ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.04.2021 року м.Дніпро Справа № 904/5957/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Дарміна М.О., Березкіної О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) сторін апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.01.2021, ухвалене суддею Ліпинським О.В., м. Дніпро, повний текст якого підписаний 25.01.2021, у справі №904/5957/20

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця", м. Дніпро

до Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат", м. Кривий Ріг

про стягнення плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу у розмірі 74 859,60 грн.

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просить стягнути з Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" 74 859,60 грн., з яких: 71 242,56 грн. - плата за користування вагонами, 3 617,04 грн. - збір за зберігання вантажу.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх договірних зобов"язань за договором №ПР/М-16-2/13-425/НЮдч від 24.06.2016 щодо своєчасного забирання вагонів на свою під"їзну колію, що призвело до необхідності затримки вагонів на підходах до станції призначення, коліях станції призначення Грекувата, наслідком чого стало нарахування відповідних платежів (плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу), які відповідачем досі не сплачені.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 25.01.2021 у справі №904/5957/20 позовні вимоги задоволено повністю.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" плату за користування вагонами у розмірі 71242,56 грн., збір за зберігання вантажів в розмірі 3 617,04 грн., витрати зі сплаті судового збору у розмірі 2 102,00 грн.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Приватне акціонерне товариство "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат", в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, нез"ясування обставин справи, зокрема законності дій залізниці по зупиненню вагонів на підходах до станції Грекувата, підставності зупинення вагонів на станції Кривий Ріг-Західний, оскільки вказана станція не є станцією підходу до станції Грекувата, відтак нараховані плата за користування вагонами та збір за зберігання вантажу, нараховані на зупинені вагони на цій станції не підлягають сплаті, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог частково на суму 2514,48 грн плати за користування вагонами.

При цьому в апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що:

- місцевий господарський суд не надав належної оцінки доводам відповідача про те, що затримка вагонів на підходах до станції призначення Грекувата відповідальними працівниками Криворізької дирекції залізничних перевезень виконана з порушенням Правил перевезень вантажів залізничним транспортом України, оскільки на момент затримки спірних вагонів позивачем обмежень, передбачених статтею 29 Статуту Залізниць України, встановлено не було;

- місцевим господарським судом при ухваленні рішення не надано оцінки висновку експертного семантико-текстуального дослідження писемного мовлення №5948 від 26.06.2017 Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. заслуженого професора М.С. Бокаріуса про те, що зокрема станція Кривий Ріг Західний Регіональної філії "Придніпровська залізниця" не є станцією підходу до станції Грекувата;

- місцевим господарським судом безпідставно прийнято до уваги лист Міністерства інфраструктури України від 07.03.2018 №2197/45/10-18, оскільки в останньому абзаці цього листа зазначено, що листи Міністерства інфраструктури України не встановлюють норм права, а мають інформаційний характер;

- з урахуванням того, що затримка одних і тих же вагонів здійснювалась неодноразово, при цьому в деякі періоди на станції були відсутні затримані вагони з вини відповідача, вважає обґрунтованою платою за користування вагонами в сумі 2514,48 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" проти доводів скарги заперечило, вважає рішення законним та обґрунтованим, зауважує, що посилання апелянта на статтю 29 Статуту залізниць України та неправомірність дій залізниці через відсутність запроваджених обмежень є безпідставними, оскільки процедура введення тимчасових обмежень є складною і потребує погодження з Мінтрансом, тому застосовується у виключних випадках, у тому числі і на прохання вантажовласників. Порядок оформлення затримки вагонів на підходах до станції призначення та на станції призначення передбачено пунктами 8-10 Правил користування вагонами і контейнерами, за таких умов відсутня необхідність у запровадженні тимчасових обмежень щодо перевезень в окремі райони у порядку статті 29 Статуту залізниць України.

Позивач звертає увагу, що вина Відповідача у затримках спірних вагонів полягає ще і в тому, що він погодив з третіми особами надходження на його адресу порожніх вагонів у кількості, що перевищує спроможність комбінату до прийому цих вагонів без затримки, а з ініціативою про введення тимчасової заборони на перевезення вагонів на його адресу у зв`язку із скупченням нерозвантажених транспортних засобів на станції Грекувата Придніпровської залізниці Відповідач не звертався.

Доводи апелянта стосовно недотримання рівності в експлуатації власних вантажних вагонів та вагонів інвентарного парку залізниць України не відповідають дійсності і документально не підтверджені скаржником.

Доводи апелянта стосовно не взяття до уваги висновку експертного семантико-текстуального дослідження писемного мовлення № 5948 від 06.06.2017, складеного експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім.. Засл. проф. М.С. Бокаріуса щодо того, що станції Кривий Ріг-Західний, Мусіївка, Гейківка регіональної філії "Придніпровська залізниця" не є станціями підходу до станції Грекувата, та безпідставне посилання суду у своєму рішенні на лист Міністерства інфраструктури України від 07.03.2018 № 2197/45/10-18, позивач вважає хибними, оскільки відповідно до роз"яснення, наведеного в контексті застосування зазначених вище норм, з урахуванням необхідності забезпечення сталої системи безпеки руху поїздів та з метою забезпечення правильного одностайного розуміння та реалізації застосування підстав та порядку видачі наказів про затримку вагонів і контейнерів з вини вантажовласника на підходах до станції призначення та складання актів про затримку вагонів і контейнерів з вини вантажовласника на підходах до станції призначення, "підходами до станції призначення" в зазначеному вище розумінні визначена будь-яка залізнична станція на шляху прямування до станції призначення, на якій затримуються такі вагони та контейнери.

Щодо доводів апелянта про те, що після закінчення дії наказу № 410 від 01.05.2020 - з 4:45 год до 13:00 год 02.05.2020 на коліях станції призначення Грекувата не було скупчення вагонів, однак Позивач за цей час не доставив спірні вагони поїзда № 2166 на адресу Відповідача, продовжував затримувати спірний поїзд на станції Кривий Ріг-Західний, а 02.05.2020 о 13:50 год видав новий наказ № 413 від 02.05.2020, та продовжив нарахування плати за користування вагонами, у зв`язку з чим Відповідач визнає плату за користування вагонами тільки за період затримки на підставі наказу № 410 від 01.05.2020 на станції Кривий Ріг-Західний з 01.05.2020 - 21:23 год до 02.05.2020 - 4:45 год протягом 7 год 22 хв, та відповідно до актів загальної форми № 1430 від 05.05.2020 та № 1434 від 05.05.2020 на коліях станції Грекувата з 05.05.2020 - 7:00 год до 05.05.202 - 12:45 год протягом 5 год 45 хв. Й аналогічне стосується наказу № 415 від 03.05.2020, після закінчення дії якого, на коліях станції призначення Грекувата не було скупчення вагонів, однак Позивач за цей час не доставив спірні вагони поїзда № 2170 на адресу Відповідача, а продовжував затримувати спірний поїзд на станції Кривий Ріг-Західний, і зрештою видав новий наказ про затримку цих же вагонів й продовжив нараховувати плату за користування вагонами, тому Відповідач визнає тільки плату за користування вагонами на підставі наказу № 415 від 03.05.2020 та актів загальної форми № 1490 від 10.05.2020 та № 1492 від 10.05.2020. Позивач з цього приводу пояснює наступне.

Періоди між наказами про затримку вагонів на підходах до станції призначення виникають з технологічних причин: це час між закінченням обробки одного поїзда та виставленням навантаженого маршруту в складі наступного; час, коли колія тимчасово вільна для проведення маневрових робіт та обгону локомотива; час між обробками поїздів.

В період дії спірних наказів на станції призначення Грекувата, коли не було складено актів на підтвердження скупчення вагонів, але колії були зайняті вагонами, які прибували на адресу ПрАТ «Центральний ГЗК» та знаходились під обробкою (комерційний та технічний огляд вагонів сумісно працівниками залізниці та комбінату); під накопиченням вагонів парку УЗ, для передачі на ПрАТ «Центральний ГЗК» під навантаження маршрутом; під обробкою виставлених до перевезення навантажених маршрутів.

Крім цього, залізниця не мала можливості доставити спірні вагони на станцію призначення в період дії спірних наказів коли деякі колії станції ставали вільними, з огляду на те що: згідно технологічного процесу роботи станції поїзний диспетчер дирекції планує роботу на коліях станції, з урахуванням можливості здійснювати обгін локомотива, проведення маневрових робіт, прийняття для відправлення навантажених і порожніх власних вагонів, які ПрАТ «Центральний ГЗК» пред`являє залізниці до перевезення та з урахуванням поїзної обстановки на дільниці, можливість відправлення вагонів, які були затримані першими, якщо відсутні заявки вантажоодержувача; накази на початок і кінець затримок надавались враховуючи наявність (відсутність) затримок в просуванні вагонів, які слідують на адресу підприємства, з метою уникнення заторів на шляху прямування через несвоєчасно забраних вагонів на станції призначення з вини цього підприємства.

Більш того, відправлення поїзда затриманого на підході до станції призначення здійснюється понад складений графік руху поїздів та пов`язане із виконанням цілого ряду технологічних операцій.

Відзив позивачем поданий з пропуском строку встановленого для його подання, втім у п.1 прохальної частини відзиву викладене клопотання про продовження строку на його подачу, яке мотивовано обмеженнями, впровадженими з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), з урахуванням яких на підприємстві встановлений з 01.07.2020 режим неповного (чотириденного) робочого тижня з неробочими днями по понеділках.

Розглянувши вказане клопотання суд вважає можливим його задовольнити, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 113 Господарського процесуального кодексу України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Як встановлено, ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Частинами 1 та 2 ст. 114 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Частинами 1, 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України регламентовано, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду

Таким чином, строк на вчинення певної процесуальної дії судом може бути продовжений або за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, або за ініціативою суду.

Згідно з матеріалами справи, заява позивача про продовження строку на вчинення відповідної дії подана поза межами встановленого строку, отже, не може бути задоволена.

Втім, з власної ініціативи суд вважає можливим строк для надання позивачем відзиву на апеляційну скаргу продовжити, з урахуванням наступних обставин.

Так, відповідно до наказу №165/Н від 29.04.2020 для працівників Регіональної філії "Придніпровська залізниця" АТ "Українська залізниця" з п"ятиденним робочим графіком на тиждень, з двома вихідними днями встановлено режим роботи неповного (чотириденного) робочого тижня, починаючи з 01.07.2020 та до скасування.

17.07.2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 18.06.2020 № 731-IX, яким пункт 4 розділу X "Прикінцеві положення" ГПК України викладено у новій редакції, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Таким чином, через обмеження впроваджені з карантином позивач не мав об"єктивної можливості подати відзив на апеляційну скаргу вчасно, в зв"язку з чим, колегія суддів вважає можливим продовжити позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 23.03.2021.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 24.02.2021 (суддя Іванов О.Г.) апеляційну скаргу відповідача залишено без руху з підстав не подання доказів оплати судового збору у встановленому порядку та розмірі (3153,00 грн), з наданням апелянту строку на усунення недоліків скарги.

02.03.2021 від скаржника до суду надійшло клопотання про усунення недоліків скарги з долученим до нього платіжним дорученням № від 11.02.2021 про сплату 3153,00 грн належного до сплати судового збору.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.03.2021 (колегія суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Дармін М.О., Березкіна О.В.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.01.2021 у справі №904/5957/20; з урахуванням суми спору вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження; сторонам наданий строк для подання відзиву, заяв, клопотань.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

24.06.2016 між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" (далі - позивач, перевізник) та Приватним акціонерним товариством "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - відповідач, власник колії) укладено договір №ПР/М-16-2/13-425/НЮдч про експлуатацію залізничної під`їзної колії Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат", яка примикає до станції Грекувата регіональної філії "Придніпровська залізниця Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - договір).

Згідно п.1 договору, згідно зі Статутом залізниць України, Правилами перевезень вантажів залізничним транспортом України, і на умовах цього договору експлуатується під`їзна колія, яка належить власнику, що примикає до станції Грекувата Залізниці стрілкою №6 у парній горловині станції. Під`їзна колія обслуговується власним локомотивом. Межею під`їзної колії є знак "Межа під`їзної колії", який встановлено біля маневрового світлофору "НП" станції Грекувата-Промислова власника колії.

Рух поїздів на під`їзній колії здійснюється з додержанням Правил технічної експлуатації залізниць України, Інструкції з руху поїздів і маневрової роботи на залізницях України, Інструкції з сигналізації на залізницях України, Інструкції про порядок обслуговування і організації руху на під`їзній колії. (пункт 4 договору).

Пунктом 5 договору визначено, що передача вагонів на під`їзну колію здійснюється за повідомленням, які передає прийомоздавальник вантажу та багажу станції Грекувата залізниці по телефону начальнику зміни цеху зовнішнього транспорту УЗТ ПРАТ ЦГЗК не пізніше, як за 2,0 години до пред`явлення вагонів до здавання, з реєстрацією у Книзі повідомлень про час подання вагонів під навантаження або вивантаження форми ГУ-2.

Відповідно до п. 6 договору, вагони для під`їзної колії подаються локомотивом залізниці на одну з колій №№ 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12 станції Грекувата залізниці, за вказівкою чергового по станції Грекувата, де здійснюються передавальні операції з вагонами у технічному і комерційному відношенні. Подальший рух вагонів здійснюється локомотивом власника колії.

Згідно п. 7. договору всі вагони здаються на під`їзну колію у тій кількості, в якій прибули на станцію Грекувата Залізниця, але не більше 240 осей, вагою 5 500 тонн.

Пунктом 9 договору встановлено, що час перебування вагонів на під`їзній колії обчислюється з моменту закінчення передавальних операцій при передачі вагонів Залізницею Власнику колії до моменту закінчення цих операцій при поверненні вагонів Залізниці.

Власник колії сплачує Залізниці плату:

за користування вагонами - згідно з Правилами користування вагонами і контейнерами за ставками, наведеними у розділі V Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги (Тарифного керівництвах 1);

за зберігання вантажів у вагонах - у разі затримки їх з причин, залежних від Власника колії, після закінчення терміну безоплатного зберігання, сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї) - згідно з Правилами зберігання вантажів;

інші збори і плати за додаткові роботи і послуги, що виконує Залізниця для власника колії - згідно з діючими нормативними документами. Збори і плати вносяться на підставі ст. 62 Статуту залізниць України по передоплаті через розрахунковий підрозділ залізниці з відповідними оголошеннями Укрзалізницею коефіцієнтів підвищення (п. 13 договору).

Договір укладається терміном на 5 років і діє з моменту його підписання сторонами (п. 19 договору).

Цей договір вважається укладеним з моменту підписання його сторонами та скріплення печатками сторін і діє з 01.07.2016 року до 30.06.2021 року включно (п. 19 договору).

17.09.2016 року сторони підписали додаткову угоду № 1 до вищезазначеного договору, якою внесли зміни до п.5 та визначили час користування вагонами який рахується з моменту передачі навантаження першої групи вагонів до моменту повернення Залізниці цілого маршруту, з виключенням часу від моменту закінчення навантаження першої групи вагонів до моменту передачі під навантаження другої групи вагонів., та п. 15 , що останній відповідальний термін подачі усіх порожніх вагонів загального парку у звітну добу під навантаження 12 г. 30 хв.

В подальшому сторонами було підписано наступні додаткові угоди:

- 01.09.2017 року додаткову угоду № 2;

- 26.12.2017 року додаткову угоду № 3;

- 17.05.2018 року додаткову угоду № 4;

- 08.04.2019 року додаткову угоду №5;

- 16.07.2019 року додаткову угоду № 6 про внесення змін до п. 13 договору, щодо оплати послуг. Власник колії відшкодовує Залізниці витрати на утримання смуги. Про зміну розміру витрат на утримання смуги відведення, Залізниця письмово повідомляє Власника колії із зазначенням суми витрат.

У зв`язку зі зміною типу Публічного акціонерного товариства Українська залізниця та перейменування його в Акціонерне товариство Українська залізниця сторони договору № ПР/М-16-2/13-425/Нюдч від 24.06.2016 року підписали додаткову угоду № 5 від 08.04.2019 року, відповідно до якої надалі сторонами договору було визначено Акціонерне товариство Українська залізниця та Приватне акціонерне товариство Центральний гірничо-збагачувальний комбінат та внесено відповідні зміни до назви, преамбули та тексту договору. Дана додаткова угода набрала чинності з дати підписання її сторонами договору. Вищевказані додаткові угоди є невід`ємною частиною договору ПР/М-16-2/13-425/Нюдч від 24.06.2016 про експлуатацію залізничної під`їзної колії ПАТ Центральний гірничо-збагачувальний комбінат, яка примикає до станції Грекувата регіональної філії Придніпровська залізниця акціонерного товариства Українська залізниця.

Наприкінці квітня-початку травня 2020 року за залізничними накладними залізницею на адресу одержувача Приватного акціонерного товариства Центральний гірничо-збагачувальний комбінат (станція призначення - Грекувата) були прийняті до перевезення порожні власні вагони.

На шляху прямування на підставі наказів №410 від 01.05.2020, №413 від 02.05.2020, №415 від 03.05.2020, №422 від 05.05.2020, №426 від 05.05.2020, №421 від 05.05.2020 затримані вагони на станції Кривий Ріг-Західний Придніпровської залізниці через неможливість приймання їх станцією Грекувата Придніпровської залізниці з причини скупчення вагонів на станції призначення, що прибули на адресу ПрАТ Центральний гірничо-збагачувальний комбінат, у зв`язку з неприйняттям вагонів вантажовласником ПрАТ Центральний гірничо-збагачувальний комбінат і несвоєчасним вивільненням колій від вантажу, що прибув на його адресу.

За наведеним фактом станцією затримки вагонів Кривий Ріг-Західний Придніпровської залізниці у порядку, передбаченому п.п.9, 10 Правил користування вагонами та контейнерами, п.9 Правил зберігання вантажів складено акти про затримку вагонів форми ГУ-23а: №90 від 01.05.20, №91 від 02.05.20, №93 від 02.05.20, №92 від 04.05.20, №94 від 03.05.20, №95 від 04.05.20, №99/99 від 05.05.20, №102 від 05.05.20, №103 від 08.05.20, №98 від 05.05.20, №96 від 05.05.20 і акти загальної форми ГУ-23 та станцією призначення Грекувата вручено представнику комбінату повідомлення про затримку цих вагонів. Накази на початок і кінець затримок надавались враховуючи наявність (відсутність) затримок в просуванні вагонів, які слідують на адресу підприємства, з метою уникнення заторів на шляху прямування через скупченість вагонів на станції призначення з вини цього підприємства.

Інформація про несвоєчасне забирання ПрАТ Центральний ГЗК вантажу, що надійшов на його адресу, з колій станції Грекувата відображена в актах загальної форми ГУ-23 №1385 від 02.05.2020, №1389 від 02.05.2020, №1395 від 03.05.2020, №1396 від 03.05.2020, №1400 від 03.05.2020, №1406 від 04.05.2020, №1411 від 04.05.2020, №1419 від 04.05.2020, №1420 від 04.05.2020, №1434 від 05.05.2020, №1435 від 05.05.2020, №1436 від 05.05.2020, №1438 від 05.05.2020, №1448 від 07.05.2020, №1449 від 07.05.2020, №1470 від 08.05.2020, №1471 від 08.05.2020, №1492 від 10.05.2020.

На виконання абз. 4 п. 10 розділу ІІІ Правил відповідні повідомлення про затримку вагонів вручено станцією призначення представникам відповідача на протязі двох годин після його отримання.

По прибуттю спірних вагонів, на станцією призначення Грекувата на підставі актів ф. ГУ-23-а, ф.ГУ-23 складених станцією затримки через їх затримку з вини ПрАТ "Центральний ГЗК" нарахована плата за користування вагонами по відомостям ф. ГУ-46 №№06059126, 06059127, 07059128, 16059156, 10059138, 11059135, 13059146, 13059147, 07059129, №8059131, 08059132 у розмірі 71 242,56 грн. та збір за зберігання вантажу за накопичувальною карткою ф.ФДУ-92 №09059008 у розмірі 3 617,04 грн.

Відомості плати за користування вагонами та накопичувальні картки працівниками ПрАТ Центральний ГЗК підписано із запереченнями: З нарахованим часом та платою за користування вагонами під час затримки вагонів на підходах на станції Кривий Ріг Західний Придніпровської залізниці не згодні по причині невиконання перевізником п.п. 4, 10, 12 Правил користування вагонами.

В зв`язку з відмовою відповідача сплатити збір за зберігання вантажу в сумі 3617,04 грн. та плату за користування вагонами в сумі 71242,56 грн. позивач був змушений звернутись до Господарського суду Дніпропетровської області з відповідним позовом, що і є предметом позовних вимог.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, господарський суд виходив із доведеності позивачем належними та допустимими доказами вини відповідача у затримці вантажу на шляху прямування через зайнятість колій на станції призначення Грекувата, в зв`язку з несвоєчасним забиранням вантажу одержувачем на свою під`їзну колію, зокрема: наказами про затримку спірних вагонів, актами про затримку вагонів форми ГУ-23а, актами загальної форми ГУ-23, складеними станцією затримки Кривий Ріг-Західний Придніпровської залізниці та станцією призначення Грекувата Придніпровської залізниці, повідомленнями про затримку вагонів, складеними станцією Кривий Ріг-Західний, переданими відповідачу, повідомленнями про прибуття вагонів, переданими відповідачу, зареєстрованими в Книзі повідомлень форми ГУ-2, складеними станцією Грекувата, відомостями про нарахування плати за користування вагонами форми ГУ-46 та накопичувальними картками ф. ФДУ-92, за якими нарахований збір за зберігання вантажу. При цьому відсутність своєї вини, за якою відповідач звільняється від відповідальності за нормами ст.121 Статуту та п.16 Правил користування вагонами і контейнерами, відповідачем не доведено.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

При розгляді спору про стягнення залізницею плати за користування вагонами (контейнерами) до предмета доказування належить доведення позивачем належними, допустимими і достатніми доказами факту використання вагонів (контейнерів) для перевезення вантажів замовника послуг з перевезення у відповідний період, а у разі якщо мала місце затримка вагонів на станціях призначення і на підходах до них (якими можуть бути проміжні станції) в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження, - надання доказів того, що така затримка була спричинена саме з вини вантажоодержувача (власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства). Такий висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.09.2020р. у справі № 908/1795/19.

Аналізуючи відносини сторін, колегія суддів зазначає, що вони виникли із договору перевезення, що регламентований главою 64 підрозділу 1 розділу 3 книги 5 Цивільного кодексу України, Господарським кодексом України, спеціальними нормативними актами у сфері перевезення.

Відповідно ст. 307 Господарського кодексу України, положення якої кореспондуються із положеннями ст. 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з ч.5 ст.307 Господарського кодексу України, положення якої кореспондуються з ч. 2 ст. 908 та ст.920 Цивільного кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Положеннями абзацу 1 статті 42 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998, залізниця зобов`язана повідомити одержувача про вантажі, які прибули на його адресу в день прибуття вантажу або до 12-ої години наступного дня.

Відповідно до ст. 46, 47 Статуту залізниць України, одержувач зобов`язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу; терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами; вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби; цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача; за зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

У разі прибуття вантажу на адресу одержувача, поставка якого йому не передбачена планом (договором, контрактом, замовленням, нарядом та ін.), останній зобов`язаний прийняти такий вантаж від станції на відповідальне зберігання.

Для транспортного обслуговування одного або кількох підприємств у взаємодії із залізничним транспортом загального користування призначено під`їзні колії (ст. 64 Статуту).

Статтею 71 Статуту залізниць України визначено, що порядок подачі і забирання вагонів і контейнерів на залізничній під`їзній колії встановлюється договором на експлуатацію залізничної колії (договором на подачу та забирання вагонів).

Згідно ст. 119 Статуту залізниць України, за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під`їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб`єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами. Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати.

Відповідно до ст. 6 Статуту залізниць України вантаж - матеріальні цінності, які перевозяться залізничним транспортом у спеціально призначеному для цього вантажному рухомому складі.

При цьому порожні власні вагони, які перевозяться залізницею за перевізними документами зі сплатою перевізної плати, мають статус "вантажу", який залізниця зобов`язана доставити на станцію призначення у цілості та збереженості і видати його одержувачу, зазначеному в накладній. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від у справі № 904/7360/17.

Збір за зберігання вантажу нараховується згідно з п. 8 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, відповідно до якого збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо).

Відповідно до підпункту 2.1. пункту 2 розділу ІІІ Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 №317, збір за зберігання власного (орендованого) рухомого складу на своїх осях (з одиниці) справляється в розмірі 5,9 грн. за добу. У всіх випадках неповна доба зберігання вантажів округляється до повної.

Згідно наказу Міністерства інфраструктури України від 22.03.2019 №205 Про внесення змін до Коефіцієнтів, що застосовуються до тарифів Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ним послуги, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 29.03.2019 за № 320/33291, до тарифів, плати та зборів, що вказані в розділах II і III Збірника тарифів та до плати за користування вагонами та контейнерами, що вказана в розділі V Збірника тарифів, застосовується коефіцієнт 3,023.

Відповідно до п. 2.6 Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи, які не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами, включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість. Ці відомості підтверджуються підписами працівника станції і вантажовласника. Один примірник накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу надаються вантажовласнику.

Згідно п. 3 розділу ІІ Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 25.02.1999 №113, облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46, відомістю плати за користування контейнерами форми ГУ-46к, які складаються на підставі пам`яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45, актів про затримку вагонів форми ГУ-23а, актів загальної форми ГУ-23.

Пунктом 4 розділу ІІ Правил користування вагонами і контейнерами передбачено, що відомості плати за користування вагонами (контейнерами) мають підписуватися начальником станції і вантажовласника щоденно або в періоди пред`явлення їх станцією до розрахункового підрозділу, що встановлюються начальником залізниці. У разі непогодження даних, зазначених у відомості, представник вантажовласника зобов`язаний підписати відомість із зауваженнями.

Відповідно п. 6, 7 розділу ІІІ Правил користування вагонами і контейнерами, час користування обчислюється окремо для кожного вагона і контейнера за його номером. Номерному обліку часу користування підлягають усі вагони і контейнери, подані під вантажні операції на місцях загального користування, а на місцях незагального користування - вагони і контейнери парку залізниць України й інших держав, передані на під`їзні колії або орендовані ділянки колій. Усі завантажені вагони, а також порожні вагони, які належать підприємствам, організаціям, портам, установам і громадянам, та орендовані ними, що знаходяться на станціях і на підходах до них в очікуванні подавання під вантажні або інші операції з причин, які залежать від вантажовласника, є такими, що перебувають у користуванні вантажовласника. Час користування вагонами на залізничних під`їзних коліях, що обслуговуються локомотивами власників колій, обчислюється з моменту їх передавання на передавальних коліях.

За приписами п. 8 розділу ІІІ Правил користування вагонами і контейнерами, у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

Згідно п. 9 розділу ІІІ Правил користування вагонами і контейнерами, про затримку вагонів і контейнерів з вини вантажовласника на підходах до станції призначення залізниця видає наказ. Облік затриманих на підходах вагонів здійснюється станцією, на якій вони простоюють, на підставі акта про затримку вагонів, що складається станцією. Усі дані, вказані в цьому акті, передаються станцією у "Повідомленні про затримку вагонів" до інформаційно-обчислювального центру залізниці та на станцію призначення.

Пунктом 10 розділу ІІІ Правил користування вагонами і контейнерами встановлено, що акт про затримку вагонів складається у трьох екземплярах - один залишається на станції затримки і два додаються до перевізних документів. Станція призначення інформує вантажовласника про затримку вагонів з його вини, передаючи йому копію Повідомлення про затримку вагонів не пізніше двох годин після його отримання (телефонограмою, телеграфом, поштовим зв`язком, через посильних, факсом або іншим способом, установленим начальником станції за погодженням з вантажовласником).

Відповідно п. 12 розділу ІІІ Правил користування вагонами і контейнерами, загальний час, за який вноситься вантажовласником плата залізниці за користування вагонами, включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника; час до 30 хвилин не враховується, час 30 хвилин і більше враховується як повна година.

За приписами п. 13 Правил плата за користування стягується з вантажовласника також у разі затримки вагонів (контейнерів) під час перевезення в усіх випадках, крім тих, які залежать від залізниці.

Згідно з п. 14 Правил розмір плати за користування вагонами і контейнерами в залежності від часу користування встановлюється згідно з чинним законодавством.

Пунктом 15 Правил передбачено, що за час перебування на під`їзних коліях та інших місцях незагального користування вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, плата не вноситься. Якщо такі вагони затримані на станції призначення чи на підходах до неї або на станції відправлення з причин, що залежать від вантажовласника, то плата за користування сплачується в розмірі 50 відсотків.

Ставки за користування вагонами встановлені у таблиці 1 розділу V Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 № 317 (далі - Збірник тарифів). При визначенні часу користування вагонами і контейнерами час до 30 хвилин не враховується, час 30 хвилин і більше враховується як повна година.

Збірником тарифів передбачено погодинні ставки плати за користування вантажними вагонами від 1 до 45 годин окремо для випадків виконання однієї вантажної операції . ставка плати за користування вантажними вагонами понад 45 годин становить 16 грн. за кожну годину за 1 вагон незалежно від виду вантажної операції.

За затримку на станції призначення чи на підходах до неї або на станції відправлення власних та орендованих вагонів з вини одержувача, відправника або власника (орендаря) вагонів залізниці сплачується плата в розмірі 50% ставок, зазначених у таблиці 1 (п. 5 розділу V Збірника тарифів).

За статтею 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Згідно пунктом 3 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002, акти загальної форми складаються (окрім іншого), як у випадку затримки вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вивантаження (перевантаження) з причин, що залежать від одержувача, власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства, так і в інших випадках для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, якщо при цьому не потрібне складання комерційного акта.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що квітні-травні 2020 за перевізними накладними залізницею прийнято до перевезення на адресу одержувача ПрАТ "Центральний ГЗК" порожні власні вагони.

На шляху прямування, відповідно до вимог п. п. 9, 10 розділу III Правил користування вагонами та контейнерами у зв`язку з несвоєчасним забиранням відповідачем (одержувачем) вантажу з колій станції призначення Грекувата зазначені вагони було затримано на підставі наказів №410 від 01.05.2020, №413 від 02.05.2020, №415 від 03.05.2020, №422 від 05.05.2020, №426 від 05.05.2020, №421 від 05.05.2020.

Станцією затримки Кривий Ріг-Західний у порядку, передбаченому п. 9, 10 Правил користування вагонами та контейнерами, складено акти про затримку вагонів форми ГУ-23а №90 від 01.05.20, №91 від 02.05.20, №93 від 02.05.20, №92 від 04.05.20, №94 від 03.05.20, №95 від 04.05.20, №99/99 від 05.05.20, №102 від 05.05.20, №103 від 08.05.20, №98 від 05.05.20, №96 від 05.05.20 та станцією призначення Грекувата вручено представнику відповідача повідомлення про затримку цих вагонів. Накази на початок і кінець затримок надавались враховуючи наявність (відсутність) затримок в просуванні вагонів, які слідують на адресу підприємства, з метою уникнення заторів на шляху прямування через скупченість вагонів на станції призначення з вини відповідача.

Факт скупчення вагонів на станції призначення Грекувата у період дії вищевказаних наказів доведений позивачем актами загальної форми ГУ-23: №1385 від 02.05.2020, №1389 від 02.05.2020, №1395 від 03.05.2020, №1396 від 03.05.2020, №1400 від 03.05.2020, №1406 від 04.05.2020, №1411 від 04.05.2020, №1419 від 04.05.2020, №1420 від 04.05.2020, №1434 від 05.05.2020, №1435 від 05.05.2020, №1436 від 05.05.2020, №1438 від 05.05.2020, №1448 від 07.05.2020, №1449 від 07.05.2020, №1470 від 08.05.2020, №1471 від 08.05.2020, №1492 від 10.05.2020.

На підставі викладених обставини, залізницею були складені відомості плати за користування вагонами форми ГУ-46 №№06059126, 06059127, 07059128, 16059156, 10059138, 11059135, 13059146, 13059147, 07059129, №8059131, 08059132 та накопичувальна картка ф.ФДУ-92 №09059008 з розрахунком плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу.

Розрахунки плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу здійснені позивачем правильно, відповідно до вимог чинного законодавства.

За цих обставин, з урахуванням наведених правових положень, колегія суддів вважає, що позивачем правомірно нараховано відповідачу плату за користування вагонами у розмірі 71 242,56 грн. та збір за зберігання вантажу у розмірі 3617,04 грн грн., що є підставою для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта стосовно не встановлення позивачем обмежень, відповідно до ст. 29 Статуту залізниць України з огляду на наступне.

Зайнятість приймально-відправних колій на станції призначення згідно з технологічним процесом роботи станції планує поїзний диспетчер залізниці з урахуванням підводу під навантаження порожніх вагонів парку Укрзалізниці і власних вагонів з вантажем на адресу підприємства, маневрової роботи, необхідності приймання навантажених маршрутів з відповідачем, обгону локомотивів, для чого необхідна наявність вільних колій станції.

Підпунктом 14.2.1 п. 14.2 Інструкції з руху поїздів і маневрової роботи на залізницях України, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 31.08.2005 № 507, визначено, що приймання поїздів на станцію має проводитись тільки на вільні колії, які призначені для цього технічно-розпорядчим актом станції.

Наявність тимчасово вільних колій на станції - це звичайний виробничий процес роботи станції, передбачений нормами Статуту залізниць.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що на станції призначення, крім зайняття колій під технологічними операціями з вагонами, має бути забезпечено і наявність вільних колій, що визначається технічно-розпорядчим актом станції, разом з цим, зазначене не спростовує вини відповідача, якщо він допустив скупчення вагонів на станції призначення внаслідок бездіяльності у їх забиранні.

Такий висновок узгоджується з правовими позиціями Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 22.06.2018 у справі № 904/7535/17 та Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 26.06.2020 у справі № 908/1925/19, від 23.06.2020 у справі № 908/1746/19, від 06.04.2020 у справі № 908/1417/19.

Крім того, як стверджував представник позивача, відповідач не звертався до залізниці з питання тимчасових обмежень щодо перевезень.

Загальновідомо, що процес вантажних перевезень є безперервним і динамічним, на нього впливає багато чинників. Тому у разі виникнення ситуації скупчення вагонів на певній залізничній станції, позивач повинен реагувати оперативно, в тому числі шляхом затримки поїздів на підходах до станції у порядку, передбаченому Правилами користування вагонами і контейнерами. Відповідно, так же оперативно рух затриманих поїздів продовжується.

Доводи апелянта стосовно не виконання позивачем вимог рівності в експлуатації власних вантажних вагонів та вагонів інвентарного парку залізниць України відхиляються судом апеляційної інстанції, оскільки вони належними та допустимими доказами не підтверджені.

Колегією суддів відхиляється посилання скаржника на те, що судом першої інстанції не було враховано Висновку експертного семантико-текстуального дослідження писемного мовлення № 5948 від 26.06.2017, згідно з яким станція затримки Кривий Ріг-Західний не є станцією підходу до станції Грекувата, оскільки станцією затримки може бути будь-яка станція на шляху прямування поїзда.

Доводи про помилкове посилання суду у своєму рішенні на лист Міністерства інфраструктури України від 07.03.2018 року № 2197/45/10-18, відхиляються судом апеляційної інстанції, оскільки в оспорюваному рішенні суд першої інстанції на такий лист не посилався.

Отже, суд в оскаржуваному рішенні дійшов вірного висновку, що матеріалами справи факт затримки вагонів з вини відповідача підтверджено, дії залізниці по затримці вагонів, зазначених позивачем, правомірні, проведене нарахування плати за користування вагонами на суму 71242,56 грн. і збору за зберігання вантажу в сумі 3617,04 грн вірне і наявні підстави для задоволення позову у повному обсязі.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За викладених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що розглядаючи справу, суд першої інстанції дав оцінку наявним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, що у відповідності до ст. 276 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Оскільки загальна ціна позову становить 74 859,60 грн., тобто не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України дана справа відноситься до категорії малозначних справ, у зв`язку з чим відповідно до ст. 287 ГПК України судові рішення у даній справі не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 ГПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат", м. Кривий Ріг на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.01.2021 у справі № 904/5957/20 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.01.2021 у справі №904/5957/20 залишити без змін.

Судові витрати Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат", м. Кривий Ріг за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду лише у випадках, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 30.04.2021.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя О.В. Березкіна

Суддя М.О. Дармін