ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" березня 2021 р. Справа№ 927/592/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Іоннікової І.А.

Скрипки І.М.

секретар судового засідання: Бендюг І.В.,

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 01.03.2021,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Чернігівський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"

на рішення

Господарського суду Чернігівської області

від 07.10.2020 (рішення складено 12.10.2020)

у справі № 927/592/20 (суддя Романенко А.В. )

за позовом Заступника керівника Прилуцької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі позивача Ічнянської міської ради

до Дочірнього підприємства "Чернігівський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області

про припинення договору оренди земельної ділянки шляхом його розірвання,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2020 року Заступник керівника Прилуцької місцевої прокуратури звернувся до Господарського суду Чернігівської області з позовом в інтересах держави в особі Ічнянської міської ради до Дочірнього підприємства "Чернігівський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про припинення шляхом розірвання договору оренди землі від 25.02.2015, укладеного між Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області та ДП "Чернігівський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" щодо земельної ділянки площею 3га, кадастровий номер :04:000:0715, зареєстрований 12.03.2015.

Позов обґрунтовано тим, що спірна земельна ділянка державної форми власності передана 25.02.2015 Головним управлінням Держземагенства у Чернігівській області (правонаступником прав та обов`язків якого є Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області) в строкове оплатне користування на 25 років ДП "Чернігівський облавтодор" ВАТ "Автомобільні дороги України" з метою розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства. В ході проведеної перевірки встановлено, що спірна земельна ділянка використовується орендарем не за цільовим призначенням, а саме для видобутку піщаної суміші шляхом несанкціонованого створення кар`єру, що спричинило порушення структури ґрунту (зняття та перенесення поверхневого шару ґрунту), що є достатньою підставою для дострокового розірвання договору оренди б/н від 25.02.2015 у судовому порядку в силу положень статей 31, 32, 34 Закону України "Про оренду землі", підпункту г) статті 141, статті 143 Земельного кодексу України, статті 651 Цивільного кодексу України та п.37. договору.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та його мотиви

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 07.10.2020 у справі № 927/592/20 позов заступника керівника Прилуцької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Ічнянської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, до Дочірнього підприємства "Чернігівський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про припинення договору оренди земельної ділянки шляхом його розірвання, задоволено повністю.

Припинено шляхом розірвання договір оренди землі від 25.02.2015, укладений між Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області () та Дочірнім підприємством "Чернігівський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" () щодо земельної ділянки площею 3га, кадастровий номер :04:000:0715, зареєстрований 12.03.2015.

За рішенням суду присуджено до стягнення з відповідача на користь Чернігівської обласної прокуратури 2102 грн судового збору.

Суд першої інстанції виходи з наявності достатніх правових підстав для дострокового припинення договору оренди землі від 25.02.2015 шляхом його розірвання, з огляду на те, що матеріалами справи підтверджується факт нецільового використання орендованої земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:0715.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги, письмових пояснень та узагальнення їх доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Дочірнє підприємство "Чернігівський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України звернулося до суду з апеляційною скаргою, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що ДП «Чернігівський облавтодор» являється дорожнім господарством, створеним для ремонту, утримання та експлуатації автомобільних доріг, які в свою чергу являються складовою Єдиної транспортної системи України і задовольняють потреби суспільства в автомобільних пасажирських і вантажних перевезеннях, - отримувало і використовувало спірну земельну ділянку за її цільовим призначенням та з дотримання норм законодавства.

Відповідач посилається на те, що згідно з листа Міністерства екології та природних ресурсів від 09.10.2000 №3516/10/3-10 розробка виїмок ґрунту для потреб реконструкції та ремонту автомобільних доріг може проводитись без спеціальних дозволів на користування. При цьому, робочим проектом передбачалась розробка резерву на глибину до 2,0 метрів. Такі вимоги проекту повною мірою співвідносяться з приписами статті 23 Кодексу України про надра, за якою землекористувачі в межах наданих їм земельних ділянок мають право без спеціальних дозволів та гірничого відводу видобувати корисні копалини місцевого значення, до яких у тому числі належить пісок (постанова КМУ від 12.12.1994 №827) загальною глибиною розробки до двох метрів.

Узагальнені доводи відзивів на апеляційні скарги та заперечень проти пояснень відповідачів

Заперечуючи проти вимог апеляційної скарги, Заступник керівника Прилуцької місцевої прокуратури подав відзив, у якому визнає рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим, таким, що відповідає дійсним обставинам справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, при цьому доводи апеляційної скарги вважає такими, що не спростовують висновків суду, у зв`язку з чим просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення - без змін.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем та третьою особою не було надано відзивів на апеляційну скаргу, що, в свою чергу, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції, відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України.

Явка представників у судове засідання

В судове засідання 01.03.2021 представники позивача та третьої особи не з`явились, про причини неявки суд не повідомляв, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, які містяться в матеріалах справи.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи ( його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (частина третя статті 202 Господарського процесуального кодексу України).

Застосовуючи згідно статті 3 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії»(«Alimentaria Sanders S.A. v. Spain») від 07.07.1989).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

З огляду на викладене, а також враховуючи те, що явка представників учасників справи в судові засідання не була визнана обов`язковою, судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість здійснення розгляду апеляційної скарги у даній справі за відсутності представників позивача та третьої особи, які не скористався своїми правами, передбаченими статтею 42 Господарського процесуального кодексу України.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається з матеріалів справи, наказом Головного управління Держземагентства у Чернігівській області №25-3058/14-14-сг від 14.10.2014 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства ДП "Чернігівський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" на території Андріївської сільської ради Ічнянського району Чернігівської області та надано йому в оренду земельну ділянку площею 3,0000га ріллі (кадастровий номер :04:000:0715) для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, терміном на 25 років. За наказом, земельна ділянка надана для використання за цільовим призначенням, з дотриманням вимог статей 96, 103 ЗК України, та інших нормативно-правових актів.

У подальшому, 25.02.2015 між Головним управлінням Держземагентства у Чернігівській області (орендодавець, правонаступником прав та обов`язків якого є Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області) та Дочірнім підприємством "Чернігівський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (орендарем) укладено договір №б/н (далі - договір), відповідно до пункту 1 якого орендодавець надав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства загальною площею 3,0 га, яка знаходиться на території Андріївської сільської ради Ічнянського району Чернігівської області.

Підставою надання земельної ділянки в оренду є наказ Головного управління Держземагентства у Чернігівській області №25-3058/14-14-сг від 14.10.2014 (п.18 договору).

Згідно з п.2. договору в оренду передається земельна ділянка кадастровий номер :04:000:0715 площею 3,0га, в тому числі інші землі, для використання транспорту та зв`язку - 3,0га.

Земельна ділянка, яка передається в оренду, не має недоліків, що можуть перешкоджати її ефективному використанню (п.6. договору).

Договір укладено на 25 років (п.8. договору).

Пунктами 15., 16. договору сторони обумовили, що земельна ділянка передається в оренду для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства. Цільове призначення земельної ділянки (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель) - землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Пунктом 17. договору передбачено умови збереження стану об`єкта оренди: використання земельної ділянки з дотриманням встановленого цільового призначення, вжиття заходів збереження родючості ґрунтів та щодо зменшення шкідливого техногенного впливу на земельну ділянку.

Інші умови передачі земельної ділянки в оренду: використання земельної ділянки із дотриманням встановленого цільового призначення (п.19. договору).

У п.27. договору передбачено, що орендодавець має право вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням та видом угідь згідно з договором оренди, дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів. У свою чергу, орендар зобов`язаний дотримуватись режиму використання земель згідно цільового призначення та виду угідь (п. 30. договору).

За актом приймання-передачі, складеним за підписом орендодавця та орендаря, що засвідчений печатками юридичних осіб, орендодавець передав, а орендар прийняв у своє володіння та користування земельну ділянку для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства загальною площею 3,0га, яка знаходиться на території Андріївської сільської ради Ічнянського району Чернігівської області, кадастровий номер :04:000:0715.

Земельна ділянка, вказана в п.1. даного акту, за погодженням сторін, надається для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства.

Відповідно до статті 125 Земельного кодекску України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно з інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкту нерухомого майна (витяг 204458951, сформований 17.03.2020) щодо земельної ділянки кадастровий номер :04:000:0715: дата державної реєстрації земельної ділянки 23.01.2014; цільове призначення - для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства; власник - держава в особі Головного управління Держземагентства у Чернігівській області; 12.03.2015 зареєстровано інше речове право на підставі договору оренди землі від 25.02.2015, орендар: ДП "Чернігівський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України", орендодавець: держава в особі Головного управління Держземагентства у Чернігівській області.

За відомостями Державного земельного кадастру (витяг НВ-020, сформований 13.04.2020) земельна ділянка з кадастровим номером :04:000:0715 відноситься до категорії земель: землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення; цільове призначення 12.04 для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства; вид використання земельної ділянки - для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства.

Згідно з наказом Головного укправління Держгеокадастру у Чернігівській області №25-7564/14-18/сг від 27.09.2018 та акту приймання-передачі від 27.09.2018 земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0715 передано в комунальну власність Ічнянської міської об`єднаної територіальної громади в особі Ічнянської міської ради (позивач у справі).

За інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (витяг 220957264, сформовано 20.08.2020) 13.08.2020 проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0715 за Ічнянською міською радою (спірну земельну ділянку передано із державної у комунальну власність).

Як вбачається з матеріалів справи, в межах кримінального провадження №0000174 від 28.11.2018, відкритого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статтею 254 Кримінального кодексу України (за фактом безгосподарського використання земель), Ічнянським ВП Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області зафіксовано (протокол огляду місця події 12.12.2018), що на території земельної ділянки (кадастровий номер :04:000:0715) наявні штучно створені кар`єри, внаслідок видобутку піщаної суміші, що спричинило зміну рельєфу місцевості та порушення структури ґрунту.

Виходячи з положень статей 5, 6 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" здійснення державного контролю за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики в сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, до якого належить Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру, територіальним органом якого є ГУ Держгеокадастр у Чернігівській області (третя особа у справі), що згідно покладних на нього повноважень у тому числі здійснює контроль (нагляд) за цільовим використанням земельних ділянок.

Актами від 19.12.2018 та 19.06.2020 перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом, земельною ділянкою кадастровий номер :04:000:0715, Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області встановлено факт нецільового використання частини цієї земельної ділянки площею 1,6772га, а також самовільного зайняття з суміжних земельних ділянок державної власності площею 0,0713га та 0,6804га, шляхом створення несанкціонованого кар`єру для видобутку піщаної суміші, глибина якого за актом від 19.06.2020 сягає від 1,3м до 2,73м, що спричинило порушення структури ґрунту, котре проявляється в знятті та перенесенні ґрунтового покриву (поверхневого шару ґрунту) без спеціального дозволу, що складовано в відвали по периметру кар`єру. Особу, яка вчинила дане порушення, на момент перевірки не встановлено.

Товарно-транспортні накладні та подорожні листи, складені у вересні 2018 року (копії яких наявні в матеріалах справи), підтверджують факт перевезення піску з кар`єру поблизу с. Томашівка (Андріївська сільська рада Ічнянського району) філіями ДП "Чернігівський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України".

Предметом позову в даній справі є вимога про припинення шляхом розірвання договору оренди землі від 25.02.2015, укладеного між ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області (правонаступник прав та обов`язків ГУ Держземагенства у Чернігівській області) та ДП "Чернігівський облавтодор" ВАТ ДАК "Автомобільні дороги України" щодо земельної ділянки площею 3га, кадастровий номер :04:000:0715, зареєстрований 12.03.2015, з підстав нецільового використання даної земельної ділянки.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Імперативними приписами статті 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та надані заперечення, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши встановлені фактичні обставини справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Предметом перегляду у суді апеляційної інстанції є дослідження обставин наявності/відсутності визначених законом підстав для дострокового розірвання договору оренди землі за фактом нецільового використання орендованої земельної ділянки.

Статтею 2 Земельного кодексу України визначено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з частиною 1 статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Відповідно до частини 4 статті 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або в користування для всіх потреб.

Статтею 792 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Частиною 1 статті 2 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

За статтею 13 цього Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку в володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з пунктом а) частини 1 статті 96 Земельного кодексу України землекористувач зобов`язаний забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її в попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки.

Згідно зі статтею 35 Закону України "Про охорону земель" власники і землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності зобов`язані в тому числі забезпечувати використання земельних ділянок за цільовим призначенням.

Частиною 1 статті 24 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що орендодавець має право вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди.

За дефініцією, наведеною в статті 1 Закону України "Про землеустрій", цільове призначення земельної ділянки - використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою в установленому законодавством порядку.

Відповідно до частини 1 статті 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Відповідно до наказу Державного комітету України із земельних відносин від 23.07.2010 №548 "Про затвердження Класифікації видів цільового призначення земель", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.11.2010 № 1011/18306, до земель секції J відносяться наступні види земель: землі промисловості (розділ 11); землі транспорту (розділ 12); землі зв`язку (розділ 13); землі енергетики (розділ 14); землі оборони (розділ 15).

Так, за вказаним наказом, землі транспорту (12) - це землі, надані підприємствам, установам та організаціям залізничного, автомобільного транспорту і дорожнього господарства, морського, річкового, авіаційного, трубопровідного транспорту та міського електротранспорту для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту і розвитку об`єктів транспорту (в тому числі для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства).

До цієї групи згідно даних Державного земельного кадастру (витяг з якого наявний в матеріалах справи) належить земельна ділянка, яку передано за договором у строкове оплатне користування відповідачу, підгрупа 12.04 - для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства.

Згідно з частиною 1 статті 71 Земельного кодексу України до земель автомобільного транспорту належать землі під спорудами та устаткуванням енергетичного, гаражного і паливороздавального господарства, автовокзалами, автостанціями, лінійними виробничими спорудами, службово-технічними будівлями, станціями технічного обслуговування, автозаправними станціями, автотранспортними, транспортно-експедиційними підприємствами, авторемонтними заводами, базами, вантажними дворами, майданчиками контейнерними та для перечеплення, службовими та культурно-побутовими будівлями й іншими об`єктами, що забезпечують роботу автомобільного транспорту.

До земель дорожнього господарства належать землі, надані в користування під проїзну частину, узбіччя, земляне полотно, декоративне озеленення, резерви, кювети, мости, тунелі, транспортні розв`язки, водопропускні споруди, підпірні стінки, смуги відведення і розташовані в їх межах інші дорожні споруди та обладнання.

До складу земель дорожнього господарства входять також землі, що знаходяться за межами смуг відведення, якщо на них розміщені споруди, що забезпечують функціонування автомобільних доріг, а саме: паралельні об`їзні дороги, паромні переправи, снігозахисні споруди і насадження, протилавинні та протисельові споруди, вловлюючі з`їзди; майданчики для стоянки транспорту і відпочинку, підприємства та об`єкти служби дорожнього сервісу; будинки (в тому числі жилі) та споруди дорожньої служби з виробничими базами; придорожні лісосмуги для захисту доріг і вирощування деревини, в тому числі ділової.

Аналогічна за змістом норма закріплена в статті 31 Закону України "Про транспорт" за якою землі, що знаходяться під автомобільними дорогами загального користування та їх спорудами, надаються дорожнім організаціям у користування відповідно до чинного законодавства.

Частиною 1 статті 20 Земельного кодексу України передбачено, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Як зазначалось вище, на підставі наказу Головного управління Держземагентства у Чернігівській області №25-3058/14-14-сг від 14.10.2014 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства та передано відповідачу в оренду за договором оренди землі від 25.02.2015 (зареєстрованого 12.03.2015) земельну ділянку, кадастровий номер :04:000:0715, за цільовим призначенням: для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства.

Аналогічні відомості, що мають статус офіційних, відносно даної земельної ділянки внесено до Державного земельного кадастру, про що свідчить наявний в матеріалах справи витяг за №НВ-020, сформований станом на 13.04.2020.

Матеріалами справи підтверджується факт нецільового використання спірної земельної ділянки, про що зокрема свідчать акти від 19.12.2018 та 19.06.2020 перевірки дотримання вимог земельного законодавства контролюючого органу - Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, якими зафіксовано створення несанкціонованого кар`єру для видобутку піщаної суміші, глибина якого сягає від 1,3м до 2,73м, що спричинило порушення структури ґрунту, котре проявляється в знятті та перенесенні ґрунтового покриву (поверхневого шару ґрунту) без спеціального дозволу, що складовано в відвали по периметру кар`єру.

У межах кримінального провадження 0000174, відкритого за фактом безгосподарського використання земельної ділянки (стаття 254 Кримінального кодексу України) також встановлено, що на території земельної ділянки (кадастровий номер :04:000:0715) наявні штучно створені кар`єри, внаслідок видобутку піщаної суміші, що спричинило зміну рельєфу місцевості та порушення структури ґрунту.

Наведені обставини відповідачем не спростовано.

Водночас, заперечуючи проти позовних вимог, відповідач посилається на приписи статті 23 Кодексу України про надра, за якою землекористувачі в межах наданих їм земельних ділянок мають право без спеціальних дозволів та гірничого відводу видобувати корисні копалини місцевого значення, до яких у тому числі належить пісок (постанова Кабінету Міністрів України від 12.12.1994 №827) загальною глибиною розробки до двох метрів.

Частиною 1 статті 23 Кодексу України про надра передбачено, що землевласники і землекористувачі в межах наданих їм земельних ділянок мають право без спеціальних дозволів та гірничого відводу видобувати корисні копалини місцевого значення і торф загальною глибиною розробки до двох метрів, а також підземні води (крім мінеральних) для всіх потреб, крім виробництва фасованої питної води, за умови, що обсяг видобування підземних вод із кожного з водозаборів не перевищує 300 кубічних метрів на добу.

Разом з тим, згідно зі статтею 66 Земельного кодексу України до земель промисловості належать землі, надані для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд промислових, гірничодобувних, транспортних та інших підприємств, їх під`їзних шляхів, інженерних мереж, адміністративно- побутових будівель, інших споруд. Надання земельних ділянок для потреб, пов`язаних з користуванням надрами, проводиться після оформлення в установленому порядку прав користування надрами і відновлення земель згідно із затвердженим відповідним робочим проектом землеустрою на раніше відпрацьованих площах у встановлені строки.

Земельні ділянки усіх форм власності та категорій надаються власникам спеціальних дозволів на дослідно- промислову розробку родовищ бурштину, інших корисних копалин загальнодержавного значення та/або видобування бурштину, інших корисних копалин загальнодержавного значення шляхом встановлення земельних сервітутів згідно з межами та строками дії відповідних спеціальних дозволів на користування надрами (із автоматичним продовженням строку дії сервітуту в разі продовження строку дії відповідного спеціального дозволу на користування надрами) без зміни цільового призначення цих земельних ділянок, крім земель природно-заповідного фонду, оздоровчого призначення, рекреаційного призначення, історико-культурного призначення та водного фонду (ч. 4 ст. 67 Земельного кодексу України).

Таким чином, при передачі земельної ділянки в користування ДП «Чернігівський облавтодор» у договорі оренди визначено правовий режим використання земельної ділянки, а саме: експлуатація будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства, а не видобуток корисних копалин - піску, як це установлено під час проведення перевірки та вказано а апеляційній скарзі представника відповідача.

Крім того, як вірно вказано в рішенні суду першої інстанції посилання відповідача на приписи статті 23 Кодексу України про надра не заслуговує на увагу оскільки, положення наведеної норми не надають землекористувачу права використовувати орендовану земельну ділянку всупереч її цільовому призначенню, а матеріалами справи (акт перевірки від 19.06.2020) підтверджується розробка на орендованій земельній ділянці піщаного кар`єру глибиною понад два метри.

При цьому судом враховано, що за частиною 3 статті 23 Кодексу України про надра видобування корисних копалин місцевого значення і торфу з застосуванням спеціальних технічних засобів, які можуть призвести до небажаних змін навколишнього природного середовища, погоджується з місцевими радами, Радою міністрів Автономної Республіки Крим та обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями.

За частинами 1 та 2 статті 168 Земельного кодексу України ґрунти земельних ділянок є об`єктом особливої охорони. Власники земельних ділянок та землекористувачі не мають права здійснювати зняття та перенесення ґрунтового покриву земельних ділянок без спеціального дозволу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику в сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, крім випадків установлених законом.

Розроблення в 2011 році на замовлення відповідача Приватним підприємством "Ареал Плюс" проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки в оренду під розміщення зосередженого резерву ґрунту для ремонту та безперебійного утримання автомобільних доріг не спростовує факт того, що в 2014 році за рішенням повноважного органу ця земельна ділянка передана в оренду відповідача за цільовим призначенням: для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства.

Відповідно до частини 3 статті 31 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Статтею 32 Закону України "Про оренду землі", яка регламентує припинення договору оренди землі шляхом його розірвання, передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 та 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Згідно з частиною 1 статті 24 Закону України "Про оренду землі" орендодавець має право вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди.

Пунктом 27 договору передбачено право орендодавця вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням та видом угідь згідно з договором оренди, дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів.

Пунктом "г" статті 141 Земельного кодексу України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є використання земельної ділянки не за цільовим призначенням.

Згідно з пунктом "а" статті 143 Земельного кодексу України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється в судовому порядку в разі використання земельної ділянки не за цільовим призначенням.

У силу наведених норм на орендаря покладено обов`язок забезпечити цільове використання орендованої земельної ділянки, при цьому, в разі доведення факту нецільового використання даної земельної ділянки, наявні достатні підстави для дострокового припинення орендних правовідносин сторін у судовому порядку за вимогою власника цієї земельної ділянки.

У разі встановлення порушень, передбачених статтею 143 Земельного кодексу України, зокрема, коли земельна ділянка використовується не за цільовим призначенням, визначеним умовами договору, та в спосіб, що суперечить екологічним вимогам, суди мають правові підстави для задоволення вимог про розірвання договору оренди на підставі статті 32 Закону України "Про оренду землі".

Виходячи з аналізу фактичних обставин та матеріалів справи в їх сукупності та керуючись наведеними приписами закону, у даному випадку наявні достатні правові підстави для дострокового припинення договору оренди землі від 25.02.2015 шляхом його розірвання, з огляду на те, що матеріалами справи підтверджується факт нецільового використання орендованої земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:0715.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суд першої інстанції щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розцінюватись як вимога детально відповідати на кожний аргумент апеляційної скарги (рішення ЄСПЛ у справі Трофимчук проти України, № 4241/03, від 28.10.2010 р.).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду Чернігівської області від 07.10.2020 у справі № 927/592/20 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Чернігівський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 07.10.2020 у справі № 927/592/20 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Чернігівської області від 07.10.2020 у справі № 927/592/20 залишити без змін.

Матеріали справи № 927/592/20 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено: 27.04.2021.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді І.А. Іоннікова

І.М. Скрипка