ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" квітня 2021 р. Cправа № 10/189-09

Господарський суд Вінницької області в складі: головуючий суддя Тісецький С.С., секретар судового засідання Поцалюк Н.В., розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали

за первісним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Промислова компанія "Три-А"

до: Державного підприємства "Юрковецький спиртовий завод"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України

про стягнення 1 895 274,30 грн

та за зустрічним позовом: Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Промислова компанія "Три-А"

до: Державного підприємства "Юрковецький спиртовий завод"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача 2 за зустрічним позовом: арбітражний керуючий (розпорядник майна) Бобрук Тарас Володимирович

про визнання недійсним договору № 3/05 (купівлі-продажу меляси бурякової) від 31.05.2019 року

у межах справи № 10/189-09

за заявою: Державного підприємства "Юрковецький спиртовий завод" (24040, вул. Леніна, 291, с. Юрківці, Могилів-Подільський район, Вінницька область; )

про визнання банкрутом

за участю представників:

від ТОВ "Агро-Промислова компанія "Три-А": Чернов Д.М.

від Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький): Безверха А.О.

від ДП "Юрковецький спиртовий завод": Шмаркатюк Я.В.

арбітражний керуючий (розпорядник майна) Бобрук Т.В.

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Господарського суду Вінницької області перебуває справа № 10/189-09 про банкрутство ДП "Юрковецький спиртовий завод".

Провадження у даній справі перебуває на стадії розпорядження майном.

02.01.2020 року до суду від ТОВ "Агро-Промислова компанія "Три-А" надійшла позовна заява б/н від 24.12.2019 року (вх. № 02.1-34/38/20) про стягнення з ДП "Юрковецький спиртовий завод" 1 895 274,30 грн.

Згідно Витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, матеріали даної позовної заяви передано на розгляд судді Тісецькому С.С..

Ухвалою суду від 03.01.2020 року було призначено підготовче засідання з розгляду вищевказаної позовної заяви в межах справи № 10/189-09 на 05.02.2020 року.

Також, ухвалою суду від 04.02.2020 року залучено Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України третьою особою, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача до участі з розгляду позовної заяви ТОВ "Агро-Промислова компанія "Три-A" до ДП "Юрковецький спиртовий завод" про стягнення 1 895 274,30 грн, в межах справи № 10/189-09 про банкрутство ДП "Юрковецький спиртовий завод".

Водночас, ухвалою суду від 16.03.2020 року було прийнято зустрічну позовну заяву Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України № 2431-05/239 від 12.03.2020 року до ТОВ "Агро-Промислова компанія "Три-А" та до ДП "Юрковецький спиртовий завод" про визнання недійсним договору № 3/05 (купівлі-продажу меляси бурякової) від 31.05.2019 року до спільного розгляду з первісним позовом ТОВ "Агро-Промислова компанія "Три-А" б/н від 24.12.2019 року (вх. № 02.1-34/38/20) до ДП "Юрковецький спиртовий завод", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України про стягнення 1 895 274,30 грн, в межах справи №10/189-09; залучено арбітражного керуючого (розпорядника майна) Бобрука Тараса Володимировича, третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача 2 за зустрічним позовом до участі з розгляду зустрічної позовної заяви Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України № 2431-05/239 від 12.03.2020 року про визнання недійсним договору № 3/05 (купівлі-продажу меляси бурякової) від 31.05.2019 року в межах справи № 10/189-09; відкладено підготовче засідання з спільного розгляду позовної заяви ТОВ "Агро-Промислова компанія "Три-А" б/н від 24.12.2019 року (вх. № 02.1-34/38/20) про стягнення 1 895 274,30 грн та зустрічної позовної заяви Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України № 2431-05/239 від 12.03.2020 року про визнання недійсним договору № 3/05 (купівлі-продажу меляси бурякової) від 31.05.2019 року в межах справи № 10/189-09 на 15.04.2020 року.

В подальшому, ухвалами суду підготовчі засідання з спільного розгляду зазначених вище позовних заяв, в межах справи № 10/189-09 призначалися на іншу дату.

Разом з тим, ухвалою суду від 24.11.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу з спільного розгляду позовної заяви ТОВ "Агро-Промислова компанія "Три-А" б/н від 24.12.2019 року (вх. № 02.1-34/38/20) про стягнення 1 895 274,30 грн та зустрічної позовної заяви Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України № 2431-05/239 від 12.03.2020 року про визнання недійсним договору № 3/05 (купівлі-продажу меляси бурякової) від 31.05.2019 року в межах справи № 10/189-09 до судового розгляду по суті на 02.12.2020 року.

При цьому, ухвалами суду спільний розгляд по суті відповідних позовних заяв в межах справи № 10/189-09 відкладався на іншу дату.

Так, ухвалою суду від 29.03.2021 року відкладено спільний розгляд по суті позовної заяви ТОВ "Агро-Промислова компанія "Три-А" б/н від 24.12.2019 року (вх. № 02.1-34/38/20) про стягнення 1 895 274,30 грн та зустрічної позовної заяви Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України № 2431-05/239 від 12.03.2020 року про визнання недійсним договору № 3/05 (купівлі-продажу меляси бурякової) від 31.05.2019 року в межах справи № 10/189-09 на 28.04.2021 року о 10:00 год.; ухвалено судове засідання 28.04.2021 року о 10:00 год. провести в режимі відеоконференції в приміщенні Господарського суду Вінницької області через Господарський суд Київської області за участю представника ТОВ "Агро-Промислова компанія "Три-А".

На визначену дату в судове засідання, яке проведено проведено в режимі відеоконференції, з`явилися представники Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), ТОВ "Агро-Промислова компанія "Три-А", ДП "Юрковецький спиртовий завод" та арбітражний керуючий (розпорядник майна) Бобрук Т.В..

Також, судом встановлено, що 16.04.2021 року від представника Позивача за первісним позовом до суду надійшли письмові пояснення б/н від 10.04.2021 року щодо періоду нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Крім того, від Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України на електронну поштову адресу суду надійшло клопотання № 2431-05/206 від 22.04.2021 року про розгляд справи № 10/189-09 за відсутності представника Мінекономіки, за наявними в матеріалах справи документами.

При цьому, у вищевказаному клопотанні третя особа повідомляє, що підтримує зустрічну позовну заяву № 2431-05/239 від 12.03.2020 року в повному обсязі.

Судом було оглянуто подане клопотання та долучено до матеріалів справи.

Водночас, зважаючи на зазначене вище клопотання Мінекономіки, суд оглянувши матеріали справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті за наявної явки представників учасників справи.

В ході розгляду справи по суті представник Позивача за первісним позовом підтримав позовні вимоги та щодо зустрічного позову заперечив.

Представник Відповідача за первісним позовом та розпорядник майна визнали первісний позов та стосовно зустрічного позову заперечили.

Представник Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) поклалася на розсуд суду щодо вирішення вказаних позовних заяв.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується первісний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

За змістом первісного позову та наданих доказів, 31.05.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "КРІЗАНТ" (Продавець) та Державним підприємством "Юрковецький спиртовий завод" (Покупець) було укладено договір № 3/05 (купівлі-продажу меляси бурякової) на таких умовах :

В порядку та на умовах, визначених договором, Продавець зобов`язується передати у власність Покупцю мелясу бурякову (надалі - Товар), а Покупець зобов`язується оплатити та прийняти Товар (п. 1.1).

Кількість Товару, що поставляється за договором, визначається заявками Покупця на поставку. Одиниця виміру товару - метрична тонна. Товар поставляється окремими партіями. Поставка кожної партії товару узгоджується сторонами (п. 1.2).

Вартість договору розраховується, виходячи з фактичної кількості відвантаженого Товару за цим договором та ціни Товару за одну метричну тону з доставкою - 3 300,00 грн із урахуванням ПДВ 20 % (п. 2.1).

Розрахунки за цим договором здійснюються в національній валюті у безготівковій формі, шляхом перерахування Покупцем грошових коштів на банківський рахунок Продавця (п. 3.1).

Оплата вартості товару здійснюється Покупцем згідно виставленого Продавцем рахунки-фактури та/або видаткової накладної - на розрахунковий рахунок Продавця, вказані у даному договорі, або у рахунку-фактурі на оплату, шляхом безготівкового переказу грошових коштів протягом доби з моменту поставки партії товару, або іншим чином, що не суперечить чинному законодавству України (п. 3.2).

Постачання товару Покупцю здійснюється з пункту завантаження на умовах FCA згідно "ІНКОТЕРМС-2010" - за кінцевим пунктом розвантаження : село Юрківці, Могилів-Подільського району, Вінницької області (п. 4.1).

Партія Товару вважається переданою Продавцем та прийнятою Покупцем : за кількістю - шляхом перевірки та порівняння, відповідно до кількості тоннажу, вказаного в транспортних та супровідних документах на партію Товару; за кількістю - відповідно до сертифікатів якості (п. 4.3).

Договір є укладеним з моменту його підписання і діє до 31.12.2019 року, але в будь-якому випадку до повного виконання Сторонами своїх обов`язків (п. 8.1).

На виконання вищевказаного договору, ТОВ "КРІЗАНТ" поставлено ДП "Юрковецький спиртовий завод" мелясу бурякову на загальну суму 7 141 992,00 грн із ПДВ грн, що підтверджується видатковими накладеними, а саме :

- від 04.06.2019 № РН-0000001 на суму 300 036,00 грн;

- від 05.06.2019 № РН-0000002 на суму 380 556,00 грн;

- від 06.06.2019 № РН-0000003 на суму 176 814,00 грн;

- від 07.06.2019 № РН-0000004 на суму 177 012,00 грн;

- від 10.06.2019 № РН-0000005 на суму 176 154,00 грн;

- від 11.06.2019 № РН-0000006 на суму 362 208,00 грн;

- від 12.06.2019 № РН-0000007 на суму 76 362,00 грн;

- від 13.06.2019 № РН-0000008 на суму 858,00 грн;

- від 13.06.2019 № РН-0000009 на суму 254 892,00 грн;

- від 14.06.2019 № РН-0000010 на суму 243 606,00 грн;

- від 27.06.2019 № РН-0000011 на суму 161 502,00 грн;

- від 27.06.2019 № РН-0000012 на суму 14 190,00 грн;

- від 01.07.2019 № РН-0000013 на суму 162 954,00 грн;

- від 02.07.2019 № РН-0000014 на суму 79 860,00 грн;

- від 03.07.2019 № РН-0000015 на суму 6 996,00 грн;

- від 03.07.2019 № РН-0000016 на суму 237 369,00 грн;

- від 04.07.2019 № РН-0000017 на суму 238 392,00 грн;

- від 23.07.2019 № РН-0000018 на суму 80 058,00 грн;

- від 24.07.2019 № РН-0000019 на суму 81 642,00 грн;

- від 25.07.2019 № РИ-0000020 на суму 302 412,00 грн;

- від 26.07.2019 № РН-0000021 на суму 277 200,00 грн;

- від 27.07.2019 № РН-0000022 на суму 324 456,00 грн;

- від 28.07.2019 № РН-0000023 на суму 136 488,00 грн;

- від 30.07.2019 № РН-0000026 на суму 59 994,00 грн;

- від 31.07.2019 № РН-0000024 на суму 154 987,80 грн;

- від 01.08.2019 № РН-0000039 на суму 353 641,20 грн;

- від 02.08.2019 № РН-0000025 на суму 293 106,00 грн;

- від 03.08.2019 № РН-0000027 на суму 66 462,00 грн;

- від 04.08.2019 № РН-0000028 на суму 67 320,00 грн;

- від 05.08.2019 № РН-0000029 на суму 65 472,00 грн;

- від 08.08.2019 № РН-0000030 на суму 67 848,00 грн;

- від 09.08.2019 № РН-0000031 на суму 231 264,00 грн;

- від 10.08.2019 № РН-0000032 на суму 66 594,00 грн;

- від 11.08.2019 № РН-0000033 на суму 58 872,00 грн;

- від 13.08.2019 № РН-0000034 на суму 306 240,00 грн;

- від 15.08.2019 № РН-0000035 на суму 90 222,00 грн;

- від 16.08.2019 № РН-0000036 на суму 232 122,00 грн;

- від 19.08.2019 № РН-0000037 на суму 333 498,00 грн;

- від 20.08.2019 № РН-0000038 на суму 120 252,00 грн;

- від 29.10.2019 № РН-0000040 на суму 164 340,00 грн;

- від 30.10.2019 № РН-0000041 на суму 157 740,00 грн.

Також, поставка товару підтверджується долученими до первісного позову товарно-транспортними накладними.

За поставлений вище товар Покупець розрахувався частково в розмірі 5 327 000,00 грн, в зв`язку з чим, розмір заборгованості склав 1 814 992,00 грн, що підтверджується підписаним між ТОВ "КРІЗАНТ" та ДП "Юрковецький спиртовий комбінат" актом звірки взаємних розрахунків станом на 11.11.2019 року та долученими до позову платіжними дорученнями.

Водночас, 11.11.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "КРІЗАНТ" (Первісний кредитор), Товариством з обмеженою відповідальністю "Агро-Промислова компанія "Три-А" (Новий кредитор) та Державним підприємством "Юрковецький спиртовий комбінат" (Боржник) укладено договір про відступлення права вимоги № 1/11-19, умовами якого передбачено наступне :

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, шо існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Первісний кредитор передає Новому кредиторові, а Новий кредитор приймає право вимоги, що належить Первісному кредиторові, і стає кредитором за договором № 3/05 (купівлі-продажу меляси бурякової) від 31.05.2019 року (далі - Основний договір), укладеним між Первісним кредитором та Державним підприємством "Юрковецький спиртовий завод" () (п. 1.1).

Усього за Основним договором Первісним кредитором на користь Нового кредитора відступлено право вимоги до Боржника на суму 1 814 992,00 гривень (один мільйон вісімсот чотирнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто дві гривні 00 копійок) (п. 1.2).

За умов цього договору - Новий кредитор займає місце Первісного кредитора в зобов`язаннях, що виникли з Основного договору в обсязі та на умовах, що існують на момент укладення цього договору (п. 1.3).

Копії документів та документована інформація, яка є важливою для здійснення права вимоги, яке відступає Первісний кредитор за цим договором, передаються Первісним кредитором Новому кредиторові в момент підписання Сторонами цього договору і оформляється Актом приймання-передачі первинних документів, що є невід`ємною частиною цього договору (п. 1.4).

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим договором (п. 5.1).

Також, 11.11.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "КРІЗАНТ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агро-Промислова компанія "Три-А" підписано акт приймання-передачі первинних документів (Додаток № 1 до договору про відступлення права вимоги № 1/11-19 від 11.11.2019 року).

Крім того, у первісному позові повідомляється, що Відповідачем за первісним позовом заборгованість у розмірі 1 814 992,00 грн не оплачена.

Так, згідно довідки АБ "Укргазбанк" № 5-51/692/2019 від 16.12.2019 року, за період з 07.06.2019 року по 13.12.2019 року надходжень оплати від контрагента - ДП "Юрковецький спиртовий завод", зокрема, згідно договору про відступлення права вимоги № 1/11-19 від 11.11.2019 року на рахунок ТОВ "Агро-Промислова компанія "Три-А", відкритого у АБ "Укргазбанк" не було.

На момент розгляду даної справи, доказів щодо погашення заборгованості перед Позивачем за первісним позовом до суду не подано.

Поряд з цим, у відзиві ДП "Юрковецький спиртовий завод" № 52 від 04.02.2020 року на позов, повідомлено, що всього ТОВ "КРІЗАНТ" було відвантажено на адресу ДП "Юрковецький спиртовий завод" меляси бурякової на загальну суму 7 141 992,00 грн.

Внаслідок важкого фінансового стану, що склався на підприємстві, не вдалося повністю виконати зобов`язання за договором перед ТОВ "КРІЗАНТ". На сьогоднішній день існує заборгованість в сумі 1 814 992,00 грн.

З огляду на вищевикладене, Відповідач за первісним позовом визнає позовні вимоги ТОВ "Агро-Промислова компанія "Три-А" та не заперечує проти ухвалення судом рішення про їх задоволення.

Відповідно до письмових пояснень Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України № 2431-05/350 від 21.04.2020 року, частиною 4-2 статті 6 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" покладено обов`язок на уповноважені органи управління приймати рішення щодо надання згоди на вчинення державним підприємством значного господарського зобов`язання або про відмову в наданні такої згоди. Уповноважені органи управління несуть встановлену законами України відповідальність за прийняття таких рішень.

Таким чином, уклавши договір № 3/05 (купівлі-продажу меляси бурякової) від 31.05.2019 року, ДП "Юрковецький спиртовий завод" зобов`язувалось оплатити товар на загальну суму 7 141 992,00 грн з ПДВ, що значно перевищує балансову вартість активів Боржника. А отже, зазначений договір є значним правочином, який має вчинятись за обов`язковою згодою органу, до сфери управління якого належить ДП "Юрковецький спиртовий завод".

Згідно з балансом (звіт про фінансовий стан) ДП "Юрковецький спиртовий завод" станом на 31.12.2018 загальна сума активів Підприємства становить 3 063 000 грн, 10 % від якої становить 306 300,00 грн.

Станом на день укладання договору № 3/05 (купівлі-продажу меляси бурякової) від 31.05.2019 року, органом управління ДП "Юрковецький спиртовий завод" було Міністерство аграрної політики та продовольства України.

Водночас, матеріали справи не містять відповідного рішення Міністерства аграрної політики та продовольства України про надання згоди на вчинення зазначеного правочину. А тому, дозвіл уповноваженого органу управління ДП "Юрковецький спиртовий завод" на укладення договору № 3/05 (купівлі-продажу меляси бурякової') від 31.05.2019 року отримано не було, чим на думку третьої особи, порушено приписи статті 73-2 ГК України та спеціального законодавства.

Також, ТОВ "АПК "Три-A" в порушення вимог встановлених ст. 74 ГПК України не доведено належними та допустимими доказами факт наявності рішення Міністерства аграрної політики та продовольства України про надання згоди на вчинення зазначеного правочину.

За цих обставин, Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України просить суд відмовити у задоволені позовних вимог ТОВ "Агро-Промислова компанія "Три-А" у повному обсязі.

Враховуючи встановлені обставини справи, суд зважає на наступні законодавчі положення.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно ч. 6 ст. 12 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Водночас, суд звертає увагу на те, що 21.04.2019 року набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства (далі - КУ з процедур банкрутства).

Частина 1 ст. 2 КУ з процедур банкрутства передбачає, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Згідно п. 1, п. 2 Прикінцевих та перехідних положень КУ з процедур банкрутства, цей Кодекс набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію через шість місяців з дня набрання чинності цим Кодексом. З дня введення в дію цього Кодексу визнати такими, що втратили чинність: Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 31, ст. 440 із наступними змінами).

Враховуючи наведене, КУ з процедур банкрутства введено в дію з 21.10.2019 року.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень КУ з процедур банкрутства, установлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Тобто, перехід від регулювання передбаченого ЗУ "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" до регулювання передбаченого КУ з процедур банкрутства здійснюється негайно (безпосередня дія як спосіб дії в часі нормативно-правових актів) шляхом здійснення подальшого розгляду справи про банкрутство відповідно до положень Кодексу. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.11.2019 у справі № 924/159/14, від 11.08.2020 у справі №904/3457/19, від 27.08.2020 року у справі № 904/4928/17.

Відтак, розгляд справи № 10/189-09, в тому рахунку і розгляд позовної заяви ТОВ "Агро-Промислова компанія "Три-А" про стягнення 1 895 274,30 грн та зустрічної позовної заяви Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України №2431-05/239 від 12.03.2020 року про визнання недійсним договору, в межах справи №10/189-09, здійснюється згідно положень КУ з процедур банкрутства.

В силу ч. 1, ч. 2 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За змістом ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

Судом встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "КРІЗАНТ" (Продавець) та Державним підприємством "Юрковецький спиртовий завод" (Покупець) було укладено договір № 3/05 (купівлі-продажу меляси бурякової) від 31.05.2019 року, на виконання якого Продавцем було поставлено Покупцеві мелясу бурякову на загальну суму 7 141 992,00 грн, що підтверджується вищевказаними видатковими накладними.

Разом з тим, Відповідач за первісним позовом за поставлений товар розрахувався частково на суму 5 327 000,00 грн, в зв`язку з чим, утворилася заборгованість в розмірі 1 814 992,00 грн.

За приписами ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства, поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.

Суд звертає увагу на те, що ухвалою суду від 27.11.2009 року порушено провадження у справі № 10/189-09 про банкрутство Державного підприємства "Юрковецький спиртовий завод".

Поряд з цим, провадження у даній справі перебуває на стадії розпорядження майном.

Зважаючи на те, що первісні позовні вимоги, які є предметом даного судового розгляду, виникли на підставі укладеного 31.05.2019 року договору № 3/05 (купівлі-продажу меляси бурякової) (після порушення провадження у справі № 10/189-09 про банкрутство ДП "Юрковецький спиртовий завод") та заявлені за період 2019 року, відтак така заборгованість є поточною.

Слід зазначити, що згідно ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України.

Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Відповідно до ч. 8 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства, до визнання боржника банкрутом спори боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, вирішуються в межах справи про банкрутство шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ним, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частина 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Приписи ст. 655 Цивільного кодексу України передбачають, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України, Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України, Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст.193 Господарського кодексу України).

Частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Також, судом встановлено, що 11.11.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "КРІЗАНТ" (Первісний кредитор), Товариством з обмеженою відповідальністю "Агро-Промислова компанія "Три-А" (Новий кредитор) та Державним підприємством "Юрковецький спиртовий комбінат" (Боржник) укладено договір про відступлення права вимоги № 1/11-19, за умовами якого, Позивач набув права вимоги до Відповідача за первісним позовом щодо оплати заборгованості в сумі 1 814 992,00 грн, яка виникла на підставі договору № 3/05 (купівлі-продажу меляси бурякової) від 31.05.2019 року.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

В силу п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з ч. 1 ст. 513 ЦК України, договір відступлення права вимоги укладається в такій самій формі, що й договір, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК України, внаслідок вчинення правочину новий кредитор отримує всі права первісного кредитора за зобов`язаннями, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом

В постанові Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 31/160(29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права "nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet", який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.

За змістом правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 905/635/18, у разі заміни кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. При цьому, такий спеціальний інструмент для заміни сторони у зобов`язанні, як відступлення права вимоги, може бути застосований лише відносно дійсного зобов`язання, тобто такого зобов`язання, яке існувало на момент переходу відповідного права від первісного кредитора.

Суд звертає увагу на те, що матеріали даної справи не містять доказів, які б вказували на обставини та факти недійсності договору про відступлення права вимоги № 1/11-19 від 11.11.2019 року.

Крім того, Відповідачем за первісним позовом у відзиві на позов підтверджено факт укладання вищевказаного договору про відступлення права вимоги, а також вказано про визнання заявлених ТОВ "Агро-Промислова компанія "Три-А" позовних вимог.

Відтак, враховуючи наведене вище та умови вказаного договору про відступлення права вимоги, ТОВ "Агро-Промислова компанія "Три-А" стало новим кредитором ДП "Юрковецький спиртовий завод" у правовідносинах, що виникли на підставі договору №3/05 (купівлі-продажу меляси бурякової) від 31.05.2019 року.

Також, судом встановлено, що згідно обопільно підписаного 11.11.2019 року між ТОВ "КРІЗАНТ" та ДП "Юрковецький спиртовий комбінат" акту звірки взаємних розрахунків станом на 11.11.2019 року, заборгованість становить 1 814 992,00 грн

Відповідна сума заборгованості підтверджується долученими до первісного позову доказами, а саме : видатковими накладеними, товарно-транспортними накладними, довідкою АБ "Укргазбанк", платіжними дорученнями.

Водночас, на момент розгляду справи, доказів щодо погашення заборгованості в розмірі 1 814 992,00 грн перед Позивачем за первісним позовом, Відповідачем за первісним позовом, до суду не подано.

Слід зазначити, що третя особа - Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України щодо первісних позовних вимог заперечила. Однак, доказів на спростування наявності заборгованості в розмірі 1 814 992,00 грн до суду подано не було.

Відтак, з врахуванням встановлених обставин, суд приходить до переконливого висновку про наявність факту порушення Відповідачем прав Позивача за первісним позовом, за захистом яких останній звернувся, позаяк матеріалами справи підтверджено факт поставки товару, а саме меляси бурякової та відповідно відсутність доказів оплати переданого товару у повному обсязі, в зв`язку з чим, первісні позовні вимоги про стягнення з Відповідача 1 814 992,00 грн основного боргу підлягають задоволенню у повному обсязі.

Обґрунтованість та правомірність заявлених вимог підтверджуються наданими та дослідженими судом письмовими доказами, наявними у матеріалах справи.

Також, у зв`язку з неналежним виконанням Відповідачем умов договору, Позивачем за первісним позовом нараховано до стягнення з Відповідача 7 011,33 грн - 3% річних за період з 01.11.2019 року по 18.12.2019 року та 1 814,99 грн - інфляційних втрат за листопад 2019 року.

Принагідно, суд звертає увагу на те, що змістом ч. 1 ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства, - мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Згідно п. 3, п. 5 ч. 3 ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства, протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій; не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

Відповідно до ч. 5, ч. 6 ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства, дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів, виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю та життю громадян, виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов`язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.

Під час процедури розпорядження майном боржник має право задовольняти лише ті вимоги кредиторів, на які згідно з частиною п`ятою цієї статті не поширюється дія мораторію.

Отже, щодо конкурсних вимог боржника законодавцем обмежено можливість нарахування індексу інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання та трьох процентів річних, законність стягнення яких є предметом спору в даній справі.

За змістом постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26.02.2020 року по справі № 925/197/19, встановивши, що провадження у справі про банкрутство відповідача порушено 14.05.2004, перебуває в процедурі розпорядження майном боржника, заявлені до стягнення кошти є поточною заборгованістю, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про правомірне звернення позивача з даним позовом в позовному провадженні щодо стягнення поточної заборгованості, інфляційних втрат та 3 % річних у зв`язку з порушення його охоронюваних законом прав та інтересів з метою їх ефективного захисту.

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14.08.2019 року по справі № 921/212/18, враховуючи положення частини 2 статті 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу (місяць), протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається, виходячи з суми боргу (грошового зобов`язання), помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за весь період прострочення, тобто за кожен місяць прострочення наростаючим підсумком незалежно від значення індексу інфляції - більше одиниці (інфляція) чи менше одиниці (дефляція).

Такий порядок обрахунку відповідає позиції, викладеній об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.

Оскільки, заявлена до стягнення Позивачем за первісним позовом із Відповідача сума основної заборгованості 1 814 992,00 грн є поточною грошовою вимогою, відтак правомірним є нарахування на відповідну заборгованість 3% річних та інфляційних втрат, на які дія мораторію не поширюється в силу наведених вище приписів Кодексу України з процедур банкрутства.

Пунктом 5.1 договору № 3/05 (купівлі-продажу меляси бурякової) від 31.05.2019 року, Сторони визначили, що за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань згідно з цим договором Сторони несуть відповідальність, передбачену договором та чинним законодавством України.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання, згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, враховуючи, що матеріалами справи підтверджується прострочення виконання Відповідачем за первісним позовом зобов`язання за згаданим вище договором купівлі-продажу меляси бурякової, Позивачем обґрунтовано заявлено до стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Дослідивши доданий до первісного позову розрахунок заборгованості за порушення виконання зобов`язання, індексу інфляції, 3% річних та перевіривши правильність нарахування Позивачем заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат за вказаний в розрахунку період, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення 7 011,33 грн - 3% річних за період з 01.11.2019 року по 18.12.2019 року та 1 814,99 грн - інфляційних втрат за листопад 2019 року, нарахованих на суму заборгованості 1 814 992,00 грн, є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі, як такі, що відповідають законодавству та обставинам справи.

Також, судом розглянуті первісні позовні вимоги щодо стягнення з Відповідача 71455,98 грн пені за період з 01.11.2019 року по 18.12.2019 року.

Згідно п. 5.3 договору № 3/05 (купівлі-продажу меляси бурякової) від 31.05.2019 року, у випадку порушення строку оплати товару, Покупець сплачує Продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ (що діяла у період за який сплачується пеня), від несплаченої суми за кожен день прострочки.

Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

В силу ч. 6 ст. 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 1, ст. 2 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Враховуючи наведені вище положення законодавства та умови договору, суд перевіривши правильність нарахування пені, а також беручи до уваги те, що Відповідач прострочив оплату за переданий товар, дійшов висновку, що позовна вимога щодо стягнення з Відповідача 71 455,98 грн - пені також підлягає задоволенню, як така, що відповідає чинному законодавству та умовам договору.

Відповідно до положень ст. 129 ГПК України, понесені Позивачем за первісним позовом судові витрати в сумі 28 440,00 грн на оплату судового збору, підлягають відшкодуванню за рахунок Відповідача.

Також, судом розглянуто зустрічну позовну заяву Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України № 2431-05/239 від 12.03.2020 року про визнання недійсним договору № 3/05 (купівлі-продажу меляси бурякової) від 31.05.2019 року, в межах справи № 10/189-09.

Так, зустрічні позовні вимоги мотивовано тим, що ухвалою суду від 21.11.2019 року було задоволено клопотання Мінекономіки про процесуальне правонаступництво замінивши Міністерство аграрної політики та продовольства України його правонаступником - Міністерством розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України у справі про банкрутство ДП "Юрковецький спиртовий завод".

Згідно з балансом (звіт про фінансовий стан) ДП "Юрковецький спиртовий завод" станом на 31.12.2018, загальна сума активів Підприємства станом на 31.12.2018 становить 3 063 000,00 грн.

Уклавши договір № 3/05 (купівлі-продажу меляси бурякової) від 31.05.2019, ДП "Юрковецький спиртовий завод" зобов`язувалось оплатити товар на загальну суму 7141992,00 грн з ПДВ, що значно перевищує балансову вартість активів Боржника. А отже, зазначений договір є значним правочином, який має вчинятись за обов`язковою згодою органу, до сфери управління якого належить ДП "Юрковецький спиртовий завод".

Станом на день укладання договору № 3/05 (купівлі-продажу меляси бурякової) від 31.05.2019 року, органом управління ДП "Юрковецький спиртовий завод" було Міністерство аграрної політики та продовольства України.

Матеріали справи не містять відповідного рішення Міністерства аграрної політики та продовольства України про надання згоди на вчинення зазначених правочинів. А отже, дозвіл уповноваженого органу управління ДП "Юрковецький спиртовий завод" на укладення договору № 3/05 (купівлі - продажу меляси бурякової) від 31.05.2019 отримано не було, чим порушено приписи статті 73-2 ГК України та спеціального законодавства.

З огляду на вказане, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору просить суд визнати недійсним договір № 3/05 (купівлі-продажу меляси бурякової) від 31.05.2019, який укладений між ТОВ "КРІЗАНТ" та ДП "Юрковецький спиртовий завод".

Згідно відзиву ТОВ "Агро-Промислова компанія "Три-А" б/н від 15.06.2020 року на зустрічну позовну заяву, відповідно до п. 1.7 статуту ДП "Юрковецький спиртовий завод" в редакції від 04.03.2008 року, Підприємство не несе відповідальності по обов`язкам держави та Органу управління майном, а Орган управління майном не несе відповідальності за зобов`язаннями Підприємства.

Крім того, постановою КМУ "Питання Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства" від 11.09.2019 р. № 838 визначені права, завдання та обов`язки новоствореного міністерства - Мінекономіки. Так, серед них не значиться право чи/або обов`язок визнавати господарський договір недійсним, укладений підконтрольним суб`єктом з контрагентом.

Таким чином, Мінекономіки не представлено конкретних підстав своїх повноважень щодо втручання в господарську діяльність ДП "Юрковецький спиртовий завод" шляхом визнання недійсним договору та не доведено у чому саме порушенні його (Мінекономіки) майнові чи немайнові права.

При цьому, в контексті ст. 136 ГК України, ДП "Юрковецький спиртовий завод" не користувалось відповідним правом на захист зі сторони власника, однак надано відзив на первісний позов, яким визнало заборгованість перед ТОВ "Агро-Промислова компанія "Три-А".

Також, на переконання Відповідача 1, діючий статут ДП "Юрковецький спиртовий завод" не передбачає положень про вчинення значних правочинів.

Окрім того, наразі оспорюваний договір частково виконаний по оплаті поставленого товару та позов про визнання виконаного з однієї сторони договору недійсним матиме наслідком відшкодування ДП "Юрковецький спиртовий завод" вартості поставленої меляси бурякової за ціною станом на сьогоднішній день (від 3500 грн/тонн, що у порівнянні з 2750 грн/тонни) спричинить для Відповідача фінансову заборгованість у більшому розмірі.

Враховуючи викладене, ТОВ "Агро-Промислова компанія "Три-А" просить суд відмовити у задоволенні зустрічного позову.

За змістом відповіді Мінекономіки № 2431-05/768 від 05.10.2020 року на відзив ТОВ "Агро-Промислова компанія "Три-А", звернення Мінекономіки із зустрічною позовною заявою в даному випадку є способом захисту інтересів держави в особі Міністерства, а не втручанням в господарську діяльність ДП "Юрковецький спиртовий завод".

Крім того, статтею 1 КУзПБ встановлено, що якщо замість кількох правочинів боржник міг вчинити один значний правочин, то кожен із таких правочинів вважається значним.

Отже, зважаючи на те, що ціна договору № 3/05 від 31.05.2019 року перевищує 10% загальної вартості активів підприємства, ДП "Юрковецький спиртовий завод" мав отримати погодження органу управління на кожний правочин.

Також, ТОВ "АПК "Три-А" в порушення вимог встановлених ст. 74 ГПК України не доведено належними та допустимими доказами факт наявності рішення Міністерства аграрної політики та продовольства України про надання згоди на вчинення зазначених правочинів та не спростовує доводів Мінекономіки відносно необхідності зазначеного погодження.

Відповідно до відзиву ДП "Юрковецький спиртовий завод" б/н від 16.03.2020 року на зустрічний позов, оскільки в період заключення договору купівлі-продажу меляси бурякової діяв Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", то посилання Мінекономіки на Кодекс України з процедур банкрутства з твердженням про те, що рішення про надання згоди на вчинення значного правочину приймається органом до сфери управління якого належить державне унітарне підприємство, є недоречним.

Також, 18.07.2017 року ДП "Юрковецький спиртовий завод" звернулось до арбітражного керуючого Бобрука Т. В. для погодження договорів поставки меляси бурякової орієнтовною ціною 3 300,00 грн. та кількістю 8500 т, і 24.07.2017 року арбітражний керуючий надав згоду (лист № 25/07 від 24.07.2017 року).

Таким чином, твердження Мінекономіки про порушення вимог законодавства з боку ДП "Юрковецький спиртовий завод" є необґрунтованими та безпідставними.

З огляду на вказане, Відповідач 2 за зустрічним позовом просить відмовити в задоволенні зустрічного позову.

Враховуючи встановлені обставини справи, суд дійшов наступних висновків.

Як вказувалося вище та підтверджено матеріалами справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю "КРІЗАНТ" (Продавець) та Державним підприємством "Юрковецький спиртовий завод" (Покупець) було укладено договір № 3/05 (купівлі-продажу меляси бурякової) від 31.05.2019 року, на виконання якого Продавцем було поставлено Покупцеві мелясу бурякову на загальну суму 7 141 992,00 грн, що підтверджується вищевказаними видатковими накладними.

Разом з тим, за поставлений товар ДП "Юрковецький спиртовий завод" не розрахувалось у повному обсязі, в зв`язку з чим, утворилася заборгованість за вказаним договором в розмірі 1 814 992,00 грн.

Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України у зустрічному позові посилається на недотримання вимог законодавства під час укладання оскаржуваного договору, а саме ДП "Юрковецький спиртовий завод" не отримано згоду органу управління боржника на укладення договору, всупереч положенням ст. 73-2 ГК України та ч. 4-2 ст. 6 ЗУ "Про управління об`єктами державної власності", що на переконання третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору є підставами для визнання відповідного договору недійсним.

За змістом статті 16 Цивільного кодексу України, визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України).

Частиною першою ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків та, в разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (п. 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

Невідповідність правочину актам законодавства як підстава його недійсності, повинна ґрунтуватися на повно та достовірно встановлених судами обставинах справи про порушення певним правочином (чи його частиною) імперативного припису законодавства; саме по собі відступлення сторонами від положення законодавства, регулювання їх іншим чином, не свідчить про суперечність змісту правочину цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а за частиною першою статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

Приписами ч. 4 ст. 236 ГПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.04.2020 року по справі № 910/8264/18, позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду із вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Підстава позову - це факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Судом встановлено, що предметом поданого зустрічного позову є визнання недійсним договору № 3/05 (купівлі-продажу меляси бурякової) від 31.05.2019 року.

Підставами позову, третя особа із самостійними вимогами щодо предмета спору вказала на недотримання вимог законодавства під час укладення оспорюваного договору, а саме ДП "Юрковецький спиртовий завод" не отримано згоду органу управління боржника на укладення відповідного правочину, всупереч положенням ст. 73-2 ГК України та ч. 4-2 ст.6 Закону України "Про управління об`єктами державної власності", що на переконання третьої особи, є підставами для визнання даного договору недійсним.

За змістом ч. 3 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до 1 ст. 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 162 ГПК України, позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Отже, сторона, яка звертається з позовом до суду повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд звертає увагу, що в матеріалах зустрічної позовної заяви, відсутні докази в підтвердження неправомірності укладення оспорюваного договору.

Слід зазначити, що на момент укладення оспорюваного договору, діючими були норми Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

За змістом ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції на час укладення оспорюваного договору), значні правочини (договори) - правочини (договори) щодо розпорядження майном боржника, балансова вартість якого перевищує один відсоток балансової вартості активів боржника на день укладення правочину (договору).

Відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 22 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції на час укладення оспорюваних договорів), керівник або орган управління боржника виключно за погодженням з розпорядником майна вчиняють правочини (укладають договори) щодо розпорядження у будь-який спосіб іншим майном боржника, балансова вартість якого становить понад один відсоток балансової вартості активів боржника, та укладання інших значних правочинів (договорів).

Згідно ч. 12 ст. 96 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції на час укладення оспорюваних договорів), плани санації, мирові угоди та переліки ліквідаційних мас та зміни і доповнення до них у справах про банкрутство державних підприємств або підприємств, у статутному капіталі яких частка державної власності перевищує 50 відсотків, підлягають погодженню з органом, уповноваженим управляти державним майном.

Отже, вищевказані норми законодавства визначали укладання Боржником значних правочинів за погодженням із розпорядником майном, однак не передбачали укладення таких правочинів Боржником, який є державним підприємством, виключно за погодженням з органом, уповноваженим управляти державним майном.

Водночас, суд звертає увагу на те, що ДП "Юрковецький спиртовий завод" зверталось до арбітражного керуючого (розпорядника майна боржника) Бобрука Т.В. стосовно надання згоди на заключення договору поставки меляси бурякової орієнтовною ціною 3 300,00 грн (з урахуванням ПДВ) за метричну тону та орієнтовною кількістю 8 500 тон, а також самостійно визначати контрагентів.

У відповідь на вказане звернення, арбітражним керуючим Бобруком Т.В. листом №25/07 від 24.07.2017 року надано згоду на заключення договору поставки меляси бурякової орієнтовною ціною 3 300,00 грн (з урахуванням ПДВ) за метричну тону та орієнтовною кількістю 8 500 тон та самостійно визначати контрагентів.

Відповідні обставини підтверджуються матеріалами справи.

Відтак, наведене свідчить про дотримання ДП "Юрковецький спиртовий завод" вимог чинного на той час спеціального законодавства щодо отримання згоди розпорядника майна боржника на укладення договору.

Разом з тим, у зустрічному позові вказується, що Боржником при укладені оспорюваного договору не було отримано згоди органу управління Боржника на укладення відповідного правочину, всупереч положенням чинного законодавства для укладення державними підприємствами значних правочинів.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 73 ГК України, державне унітарне підприємство утворюється компетентним органом державної влади в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини державної власності, як правило, без поділу її на частки, і входить до сфери його управління. Орган державної влади, до сфери управління якого входить підприємство, є представником власника і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами. Майно державного унітарного підприємства перебуває у державній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання чи праві оперативного управління.

Приписами ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 73-2 ГК України (в редакції на час укладення оспорюваних договорів), значним господарським зобов`язанням державного унітарного підприємства визнається господарське зобов`язання, що вчиняється державним унітарним підприємством, якщо ринкова вартість майна, робіт, послуг, що є його предметом, становить 10 і більше відсотків вартості активів державного унітарного підприємства, за даними останньої річної фінансової звітності.

Статутом державного унітарного підприємства можуть бути визначені додаткові критерії для віднесення господарського зобов`язання до значного господарського зобов`язання.

Значне господарське зобов`язання підлягає погодженню наглядовою радою державного унітарного підприємства або, у випадках, передбачених законом, органом, до сфери управління якого відноситься державне унітарне підприємство, в порядку, передбаченому цією статтею.

Рішення про надання згоди на вчинення значного господарського зобов`язання, якщо ринкова вартість майна, робіт або послуг, що є його предметом, становить від 10 до 25 відсотків вартості активів державного унітарного підприємства, за даними останньої річної фінансової звітності, приймається наглядовою радою (у разі її утворення) або органом, до сфери управління якого належить державне унітарне підприємство.

Забороняється ділити предмет господарського зобов`язання з метою ухилення від передбаченого цією статтею порядку прийняття рішень про вчинення значного господарського зобов`язання.

Значне господарське зобов`язання, вчинене з порушенням порядку, передбаченого частинами першою - четвертою цієї статті, може бути визнане судом недійсним за позовом державного унітарного підприємства або органу, до сфери управління якого належить державне унітарне підприємство.

За змістом ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства, значні правочини - правочини щодо майна (робіт, послуг), ринкова вартість яких на день вчинення правочину становить 10 і більше відсотків вартості активів боржника за даними останньої річної фінансової звітності. Якщо замість кількох правочинів боржник міг вчинити один значний правочин, то кожен із таких правочинів вважається значним.

Відповідно до п. 4-2 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" (в редакції на час укладення оспорюваних договорів), уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань: приймають рішення у випадках, визначених законами України, про надання згоди на вчинення державним унітарним підприємством господарського зобов`язання, щодо якого є заінтересованість, та значного господарського зобов`язання або про відмову в наданні такої згоди та несуть у встановлену законами України відповідальність за прийняття таких рішень.

Пунктом 2.1 договору № 3/05 (купівлі-продажу меляси бурякової) від 31.05.2019 року визначено, що вартість договору розраховується, виходячи з фактичної кількості відвантаженого Товару за цим договором та ціни Товару за одну метричну тону з доставкою - 3 300,00 грн із урахуванням ПДВ.

Згідно з балансом (звіт про фінансовий стан) ДП "Юрковецький спиртовий завод" станом на 31.12.2018, загальна сума активів Підприємства станом на 31.12.2018 становить 3 063 000,00 грн.

Судом встановлено, що за вищевказаним договором товар фактично поставлялася окремими партіями на суму вказану у видаткових накладних, більшість з яких не перевищувала 10% балансової вартості активів ДП "Юрковецький спиртовий завод" на момент виконання оспорюваного договору, а тому суд приходить до висновку про відсутність необхідності погодження цього договору із Мінагрополітики, оскільки відповідні зобов`язання не були значними господарськими зобов`язаннями державного підприємства, в розумінні ст. 73-2 ГК України.

Крім того, суд звертає увагу на те, що закріплена у ст. 204 ЦК України презумпція правомірності правочину означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12.12.2019 у справі № 910/13985/19, від 19.12.2019 у справі № 910/12355/19 та від 15.01.2020 у справі №910/14150/19.

Слід зазначити, що матеріалами справи підтверджено поставку меляси бурякової за опорюваним договором та її отримання ДП "Юрковецький спиртовий завод", про що останнім повідомлено у відзиві на позов, однак розрахуватися за поставлений товар у повному обсязі Боржник не зміг, у зв`язку із важким фінансовим станом.

Також, при укладенні оспорюваного договору купівлі-продажу меляси бурякової, Сторони цього договору погодили його істотні умови, зокрема, щодо предмету договору, вартості договору, порядку проведення розрахунків, умов та строків поставки, строку дії договору.

Беручи до уваги те, що спірний договір не суперечить положенням ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, містить всі істотні умови правочину, зважаючи на підтвердженість фактів прийняття до виконання та вчинення дій щодо схвалення сторонами спірного правочину та обставин щодо необхідності та кінцевої мети укладення такого договору Боржником, що перебуває в процедурі розпорядження майном, виходячи з положень законодавства України, матеріалів та обставин справи у їх сукупності, у даному випадку відсутні підстави для визнання недійсним договору № 3/05 (купівлі-продажу меляси бурякової) від 31.05.2019 року, що є предметом зустрічного позову, в зв`язку з чим, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору в сумі 2 102,00 грн, покладаються на Позивача за зустрічним позовом.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 7 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. ст. 2, 3, 12, 73, 74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240-242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ :

1. Первісний позов ТОВ "Агро-Промислова компанія "Три-А" б/н від 24.12.2019 року (вх. № 02.1-34/38/20) про стягнення 1 895 274,30 грн, в межах справи № 10/189-09 про банкрутство ДП "Юрковецький спиртовий завод", задоволити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства "Юрковецький спиртовий завод" (вул. Леніна, 291, с. Юрківці, Могилів-Подільський р-н, Вінницька обл., 24040; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Промислова компанія "Три-А" (адреса для листування : вул. Саксаганського, 104-А, м. Київ, 01032; ) 1 814 992,00 грн - основного боргу, 71 455,98 грн - пені, 7 011,33 грн - 3% річних, 1 814,99 грн - інфляційних нарахувань та 28 440,00 грн - витрат на сплату судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В задоволенні зустрічного позову Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України № 2431-05/239 від 12.03.2020 року до ТОВ "Агро-Промислова компанія "Три-А" та до ДП "Юрковецький спиртовий завод", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача 2 - арбітражний керуючий (розпорядник майна) Бобрук Т.В. про визнання недійсним договору № 3/05 (купівлі-продажу меляси бурякової) від 31.05.2019 року, в межах справи № 10/189-09 про банкрутство ДП "Юрковецький спиртовий завод", відмовити повністю.

5. Копію рішення надіслати на електронні поштові адреси: арбітражному керуючому Бобруку Т.В. - @mail.gov.ua; ТОВ "Агро-Промислова компанія "Три-А" - ; Міністерству розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України - ; Державному підприємству "Юрковецький спиртовий завод" - .

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч. 1 ст. 256 ГПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Північно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Вінницької області (п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 6 ст. 233 ГПК України повне рішення складено 29 квітня 2021 р.

Суддя Тісецький С.С.

Віддрук. прим.: 1 - до справи.