РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2021Справа № 910/16875/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., за участю секретаря судового засідання Філон І.М., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Фізичної особи-підприємця Речкіна Олексія Олександровича

до Громадської спілки "Українська ліга авторських та суміжних прав"

про визнання незаконними та скасування частково тарифів

Представники:

від позивача: Бригинець С.М.;

від відповідача: Сербуль О.Ю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Речкін Олексій Олександрович (далі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Громадської спілки "Українська ліга авторських та суміжних прав" (далі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати незаконним та скасувати абзац 4 Тарифів щодо сфери: "право на справедливу винагороду, спільну для виконавців та виробників фонограм (відеограм), за публічне виконання фонограм і зафіксованих у них виконань чи публічну демонстрацію відеограм і зафіксованих у них виконань, опублікованих для використання з комерційною метою" Громадської спілки "Українська ліга авторських та суміжних прав", а саме: "В разі якщо користувач вже розпочав використовувати фонограму (фонограми) та/або виконання (певну кількість виконань), то неподання користувачем акредитованій організації колективного управління показників розрахунку, понижуючих коефіцієнтів і системи знижок свідчитиме про те, що договір мав би бути укладеним за базовим тарифом, який дорівнює 50 (п`ятдесяти) мінімальним місячним заробітним платам в розмірі передбаченому законом на початок календарного року, в якому користувач розпочав зазначене використання.";

- визнати незаконним та скасувати пункт 3 Тарифів щодо сфери: "право на справедливу винагороду, спільну для виконавців та виробників фонограм (відеограм), за публічне виконання фонограм і зафіксованих у них виконань чи публічну демонстрацію відеограм і зафіксованих у них виконань, опублікованих для використання з комерційною метою" Громадської спілки "Українська ліга авторських та суміжних прав", а саме: " 3. Тарифи щодо використання фонограм та/або виконань без дозволу акредитованої організації колективного управління. При використанні особою в своїй господарській діяльності фонограм та/або виконань без дозволу (без договору з акредитованою організацією колективного управління) застосовуються наступні тарифи для їх подальшого закріплення у договорі із акредитованою організацією колективного управління щодо періоду в якому такою організацією було зафіксоване зазначене порушення. Тариф за використання однієї фонограми та/або одного виконання без дозволу (без укладеного договору з акредитованої організації колективного управління) складає: 10 (десять) мінімальних місячних заробітних плат в розмірі передбаченому законом на початок календарного року в якому сталось бездозвільне (бездоговірне) використання. Сума компенсації визначена акредитованою організацію колективного управління на підставі такого тарифу може бути зменшена акредитованою організацією колективного управління в наслідок укладення нею мирової угоди із користувачем в рамках судового процесу ініційованого Організацією".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оспорювані тарифи не є нормативно-правовим актом, а сторони не перебувають у договірних відносинах, а тому останні не підлягають застосуванню до позивача. Крім того, позивач зазначає, що законодавством не надано право акредитованим організаціям колективного управління встановлювати тарифи, що визначаються не у фіксованій сумі або у вигляді відсотків від надходжень користувача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.11.2020 позовну заяву Фізичної особи-підприємця Речкіна Олексія Олександровича залишено без руху. Встановлено Фізичній особі-підприємцю Речкіну Олексію Олександровичу строк для усунення недоліків позовної заяви.

13.11.2020 через відділ автоматизованого документообігу суду від Фізичної особи-підприємця Речкіна Олексія Олександровича надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.11.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи здійснюється в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 17.12.2020.

02.12.2020 через відділ автоматизованого документообігу суду Фізична особа-підприємець Речкін Олексій Олександрович подав заяву про забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.12.2020 у задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Речкіна Олексія Олександровича про забезпечення позову відмовлено.

У судовому засіданні 17.12.2020 відповідач надав відзив на позовну заяву в якому зазначає про непідвідомчість справи господарським судам, оскільки даний спір стосується адміністративної процедури визначення та затвердження тарифів, як передбачено ч.2 ст. 20 закону України «Про ефективне управління майновими правами правовласників в сфері авторського права та(або) суміжних прав». Крім цього, відповідач у відзиві зазначає про неправомірність обраного позивачем способу судового захисту.

Також, у судовому засіданні 17.12.2020 продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів та оголошено перерву до 28.01.2021.

28.01.2021 від Громадської спілки "Українська ліга авторських та суміжних прав" надійшли пояснення (надіслані на електронну пошту суду), в яких відповідач зазначає, що тариф кожного року є фіксованим та визначається на початок року виходячи з розміру місячної заробітної плати.

28.01.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду від Фізичної особи-підприємця Речкіна Олексія Олександровича надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що затвердження тарифів не є адміністративною процедурою, а самі тарифи не є нормативно-правовим актом. Крім того, позивач зазначає, що відповідачем не надано доказів того, що його наділено публічно-владними управлінськими функціями і що даний спір пов`язаний із здійсненням відповідачем публічно-владних управлінських функцій.

У судовому засіданні 28.01.2021 судом оголошено перерву до 18.02.2021.

17.02.2021 від Громадської спілки "Українська ліга авторських та суміжних прав" надійшли заперечення на відповідь на відзив (надіслані на електронну пошту суду), в яких відповідач заперечує проти позовних вимог.

17.02.2021 від Фізичної особи-підприємця Речкіна Олексія Олександровича надійшла заява з процесуальних питань (надіслана на електронну пошту суду), в якій позивач просить суд залишити без розгляду пояснення Громадської спілки "Українська ліга авторських та суміжних прав" подані 28.01.2021.

У судовому засіданні 18.02.2021, розглянувши подану позивачем заяву з процесуальних питань щодо залишення без розгляду пояснень відповідача, суд відмовив у її задоволенні (мотиви викладені в ухвалі суду від 18.02.2021).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.02.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Судове засідання у справі № 910/16875/20 призначено на 18.03.2021.

05.03.2021 до суду надійшла заява відповідача (надіслана на електронну пошту суду) щодо заявлення судових витрат після прийняття рішення.

18.03.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду позивач подав клопотання, в якому просить суд залишити без розгляду подані відповідачем 28.01.2021 пояснення та заперечення по справі.

У судовому засіданні 18.03.2021, розглянувши клопотання позивача про залишення без розгляду поданих відповідачем письмових пояснень та заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 161 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це необхідним.

Згідно ст. 169 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, або на вимогу суду заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Як на підставу для залишення без розгляду пояснень та заперечень поданих відповідачем позивач зазначає, що відповідач вже реалізував своє право на подання відзиву на позовну заяву, а подання відповідачем письмових пояснень та заперечень не передбачено процесуальним законодавством.

Проте, суд не погоджується з такими твердженнями позивача, оскільки Господарський процесуальний кодекс України не містить обмежень щодо подання сторонами письмових пояснень з окремих питань на підтвердження та/або спростування заявлених позовних вимог.

Крім того, суд зазначає, у судовому засіданні 28.01.2021 позивач не заперечував проти прийняття судом до розгляду письмових пояснень поданих відповідачем.

Таким чином, враховуючи викладене вище, суд відмовляє у задоволенні клопотання позивача про залишення без розгляду поданих відповідача письмових пояснень та заперечень.

Також, у судовому засіданні 18.03.2021 оголошено перерву до 08.04.2021.

05.04.2021 відповідач через відділ автоматизованого документообігу суду подав додаткові пояснення.

У цьому судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 08.04.2021 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Як зазначає позивач, він систематично використовує способом публічного виконання об`єкти інтелектуальної власності (в тому числі фонограми і зафіксовані у них виконання) в своїй діяльності, права на які позивач отримав на підставі укладеного із ТОВ «Індормедіа», що є правовласником, ліцензійного договору.

Крім того, як вбачається з матеріалів, а саме ухвали Господарського суду Харківської області у справі № 922/3021/20, 21.09.2020 Громадська спілка "Українська ліга авторських та суміжних прав" звернулася до Господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Речкіна Олексія Олександровича про стягнення паушальної суми у розмірі 207 812, 00 грн.

В обґрунтування позову Громадська спілка "Українська ліга авторських та суміжних прав" вказувала на те, що 30.01.2020 та 02.03.2020 у приміщенні бару "Lavka Bar" (61058, м. Харків, вул. Культури, 11), в якому здійснює власну господарську діяльність ФОП Речкін О.О., представниками ГС "УЛАСП" було встановлено факт використання відповідачем ряду фонограм музичних творів без укладання відповідного договору про використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав, обов`язок укладення якого покладений на відповідача в силу приписів частини третьої статті 20 Закону України "Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав".

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 21.01.2021 прийнято позовну заяву Громадської спілки "Українська ліга авторських та суміжних прав" до Фізичної особи-підприємця Речкіна Олексія Олександровича про стягнення паушальної суми у розмірі 207 812, 00 грн. до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі №922/3021/20.

Як зазначає позивач, розрахунок ціни (паушальної суми) позову у справі №922/3021/20 здійснено відповідачем на підставі Тарифів Громадської спілки "Українська ліга авторських та суміжних прав" щодо сфери: "право на справедливу винагороду, спільну для виконавців та виробників фонограм (відеограм), за публічне виконання фонограм і зафіксованих у них виконань чи публічну демонстрацію відеограм і зафіксованих у них виконань, опублікованих для використання з комерційною метою".

Проте, позивач вважає вказані Тарифи незаконними та такими, що порушують права позивача, в наступних частинах:

- «В разі якщо користувач вже розпочав використовувати фонограму (фонограми) та/або виконання (певну кількість виконань), то неподання користувачем акредитованій організації колективного управління показників розрахунку, понижуючих коефіцієнтів і системи знижок свідчитиме про те, що договір мав би бути укладеним за базовим тарифом, який дорівнює 50 (п`ятдесяти) мінімальним місячним заробітним платам в розмірі передбаченому законом на початок календарного року, в якому користувач розпочав зазначене використання.» - абзац 4 оспорюваних тарифів;

- «Тарифи щодо використання фонограм та/або виконань без дозволу акредитованої організації колективного управління. При використанні особою в своїй господарській діяльності фонограм та/або виконань без дозволу (без договору з акредитованою організацією колективного управління) застосовуються наступні тарифи для їх подальшого закріплення у договорі із акредитованою організацією колективного управління щодо періоду в якому такою організацією було зафіксоване зазначене порушення. Тариф за використання однієї фонограми та/або одного виконання без дозволу (без укладеного договору з акредитованої організації колективного управління) складає: 10 (десять) мінімальних місячних заробітних плат в розмірі передбаченому законом на початок календарного року в якому сталось бездозвільне (бездоговірне) використання. Сума компенсації визначена акредитованою організацію колективного управління на підставі такого тарифу може бути зменшена акредитованою організацією колективного управління в наслідок укладення нею мирової угоди із користувачем в рамках судового процесу ініційованого Організацією» - пункт 3 оспорюваних тарифів.

На думку позивача, законодавством не надано право акредитованим організаціям колективного управління встановлювати тарифи, що визначаються не у фіксованій сумі або у вигляді відсотків від надходжень користувачів, тож оспорювані тарифи порушують вимогу абз. 1 ч. 2 ст. 20 Закону України "Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав".

Також, позивач вказує, що пункт 3 оспорюваних тарифів суперечить вимогам ст.ст. 58, 92 Конституції України.

Крім того, позивач зазначає, що подавши до Господарського суду Харківської області позов Громадською спілкою "Українська ліга авторських та суміжних прав" застосовано до позивача абзац 4 оспорюваних тарифів, проте, на думку позивача, є ймовірність застосування відповідачем та/або судом в межах справи №922/3021/20 по відношенню до позивача пункт 3 тарифів, у зв`язку з чим також наявні підстави для скасування тарифів в цій частині.

Отже, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що оспорювані тарифи не є нормативно-правовим актом (у тому числі актом цивільного законодавства), а позивач з відповідачем не перебувають у договірних відносинах, тобто оспорювані тарифи не є договором чи іншим документом, застосування якого погоджено між позивачем та відповідачем, крім того такі тарифи встановлюють правові наслідки, які можуть бути встановлені тільки законом або договором.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм дає змогу дійти висновку, що підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України, кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом, зокрема, визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом.

Згідно ч. 1 та ч. 4 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Закон України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав» визначає правові та організаційні засади колективного управління майновими правами суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав в Україні.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав», організація колективного управління - громадське об`єднання зі статусом юридичної особи, зареєстроване в Установі, що не має на меті отримання прибутку, засноване виключно правовласниками, діяльність якого спрямована на колективне управління майновими правами на об`єкти авторського права і (або) суміжних прав.

Розширене колективне управління - колективне управління майновими правами на об`єкти авторського права і (або) суміжних прав незалежно від їх наявності в каталозі організації колективного управління (крім випадків, коли відповідні права вилучені правовласником з колективного управління в порядку, встановленому цим Законом), у визначених цим Законом сферах, що здійснюється акредитованими Установою організаціями у визначених цим Законом сферах.

Користувач - будь-яка юридична особа, фізична особа, фізична особа - підприємець, яка вчиняє дії, що відповідно до Закону України "Про авторське право і суміжні права" вимагають отримання згоди від суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав, або яка іншим чином повинна виплатити винагороду чи відрахування правовласникам.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав», організації колективного управління від свого імені та в інтересах правовласників здійснюють такі функції, зокрема укладають із користувачами договори про надання дозволу на використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав та договори про виплату винагороди (відрахувань) за використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав; збирають, розподіляють та виплачують дохід від прав правовласникам; здійснюють моніторинг правомірності використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав згідно зі сферами управління правами, щодо яких зареєстровано організацію, та щодо об`єктів авторського права і (або) суміжних прав, майнові права на які передані їй в управління; здійснюють інші функції, визначені цим Законом та статутом.

Згідно ч. 4 ст. 12 Закону України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав», добровільне колективне управління майновими авторськими та суміжними правами може здійснюватися в будь-якій сфері управління правами, крім тих, у яких здійснюється розширене або обов`язкове колективне управління.

Частиною 5 ст. 12 Закону України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав» визначено, що розширене колективне управління поширюється на всю територію України та здійснюється щодо майнових прав усіх правовласників за відповідною категорією у сферах, щодо яких акредитовано організацію, у тому числі тих, що не укладали договір про управління об`єктами авторського права і (або) суміжних прав з акредитованою організацією, незалежно від обраного такими правовласниками способу управління належними їм правами.

Розширене колективне управління передбачає право правовласників вилучати повністю або частково належні їм права на об`єкти авторського права і (або) суміжних прав з управління акредитованої організації колективного управління в порядку, передбаченому цим Законом.

Розширене колективне управління об`єктами авторського права і (або) суміжних прав здійснюється виключно в таких сферах: 1) публічне виконання музичних недраматичних творів з текстом і без тексту, включно з тими творами, що включені до складу аудіовізуальних творів; 2) публічне сповіщення музичних недраматичних творів з текстом і без тексту, включно з тими творами, що включені до складу аудіовізуальних творів, крім кабельної ретрансляції; 3) право на справедливу винагороду, спільну для виконавців та виробників фонограм (відеограм), за публічне виконання фонограм і зафіксованих у них виконань чи публічну демонстрацію відеограм і зафіксованих у них виконань, опублікованих для використання з комерційною метою; 4) право на справедливу винагороду, спільну для виконавців та виробників фонограм (відеограм), за публічне сповіщення фонограм і зафіксованих у них виконань, відеограм і зафіксованих у них виконань, опублікованих для використання з комерційною метою, крім кабельної ретрансляції.

Перелік сфер колективного управління, за якими здійснюється розширене колективне управління, визначений цією частиною, є вичерпним.

За кожною сферою розширеного колективного управління визначається одна акредитована організація за умови відсутності будь-яких конфліктів інтересів між основною категорією правовласників, в інтересах якої діє така організація, та іншими категоріями правовласників, на користь яких має збиратись дохід від прав у відповідній сфері розширеного колективного управління. У випадку існування зазначеного конфлікту інтересів, Комісія визначає за критеріями та в порядку, визначеними частинами 4-10 статті 15 цього закону, додаткову акредитовану організацію для цієї сфери з-поміж організацій, які здійснюють діяльність переважно в інтересах відповідної іншої категорії правовласників. Юридично-правовий статус додаткової акредитованої організації означає, що ця організація не має права самостійно здійснювати збір доходу від прав з користувачів у відповідній сфері, але водночас має повноваження вимагати та отримати з акредитованої організації частку доходу від прав в цій сфері, яка належить категорії правовласників, в інтересах яких діє додаткова акредитована організація, для подальшого розподілу та виплати такої частки правовласникам цієї категорії. Правовласники відповідної категорії мають право відкликати свої права з додаткової акредитованої організації відповідно до розширеного колективного управління.

Одна організація колективного управління може бути акредитована на здійснення розширеного колективного управління у декількох сферах щодо декількох категорій правовласників, за умови відсутності конфлікту інтересів між різними категоріями правовласників.

Статтею 17 Закону України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав» встановлено, що установа є держателем та адміністратором і забезпечує ведення Реєстру організацій колективного управління, до якого постійно забезпечується вільний доступ. Технічне забезпечення функціонування реєстру здійснює Установа. На вимогу заявника Установа безоплатно надає витяг з Реєстру організацій колективного управління протягом трьох робочих днів з дня надходження відповідної заяви.

Так, наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 29.05.2019 № 912 «Про акредитацію організації колективного управління» акредитовано організацію колективного управління Громадська спілка "Українська ліга авторських та суміжних прав" у сфері розширеного колективного управління - право на справедливу винагороду, спільну для виконавців та виробників фонограм (відеограм), за публічне виконання фонограм і зафіксованих у них виконань чи публічну демонстрацію відеограм і зафіксованих у них виконань, опублікованих для використання з комерційною метою, строком на три роки.

Отже, Громадська спілка "Українська ліга авторських та суміжних прав" є акредитованою організацією колективного управління, у сфері розширеного колективного управління «право на справедливу винагороду, спільну для виконавців та виробників фонограм (відеограм), за публічне виконання фонограм і зафіксованих у них виконань чи публічну демонстрацію відеограм і зафіксованих у них виконань, опублікованих для використання з комерційною метою» (наказ Мінекономрозвитку від 29.05.2019 № 912), строк акредитації - 3 роки, з 29.05.2019, що підтверджується витягом з Реєстру організацій колективного управління, розміщений на офіційному сайті Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України https://www.me.gov.ua/.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав», організації колективного управління повинні будувати відносини з користувачами на засадах неупередженості, справедливості, обґрунтованості тарифів, вільного доступу до інформації. Умови надання дозволів на використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав повинні базуватися на об`єктивних і недискримінаційних критеріях.

Збирання організаціями колективного управління винагороди з користувачів здійснюється згідно із сферою, за якою організація зареєстрована і (або) акредитована та внесена до Реєстру організацій колективного управління.

Збирання винагороди (відрахувань) здійснюється організаціями колективного управління на підставі та в межах повноважень, отриманих від правовласників і (або) організацій колективного управління, і (або) аналогічних іноземних організацій на підставі договорів, укладених у письмовій (електронній) формі, або встановлених цим Законом.

Згідно ч. 2. ст. 20 Закону України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав», тарифи, що пропонуються для застосування у договорах з користувачами, мають бути об`єктивними та обґрунтованими, зокрема, з урахуванням економічної вигоди використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав у господарській діяльності, характеру та обсягів використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав, виду діяльності користувача, фінансово-економічних показників ринку, на якому здійснюється використання зазначених об`єктів.

Проекти попередніх тарифів розглядаються на загальних зборах організації колективного управління та визначаються у фіксованій сумі або у вигляді відсотків від надходжень користувачів, отриманих безпосередньо від використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав за вирахуванням витрат, пов`язаних з придбанням (набуттям) прав на такі об`єкти авторського права і (або) суміжних прав, чи відсотків від вартості обладнання і матеріальних носіїв, за допомогою яких можна здійснити відтворення об`єктів авторського права і (або) суміжних прав, окремо для кожної категорії користувачів не менше, ніж на три роки. Попередні тарифи мають відповідати вимогам до тарифів, встановленим абзацом першим цієї частини.

Протягом 10 робочих днів з моменту затвердження проекту попередніх тарифів організація колективного управління зобов`язана оприлюднити проект попередніх тарифів шляхом:

опублікування на своєму веб-сайті;

надсилання до Установи;

надсилання разом з пропозицією брати участь у переговорах про встановлення тарифів профільним асоціаціям і об`єднанням користувачів за відповідною категорією, а також окремо користувачам, які за даними організації колективного управління у попередньому звітному періоді сплатили не менше одного відсотка загального обсягу доходів від прав, зібраних організацією колективного управління за цією категорією користувачів.

Установа протягом 10 робочих днів з дня отримання від організації колективного управління проектів попередніх тарифів розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію про початок процесу переговорів про встановлення тарифів.

Протягом 30 календарних днів з дня оприлюднення проектів попередніх тарифів Установа здійснює реєстрацію учасників переговорів про встановлення тарифів зі сторони користувачів, а саме профільних асоціацій і об`єднань користувачів за відповідною категорією, а також користувачів, які виявили бажання брати участь у переговорах з організацією колективного управління.

Протягом 10 робочих днів з дня завершення реєстрації учасників переговорів організація колективного управління подає до Установи, а Установа оприлюднює інформацію про дату і місце проведення переговорів або про проведення переговорів у режимі відеоконференції. Установа здійснює посередництво у переговорах.

Переговори про встановлення тарифів мають бути завершені не пізніш як за 60 календарних днів.

Рішення учасників переговорів зі сторони користувачів приймаються двома третинами голосів від загального складу зареєстрованих учасників переговорів.

У разі якщо сторони переговорів про встановлення тарифів не узгодили тарифи протягом 60 календарних днів, такі тарифи визначаються судом. Кожен з учасників переговорів або організація колективного управління, або особа, яка провадить діяльність у відповідній сфері, має право на звернення з позовом до суду із обов`язковим залученням усіх учасників переговорів до судового процесу.

Так, 12.06.2019 на офіційному сайті Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України https://www.me.gov.ua/ було розміщено Оголошення про початок процесу переговорів про встановлення тарифів (за посиланням https://www.me.gov.ua/Documents/Detail?lang=uk-UA&id=70a7efcd-e941-49d8-8dea-bf9079612c74&title=OgoloshenniaProPochatokProtsesuPeregovorivProVstanovlenniaTarifiv), яким повідомлено, що від Громадської спілки "Українська ліга авторських та суміжних прав" до Мінекономрозвитку надійшов проект попередніх тарифів щодо сфери розширеного колективного управління «право на справедливу винагороду, спільну для виконавців та виробників фонограм (відеограм), за публічне виконання фонограм і зафіксованих у них виконань чи публічну демонстрацію відеограм і зафіксованих у них виконань, опублікованих для використання з комерційною метою», в якій вона була акредитована відповідно до частини дев`ятої статті 16 Закону України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав» та пункту 10 Положення про комісію з акредитації організацій колективного управління, затвердженого наказом Мінекономрозвитку від 04.01.2019 № 8.

Крім того, в оголошенні зазначено, що 11 липня 2019 року закінчується строк реєстрації представників профільних асоціацій і об`єднань користувачів за відповідною категорією, а також користувачів, які виявили бажання взяти участь у переговорах щодо встановлення остаточних тарифів винагороди для застосування громадською спілкою "Українська ліга авторських та суміжних прав".

Також зазначено, що Мінекономрозвитку отримано лист від Громадської спілки "Українська ліга авторських та суміжних прав" з інформацією про дату і місце проведення переговорів щодо встановлення тарифів:

- місце проведення переговорів: м. Київ, вул. Євгена Сверстюка 23, офіс 1016;

- дата проведення переговорів: 24 липня 2019 року;

- час початку проведення переговорів: 15:00.

31.07.2019 на офіційному сайті Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України розміщено Оголошення про оприлюднення остаточних тарифів Громадської спілки "Українська ліга авторських та суміжних прав" (за посиланням https://www.me.gov.ua/Documents/Detail?lang=uk-UA&id=e7919478-d4b0-4d1d-8467-c447e98699cc&title=OgoloshenniaProOpriliudnenniaOstatochnikhTarifiv), відповідно до якого за результатами проведення переговорів за участю зареєстрованих Мінекономрозвитку, з урахуванням вимог статті 20 Закону України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав» учасників переговорів, щодо встановлення остаточних тарифів винагороди для застосування громадською спілкою "Українська ліга авторських та суміжних прав", Мінекономрозвитку оприлюднює узгоджені учасниками переговорів та затверджені ними остаточні тарифи щодо сфери розширеного колективне управління «право на справедливу винагороду, спільну для виконавців та виробників фонограм (відеограм), за публічне виконання фонограм і зафіксованих у них виконань чи публічну демонстрацію відеограм і зафіксованих у них виконань, опублікованих для використання з комерційною метою».

Відповідно до абз. 10 ч. 2 ст. 20 Закону України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав», тарифи, узгоджені на переговорах про встановлення тарифів чи визначені судом, є обов`язковими для всіх користувачів за відповідною категорією та застосовуються з дати завершення переговорів про встановлення тарифів на підставі відповідного договору.

Користувачі зобов`язані до початку використання у своїй діяльності об`єктів авторського права і (або) суміжних прав, крім випадків, передбачених цим Законом та Законом України "Про авторське право і суміжні права", укласти з організацією колективного управління, яка здійснює управління майновими правами у відповідній сфері, договір про використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав (ч. 3 ст. Закону України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав»).

Проте, суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази реєстрації позивача для участі у переговорах для встановлення тарифів організації колективного управління.

Разом з тим, позивач звертаючись до суду з вказаним позовом просить суд:

- визнати незаконним та скасувати абзац 4 Тарифів, а саме: "В разі якщо користувач вже розпочав використовувати фонограму (фонограми) та/або виконання (певну кількість виконань), то неподання користувачем акредитованій організації колективного управління показників розрахунку, понижуючих коефіцієнтів і системи знижок свідчитиме про те, що договір мав би бути укладеним за базовим тарифом, який дорівнює 50 (п`ятдесяти) мінімальним місячним заробітним платам в розмірі передбаченому законом на початок календарного року, в якому користувач розпочав зазначене використання.";

- визнати незаконним та скасувати пункт 3 Тарифів, а саме: " 3. Тарифи щодо використання фонограм та/або виконань без дозволу акредитованої організації колективного управління. При використанні особою в своїй господарській діяльності фонограм та/або виконань без дозволу (без договору з акредитованою організацією колективного управління) застосовуються наступні тарифи для їх подальшого закріплення у договорі із акредитованою організацією колективного управління щодо періоду в якому такою організацією було зафіксоване зазначене порушення. Тариф за використання однієї фонограми та/або одного виконання без дозволу (без укладеного договору з акредитованої організації колективного управління) складає: 10 (десять) мінімальних місячних заробітних плат в розмірі передбаченому законом на початок календарного року в якому сталось бездозвільне (бездоговірне) використання. Сума компенсації визначена акредитованою організацію колективного управління на підставі такого тарифу може бути зменшена акредитованою організацією колективного управління в наслідок укладення нею мирової угоди із користувачем в рамках судового процесу ініційованого Організацією".

Суд зазначає, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Таким чином, суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04.10.2017 у справі №914/1128/16.

Вирішуючи спір по суті, господарський суд має встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, для захисту якого звернувся позивач, тобто, встановити чи є особа, за позовом якої порушено провадження у справі, належним позивачем. При цьому, відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин, оскільки лише наявність такого права обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить, і яка може вимагати виконання такого обов`язку (вчинити певні дії) від зобов`язаних осіб. Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення прав і відповідно приймає рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто, таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17.

Відповідно до частини першої статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (частина друга статті 4 ГПК України).

Як зазначено судом вище, тарифи встановлюються учасниками переговорів із сторони користувачів, шляхом прийняття рішення двома третинами голосів від загального складу зареєстрованих учасників переговорів.

Тобто, Законом України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав» чітко визначено процедури затвердження таких тарифів шляхом прийняття рішення.

Відповідно, у судовому порядку може бути скасовано саме рішення учасників переговорів, яким затверджено такі тарифи, а не самі тарифи. Суд зазначає, що тарифи є наслідком прийняття рішення та не є актом за змістом статті 20 Господарського кодексу України.

Разом з тим, згідно із статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням суду при здійсненні правосуддя в силу положень статті 2 Закону України "Про судоустрій України" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією та законами України, прав і законних інтересів юридичних осіб.

Статтею 16 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 Господарського кодексу України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Наведеними положеннями визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Тобто, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

В той же час, надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту слід зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Тобто, оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Відтак, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, а таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту, що і унормовано в положеннях ст.ст. 4, 5 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Захист майнового чи немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов`язання утриматись від їх вчинення.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, підставою звернення позивача до суду з даним позовом є наявність справи № 922/3021/20, яка перебуває в провадженні Господарського суду Харківської області за позовом Громадської спілки "Українська ліга авторських та суміжних прав" до Фізичної особи-підприємця Речкіна Олексія Олександровича про стягнення паушальної суму у розмірі 207 812, 00 грн.

Як зазначає позивач, розрахунок ціни (паушальної суми) позову у справі № 922/3021/20 здійснено відповідачем на підставі Тарифів Громадської спілки "Українська ліга авторських та суміжних прав" щодо сфери: "право на справедливу винагороду, спільну для виконавців та виробників фонограм (відеограм), за публічне виконання фонограм і зафіксованих у них виконань чи публічну демонстрацію відеограм і зафіксованих у них виконань, опублікованих для використання з комерційною метою".

Крім того, позивач зазначає, що подавши до Господарського суду Харківської області позов Громадською спілкою "Українська ліга авторських та суміжних прав" застосовано до позивача абзац 4 оспорюваних тарифів, проте на думку позивача є ймовірність застосування відповідачем та/або судом в межах справи №922/3021/20 по відношенню до позивача пункт 3 тарифів, у зв`язку з чим також наявні підстави для скасування тарифів в цій частині.

Разом з тим, згідно відомостей в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reestr.court.gov.ua/Page/2 ухвалою Господарського суду Харківської області від 21.01.2021 провадження у справі №922/3021/20 за позовом Громадської спілки "Українська ліга авторських та суміжних прав" до Фізичної особи-підприємця Речкіна Олексія Олександровича про стягнення паушальної суми у розмірі 207 812, 00 грн. - закрито на підставі пункту 4 частини першої статті 231 ГПК України, у зв`язку з відмовою Громадської спілки "Українська ліга авторських та суміжних прав" від позову.

В ухвалі суду також зазначено, що станом на 20.01.2021 учасники справи досягли компромісу, а конфлікт є вичерпаним. Громадська спілка "Українська ліга авторських та суміжних прав" наголошує, що жодних вимог майнового та немайнового характеру, що стосуються предмета спору у справі №922/3021/20 до Фізичної особи-підприємця Речкіна Олексія Олександровича не має.

Крім того, у судовому засіданні 08.04.2021 відповідач повідомив суд про наявність укладеного між Громадською спілкою "Українська ліга авторських та суміжних прав" та Фізичною особою-підприємцем Речкіним Олексієм Олександровичем договору щодо використання об`єктів суміжних прав та виплату винагороди.

Факт укладення позивачем договору з відповідачем не заперечується представником позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Таким чином, враховуючи що підставою звернення позивача до суду з даним позовом була наявність у провадженні Господарського суду Харківської області справи №922/3021/20, приймаючи до уваги що між сторонами укладено договір щодо використання об`єктів суміжних прав та виплату винагороди, а провадження у справі №922/3021/20 закрито у зв`язку з відмовою Громадської спілки "Українська ліга авторських та суміжних прав" від позову, тож суд не вбачає порушеного права позивача, яке підлягає поновленню.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом.

Підсумовуючи вищевикладене, виходячи із заявлених вимог, наведених обґрунтувань та наданих доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Речкіна Олексія Олександровича до Громадської спілки "Українська ліга авторських та суміжних прав" про визнання незаконними та скасування частково тарифів задоволенню не підлягають.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду або через відповідний місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено: 19.04.2021

Суддя С. О. Щербаков