного кодексу України закріплено, що у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно з ч.2 ст.924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України Про залізничний транспорт залізниці забезпечують збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Згідно з ч.1 ст. 23 вищевказаного Закону, перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України.

Стаття 110 Статуту залізниць України (далі - Статут) передбачає, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Згідно з ст. 113 Статуту, за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Відповідно до ч.1 ст. 129 Статуту, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Пунктом а) ч. 2 ст. 129 Статуту встановлено, що для засвідчення невідповідності маси і кількості вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах, складається комерційний акт.

Пунктами 5,6 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу затверджених наказом Мінтрансу України № 542 від 20.08.2001 встановлено, що у разі навантаження у вагони відкритого типу вантажів, які містять дрібні фракції, відправник повинен вжити заходів щодо запобігання видуванню або просипанню дрібних часток вантажу під час перевезення, особливо у випадках навантаження вище рівня бортів вагона (із "шапкою"). Такі заходи розроблюються відправником окремо для кожного виду вантажу. Поверхня вантажу у всіх випадках розрівнюється і ущільнюється. Для розрівнювання і ущільнення вантажу відправник може використовувати механізовані установки та інші пристрої. З метою забезпечення збереженості всіх вантажів, що перевозяться у вагонах відкритого типу, на їх поверхню відправником наноситься захисне маркування або застосовується покриття плівкою (емульсією) чи інше закріплення верхнього шару вантажу.

Згідно з ч.1 ст. 31 Статуту, залізниця зобов`язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери.

Відповідно до ч. 3 ст. 32 Статуту залізниць України, відправник зобов`язаний підготувати вантаж з урахуванням його схоронності під час транспортування і здійснювати навантаження з виконанням Технічних умов.

Пунктом 3.8 Роз`яснення Президії Вищого господарського суду України Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею №04-5/601 від 29.05.2002 зазначено, що відповідно до параграфу 1 Технічних умов розміщення та закріплення вантажів на відкритому рухомому складі, правильність розміщення та закріплення вантажів перевіряє залізниця.

Відповідно до п. 3.19 Роз`яснення Президії Вищого господарського суду України Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею №04-5/601 від 29.05.2002 зазначено, що у вирішенні спорів, пов`язаних із збереженням вантажу під час перевезення насипом у вагонах відкритого типу, зокрема, вугілля, необхідно виходити з того, що стаття 111 Статуту звільняє перевізника від відповідальності за втрату та недостачу вантажу, якщо вантаж прибув на станцію призначення у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника за відсутності ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення. Відправник згідно зі статтею 37 Статуту повинен визначити масу вантажу і зазначити її у залізничній накладній. Якщо залізниця використає своє право перевірити правильність даних, зазначених відправником у накладній, та візьме участь у контрольній перевірці маси вантажу, то сама лише ця обставина не є підставою для покладання відповідальності за недостачу вантажу на залізницю, а повинна оцінюватись поряд з іншими обставинами справи. Прибуття напіввагона на станцію призначення з недовантаженням до рівня бортів не свідчить про втрату або розкрадання навалочного або насипного вантажу при перевезенні, оскільки згідно зі статтею 111 Статуту позивач має довести вину перевізника. Залізниця вправі перевіряти дані, зазначені відправником в залізничні накладній, але не зобов`язана перевіряти масу усіх вантажів, які вона приймає до перевезення. Не має також правового значення оцінка того, чи могла залізниця при прийнятті вантажу до перевезення побачити недовантаження у вагоні, оскільки Статут та Правила перевезення не передбачають визначення маси вантажу "на око". До того ж різні вантажі мають різну питому вагу та вологість, внаслідок чого вантаж масою 70 тонн може займати лише третину або половину вагона.

Згідно з абз.4 пункту 28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Мінтрансу України № 644 від 21.11.2000 встановлено що, вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Відповідно до п. 11 Правил видачі вантажів, при передаванні завантажених вагонів і контейнерів сторони зобов`язані зовнішнім оглядом пересвідчитись у справності кузова вагона (контейнера), наявності та цілісності пломб, запірно-пломбувальних пристроїв (ЗПП), відповідності відтиску на них даним, зазначеним у перевізних документах. При перевезенні вантажів на відкритому рухомому складі сторони переконуються у відсутності слідів утрати й пошкодження вантажу.

Відповідно до спірних накладних №50517929 від 04.09.2020, №51161438 від 12.10.2020 вантажовідправником зазначено, що вантаж маркований катком-ущільнювачем та поперечними смугами 1,5-2м, розміщено і закріплено згідно з п.1-3 гл.14 Додатка 3 до СМГС; насипом.

У статті 111 Статуту залізниць України наведено перелік обставин, наявність яких звільняє залізницю від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу згідно з якою залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу, зокрема, у разі, коли вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправника чи без пломб, коли таке перевезення дозволено Правилами, а також якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення.

Згідно ст.26 Закону України "Про залізничний транспорт" обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Відповідно до ст.129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин, зокрема, невідповідності маси вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Факт нестачі за спірним перевезенням матеріалами справи підтверджений, зокрема комерційними актами.

За наслідками дослідження наявних в матеріалах справи доказів не вбачається, що нестача виникла саме під час перевезення. Так, комерційними актами засвідчено, що вантаж прибув на станцію маркований катком-ущільнювачем та поперечними смугами 1,5-2м, без порушень, завантажений згідно документа п.1-3 гл.14 Додатка 3 до СМГС, виїмки, заглиблення відсутні, окреслення навантаження без порушень, розвантажувальні люка зачинені на запірний механізм, в технічному відношенні вагони справні, течі вантажу немає - тобто у тому ж стані, у якому він був прийнятий залізницею до перевезення (без слідів розкрадання чи втрати під час перевезення).

Наведені обставини, за висновком суду, свідчать про відсутність вини залізниці у виникненні недостачі, оскільки відсутні жодні ознаки пошкодження вагону та маркування, доступу до вантажу. Відтак, відсутні підстави покладення відповідальності за виявлену нестачу на перевізника - Донецьку залізницю, як таку, що не забезпечила збереження вантажу пiд час перевезення.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Згідно зі ст.ст.114, 115 Статуту залізниць України, залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі; вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

З частин 1, 2 і 3 ст. 22 Цивільного кодексу України вбачається, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

У відповідності до ст.224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 225 Господарського кодексу України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що особа, яка порушила зобов`язання, несе цивільно-правову відповідальність, зокрема, у вигляді відшкодування збитків.

Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків, необхідна наявність всіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправна поведінка боржника, яка полягає у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов`язання; наявність шкоди (збитки - це грошове вираження шкоди); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина боржника. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода - наслідком протиправної дії.

Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов`язку з відшкодування збитків.

Враховуючи викладене, вимоги до залізниці є безпідставними через відсутність вини перевізника у нестачі.

Згідно ч.1-4 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.86 вказаного Кодексу суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для застосування до відповідача такої міри відповідальності як відшкодування збитків, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність у спірних відносинах вини (протиправної поведінки) відповідача у нестачі вантажу, яка є складовою цивільного правопорушення.

За таких обставин суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ст.ст. 123, 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.12, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 236-238, 247, 252 ГПК України, господарський суд,

В И Р I Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь, м.Маріуполь Донецької області, до Акціонерного товариства Українська залізниця, м.Київ, в особі регіональної філії Донецька залізниця, м.Лиман Донецької області, Акціонерного товариства Українська залізниця про стягнення збитків у вигляді недостачі вантажу у розмірі 8 485,55грн відмовити.

Згідно із ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень ГПК України) протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 29.04.2021.

Суддя Ю.В. Макарова