ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2021 Справа № 914/3275/20

м. Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Матвіїва Р.І. за участю секретаря судового засідання Бернацької Л.В., розглянув матеріали справи

за заявою: Фізичної особи підприємця Гайдая Олександра Сергійовича, м. Львів,

до відповідача: Приватного акціонерного товариства ВАТ Калина, м. Червоноград, Львівська область,

предмет позову: стягнення 214 378,32 грн.,

підстава позову: порушення зобов`язань по договору про оренду транспортного засобу від 1.01.2019 року,

за участю представників:

позивача: не з`явився,

відповідача: Пущик Наталія Андріївна - адвокат, ордер серії ЛВ № 172121 від 14.01.2021 року.

ПРОЦЕС

15.12.2020 року до Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Фізичної особи підприємця Гайдая Олександра Сергійовича до Приватного акціонерного товариства ВАТ Калина про стягнення 214 378,32 грн.

Ухвалою суду від 21.12.2020 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 15.01.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Відводів складу суду сторонами не заявлено.

26.01.2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

05.02.2021 року позивачем подано відповідь на відзив.

У судовому засіданні 24.03.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 05.04.2021 року. У судових засіданнях двічі оголошувалась перерва. Зокрема, у судовому засіданні 14.04.2021 року за участю представників сторін оголошено перерву до 20.04.2021 року, про що представники сторін повідомлені під розписку.

У судове засідання 20.04.2021 року з`явився представник відповідача, представник позивача у судове засідання не з`явися, причин неявки не повідомив, хоча про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, про що зазначено вище.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Пунктом 1 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи наведене, беручи до уваги належне повідомлення представника позивача про дату та час судового засідання, відсутність клопотань та повідомлень про причини неявки в дане судове засідання, суд не вважає неявку представника позивача такою, що перешкоджає розгляду справи.

У судовому засіданні 20.04.2021 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Після виходу суду з нарадчої кімнати та під час оголошення вступної та резолютивної частини рішення представник позивача з`явився у зал судового засідання.

СУТЬ СПОРУ ТА ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ СТОРІН

Позивач вважає, що відповідач порушив зобов`язання по договору оренди транспортного засобу від 01.01.2019 року, оскільки користувався таким транспортним засобом упродовж січня 2019 - грудня 2020 років, однак, сплатив лише 36 000,00 грн. Відповідно, у відповідача існує заборгованість по сплаті орендних платежів у розмірі 194 000,00 грн. За прострочення виконання грошового зобов`язання позивачем нараховано пеню в розмірі 20 378,32 грн. Вказані суми позивач заявляє до стягнення з відповідача у даній справі.

Крім цього, заявлено позовну вимогу про визнання договору оренди транспортного засобу продовженим, оскільки домовленостей між сторонами стосовно непродовження дії договору після 31.12.2019 року не було; про розірвання договору оренди транспортного засобу та про зобов`язання повернути відповідний транспортний засіб, оскільки відповідачем допущено тривалу заборгованість по орендній платі.

Відповідач стосовно позовних вимог заперечує. Стверджує, що 30.04.2019 року за взаємною згодою договір про оренду транспортного засобу від 01.01.2019 року був розірваний, а автомобіль повернутий, тому на момент розгляду справи у суді ПрАТ «ВАТ Калина» не має перед ФОП Гайдай О.С жодних фінансових зобов`язань. Також зазначає, що підписання договору ФОП Гайдай О.С. та ПрАТ «ВАТ Калина» 01.01.2020 року договору про оренду транспортного засобу підтверджує, що до підписання такого спірний автомобіль був у користуванні Гайдай О.С., який він зобов`язувався передати у користування ПрАТ «ВАТ Калина». Крім цього, вимог про стягнення пені відповідач просить застосувати наслідки спливу позовної давності.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ІЗ МАТЕРІАЛІВ СПРАВИ

01.01.2019 року Фізична особа підприємець Гайдай Олександр Сергійович та Приватне акціонерне товариство «ВАТ Калина» уклали договір про оренду транспортного засобу - Fiat Doblo з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 .

Згідно з п. 2.1.1 договору орендодавець зобов`язався у триденний строк після підписання цього договору оренди передати в користування орендаря зазначений в п.1.1. автомобіль в належному технічному стані, який забезпечує його нормальну експлуатацію. Передача автомобіля здійснюється актом прийому-передачі, який підписується орендарем та орендодавцем (додаток № 1 до договору).

Сторонами підписано акт приймання-передачі транспортного засобу за договором оренди транспортного засобу №__від 1 січня 2019 року, відповідно до якого орендодавець належним чином передав, а орендар прийняв автомобіль марки Fiat Doblo з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 .

Згідно з п. 2.2.3 договору орендар зобов`язався своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату. А згідно з п. 3.1 договору за користування вказаним в договорі автомобілем орендар сплачує орендодавцю орендну плату, яка становить 10 000 грн. Орендар сплачує орендну плату протягом дії договору не пізніше 25 числа кожного місяця.

Сторонами підписано акти надання послуг, оригінали яких надано також суду:

акт надання послуг за договором оренди транспортного засобу №_ від 31 січня 2019 року за послуги оренди автотранспортного засобу Fiat Doblo вартістю 10 000 гривень,

акт надання послуг за договором оренди транспортного засобу №_ від 28 лютого 2019 року за послуги оренди автотранспортного засобу Fiat Doblo вартістю 10 000 гривень,

акт надання послуг за договором оренди транспортного засобу №_ від 31 березня 2019 року за послуги оренди автотранспортного засобу Fiat Doblo вартістю 10 000 гривень,

акт надання послуг за договором оренди транспортного засобу №_ від 30 квітня 2019 року за послуги оренди автотранспортного засобу Fiat Doblo вартістю 10 000 гривень,

акт надання послуг за договором оренди транспортного засобу №_ від 02 червня 2019 року за послуги оренди автотранспортних засобів ВАЗ 211120 та Fiat Doblo вартістю 18 000 гривень,

акт надання послуг за договором оренди транспортного засобу №_ від 02 липня 2019 року за послуги оренди автотранспортних засобів ВАЗ 211120 та Fiat Doblo вартістю 18 000 гривень,

акт надання послуг за договором оренди транспортного засобу №_ від 02 серпня 2019 року за послуги оренди автотранспортних засобів ВАЗ 211120 та Fiat Doblo вартістю 18 000 гривень,

акт надання послуг за договором оренди транспортного засобу №_ від 02 вересня 2019 року за послуги оренди автотранспортних засобів ВАЗ 211120 та Fiat Doblo вартістю 18 000 гривень,

акт надання послуг за договором оренди транспортного засобу №_ від 02 жовтня 2019 року за послуги оренди автотранспортних засобів ВАЗ 211120 та Fiat Doblo вартістю 18 000 гривень,

акт надання послуг за договором оренди транспортного засобу №_ від 02 листопада 2019 року за послуги оренди автотранспортних засобів ВАЗ 211120 та Fiat Doblo вартістю 18 000 гривень,

акт надання послуг за договором оренди транспортного засобу №_ від 02 грудня 2019 року за послуги оренди автотранспортних засобів ВАЗ 211120 та Fiat Doblo вартістю 18 000 гривень,

акт надання послуг за договором оренди транспортного засобу №_ від 02 січня 2020 року за послуги оренди автотранспортних засобів ВАЗ 211120 та Fiat Doblo вартістю 18 000 гривень,

30.04.2019 року сторонами підписано угоду про розірвання договору від 01.01.2019 року № _ , відповідно до змісту якої орендодавець і орендар вважають розірваним договір від 01 січня 2019 року № _ із моменту набрання чинності цією угодою.

Акт про повернення автомобілів/автомобіля по такій угоді сторонами в матеріали справи не подано.

01.01.2020 року Фізична особа підприємець Гайдай Олександр Сергійович та Приватне акціонерне товариство «ВАТ Калина» уклали договір про оренду транспортного засобу - Fiat Doblo з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , яким сторони, як і в попередньо укладеному договорі від 01.01.2019 року, погодили, що орендодавець зобов`язується у триденний строк після підписання цього договору оренди передати в користування орендаря зазначений в п.1.1 автомобіль в належному технічному стані, який забезпечує його нормальну експлуатацію. Передача автомобіля здійснюється актом прийому-передачі, який підписується орендарем та орендодавцем (додаток № 1 до договору). Орендар сплачує орендодавцю орендну плату, яка становить 10 000 грн.

Акту приймання-передачі в оренду автомобіля Fiat Doblo до вказаного договору сторони не підписали та суду не надали, доказів виконання такого договору (зокрема і доказів про оплату та актів користування автомобілем за жоден із місяців) суду не надали. Тому суд встановив, що сторонами даний договір від 01.01.2020 року про оренду транспортного засобу не виконувався взагалі.

У вересні 2020 року позивач звернувся до позивача із претензією стосовно розірвання договорів про оренду транспортних засобів від 01.01.2020 року, хоча по тексту листа посилається на договори від 01.01.2019 року, та повернення транспортних засобів у відповідності до встановленого порядку, виплати суми заборгованості за користування (оренду) транспортними засобами та виплати суми пені за несвоєчасну виплату орендної плати.

Доказів надіслання такої претензії відповідачу позивачем не подано, проте, подано відповідь відповідача на претензію. Так, згідно з відповіддю відповідача від 09.10.2020 року договори від 01.01.2019 року розірвані у квітні 2019 року, тому жодних зобов`язань між сторонами немає.

Відповідно до супровідного листа від 29.09.2020 року позивачем надіслано відповідачу копії договорів від 01.01.2019 року з актами приймання-передачі майна. Докази надіслання відповідного листа поштову квитанцію долучено до заяви про усунення недоліків.

Позивач також звертався до відповідача із листом від 10.12.2020 року стосовно відсутності бажання продовжувати дію договору транспортного засобу від 01.01.2019 року - Fiat Doblo на новий строк. Оскільки такий закінчується 31.12.2020 року, то орендодавець просить повернути автомобіль марки Fiat Doblo та добровільно погасити заборгованість по орендній платі. Вказаний лист надіслано 11.12.2020 року, докази чого долучені до заяви про усунення недоліків.

Згідно з випискою по особовому рахунку за період 01.01.2019-31.08.2020 рр. відповідачем 12.04.2019 року сплачено позивачу 36 000,00 грн. з призначенням платежу «оплата за оренду автомобілів зг. дог. найму трасп. засобів». Аналогічний платіж здійснено також 20.06.2019 року.

Дані факти матеріалами справи підтверджені, сторонами не спростовані.

ВИСНОВКИ СУДУ

Дослідивши представлені суду докази, заслухавши пояснення представників сторін у судових засіданнях, суд вважає позовні вимоги частково обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в частині з огляду на таке.

Пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Як вбачається із описаних обставин справи, між сторонами внаслідок укладення 01.01.2019 року договору про оренду транспортного засобу - Fiat Doblo виникли правовідносини оренди.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Статтями 798-805 Цивільного кодексу України «Найм (оренда) транспортного засобу» не встановлено спеціальних вимог до строків дії договору найму транспортних засобів, до обов`язків наймача чи плати за оренду транспортного засобу.

Відповідно до ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Строк дії договору від 01.01.2019 року регламентовано розділом 5 договору. Так, цей договір вступає в дію з моменту підписання і є чинним до 31 грудня 2019 року. Зміна умов .договору чи його дострокове розірвання можливе тільки за згодою сторін. Договір вважається продовженим на той же строк і на тих же умовах, якщо жодна із сторін не пізніше ніж за 5 (п`ять) днів до закінчення строку його дії не заявить про небажання продовжити дію договору.

Обставина дії та виконання сторонами договору від 01.01.2019 року упродовж січня квітня 2019 року сторонами не заперечується та підтверджується матеріалами справи.

Аналізуючи позовні вимоги про визнання договору оренди транспортного засобу продовженим, про розірвання договору оренди транспортного засобу та про зобов`язання повернути відповідний транспортний засіб суд звертає увагу на таке.

Як встановлено вище, 30.04.2019 року сторонами підписано угоду про розірвання договору від 01.01.2019 року № _ , відповідно до змісту якої орендодавець і орендар вважають розірваним договір від 01 січня 2019 року № _ із моменту набрання чинності цією угодою.

Суд звертає увагу, що примірник такої угоди в копії долучено відповідачем до відзиву, а її оригінал представлено суду представниками обох сторін. Тобто, у кожної сторони наявний оригінал відповідної угоди. Проте, жодною зі сторін не подано акта про повернення автомобілів чи автомобіля Fiat Doblo по такій угоді. Відсутність у сторін відповідного акта представниками пояснюється по-різному: представник позивача стверджує, що такий не підписувався і фактично автомобіль Fiat Doblo не повертався, представник відповідача стверджує, що автомобіль позивачу повернутий, але такий акт у сторони не зберігся.

Разом з тим, при наданні пояснень у судовому засіданні 09.03.2021 року представник позивача ствердив, що угода від 30.04.2019 року все-таки стосувалася договорів від січня 2019 року по двох автомобілях, укладених між сторонами, проте, оскільки фактично не підписано акт повернення майна, то фактично не розірвано жодний. Згідно з наданими представником відповідача поясненнями дві угоди від 2019 року розірвані угодою від 30.04.2019 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Враховуючи наявність у справі підписаної сторонами угоди від 30.04.2019 року про розірвання договору від 01.01.2019 року № _ та визнання в усних поясненнях представниками сторін обставини, що така угода стосувалась двох угод від 01.01.2019 року, враховуючи, що однією з укладених 01.01.2019 року між сторонами була угода стосовно оренди автомобіля Fiat Doblo, суд доходить висновку, що правовідносини оренди автомобіля Fiat Doblo сторони припинили 30.04.2019 року.

Суд зауважує, що трактування позивачем угоди від 30.04.2019 року як такої, що це був намір сторін розірвати договір від 01.01.2019 року, є помилковими, адже зі змісту відповідної угоди вбачається досягнення сторонами згоди щодо іншого конкретного питання розірвання договору від 01.01.2019 року. Відповідна угода є двостороннім правочином, сторони якого вчиняють дії, спрямовані на виникнення, зміну чи припинення цивільних правовідносин. Наслідки невиконання такої угоди не змінюють її суті, натомість можуть свідчити про неналежне виконання сторонами договору взятих на себе зобов`язань.

Обов`язки наймача у разі припинення договору найму передбачені ст. 785 Цивільного кодексу України. Так, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Суд звертає увагу, що взаємопротилежні твердження представників сторін стосовно причин непідписання акта і повернення/неповернення майна не підтверджені жодними доказами, тому суд не може визнати доведеними жодні із них. Відповідно, суд враховує зібрані у справі докази в їх сукупності та оцінює їх на предмет належності, допустимості, достовірності та вірогідності.

Відтак, враховуючи, що акт повернення майна за наслідками розірвання договору в квітні 30.04.2019 року, та і станом на час постановлення рішення, сторонами не підписаний, суд робить висновок, що предмет оренди - автомобіль Fiat Doblo наймодавцю не повернутий. Враховуючи, що наведеною вище нормою встановлено строк негайного повернення майна, то право наймодавця на отримання відповідного майна з оренди вважається порушеним, а порушене право підлягає судовому захисту. Відповідно, суд вважає обґрунтованою позовну вимогу про зобов`язання відповідача повернути наданий в оренду транспортний засіб - автомобіль марки Fiat Doblo, вантажний фургон маловантажний В, з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_2 , рік випуску 2013 (дані автомобіля згідно з умовами договору про оренду транспортного засобу - Fiat Doblo від 01.01.2019 року). Суд звертає увагу, що при задоволенні вказаної позовної вимоги необхідність формулювання «згідно з договором про оренду транспортного засобу від 01.01.2019 року як законному власнику», як вказував позивач, не є обґрунтованою, так як суд дійшов вказаного висновку про задоволення позовної вимог внаслідок оцінки правовідносин, що існували між сторонами, і за результатами встановлення обставини невиконання орендарем обов`язку по поверненню майна орендодавцю, і обставина законності власника в межах даного спору не встановлюється.

Як зазначає Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Зі встановлених обставин та зазначених висновків суду, зокрема, щодо розірвання договору оренди у квітні 2019 року, суд зазначає про необгрунтованість позовних вимог про визнання договору оренди транспортного засобу продовженим і про розірвання договору оренди транспортного засобу. Задоволення таких вимог є неможливим і безпідставним, адже такі не узгоджуються із зазначеними вище висновками суду, так як договір ще до визначеної договором дати - до 31 грудня 2019 року припинив свою дію. Твердження позивача про застосування приписів ст. 764 Цивільного кодексу України (якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором) є безпідставним, адже не існувало ситуації, коли договір закінчив свою дію через строк, оскільки ще до настання такого моменту сторони розірвали договір.

Щодо вимоги про стягнення заборгованості по договору суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Як зазначалось вище, договором оренди передбачено, що за користування вказаним в договорі автомобілем орендар сплачує орендодавцю орендну плату, яка становить 10 000 грн. і орендар сплачує орендну плату протягом дії договору не пізніше 25 числа кожного місяця. Тобто сплата орендних платежів погоджена сторонами у визначеному розмірі та у визначений строк без прив`язки до складення актів, виставлення рахунків чи інших додаткових умов.

Аналіз частини 1 статті 759 та частини 1 статті 785 Цивільного кодексу України приводить до висновку, що договір найму (оренди) зумовлює право наймача (орендаря) користуватися орендованим майном впродовж строку дії договору із сплатою наймодавцю (орендодавцю) орендної плати, погодженої умовами договору оренди; припинення договору найму зумовлює обов`язок наймача негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Невиконання наймачем обов`язку щодо поверненні речі зумовлює право наймодавця на застосування до наймача особливого виду майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, який полягає у сплаті наймачем, який прострочив виконання обов`язку щодо повернення речі, неустойки у вигляді подвійної плати за користування річчю за час прострочення відповідно до частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України.

Проте, позивач не обрав способом захисту своїх прав стягнення пені у вказаному порядку. Натомість заявив до стягнення розмір орендної плати за весь час фактичного користування майном.

Як вказує Верховний Суд у постанові від 13.12.2019 року у справі № 910/20370/17, законодавство у сфері орендних правовідносин пов`язує припинення обов`язків орендаря з фактом повернення об`єкта договору оренди, тобто з моментом підписання акта приймання-передачі орендованого майна; зобов`язання орендаря сплачувати орендну плату за весь час фактичного користування майном, яке виникло з договору оренди, не припиняється зі спливом строку дії договору оренди, оскільки таке припинення пов`язане не із закінченням строку, на який було укладено договір, а з моментом підписання сторонами акта приймання-передачі об`єкта оренди. Таких правових висновків дійшов Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постановах 14.11.2018 у справі №924/195/16 та 11.05.2018 у справі №926/2119/17, від яких колегія суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не вбачає за необхідне відступати при розгляді справи №910/20370/17.

Висновки про те, що припинення основного зобов`язання відповідача - сплачувати орендну плату за весь час фактичного користування майном, яке виникло з договору оренди, пов`язано саме з моментом підписання сторонами відповідного акта про повернення орендарем предмета договору оренди застосовані також Верховним Судом у постанові від 11 травня 2018 року у справі № 926/2119/17. Верховний Суд у постанові від 11.11.2019 року у справі № 911/2671/18 також зазначає про обов`язок орендаря сплачувати кошти за фактичне користування майном.

Як встановлено вище, доказів повернення автомобіля ні після розірвання договору, ні станом на час звернення з позовом до суду, ні на час постановлення рішення не надано. Враховуючи неповернення автомобіля, орендар повинен сплатити вартість оренди за весь час фактичного користування майном, що відповідає висновкам Верховного Суду, наведеним вище.

Суд зауважує, що акти надання послуг за договором оренди транспортного засобу, описані судом вище, оформлені таким чином, що дозволяють неоднозначно трактувати назви документа, зокрема, щодо періоду, за який вони складені, щодо договору, на виконання якого такі укладені, та без розмежування вартості оренди кожного автомобіля. Однак, такий спосіб ведення та оформлення відносин прослідковується як при складенні актів за неоспорюваний відповідачем період січень квітень 2019 року, так і за спірний період. Щодо зауважень відповідача про некоректну назву актів за спірний період, то суд зазначає, що якщо порівняти попередні акти, які сторонами не оспорюються, то вони оформлені та названі аналогічно. Суд звертає увагу, що жодною стороною, зокрема, відповідачем, не подано інших договорів, на виконання яких, за його твердженням, могли підписуватись акти надання послуг за період після квітня 2019 року. Тому заперечення відповідача стосовно того, що складені після квітня 2019 року акти не стосуються відносин, що виникли на підставі договору оренди від 01.01.2019 року, суд не визнає доведеним і таким, що спростовує підстави позову.

Крім того, як зазначено вище, у орендаря існує обов`язок сплати орендної плати за весь час фактичного користування майном незалежно від підписання сторонами актів.

Як зазначає позивач у позовній заяві, відповідач користувався автомобілем Fiat Doblo з січня 2019 року по 09 грудня 2020 року, тобто 23 повні місяці, у зв`язку з чим загальна сума орендної плати становить 230 000,00 грн. з розрахунку вартості орендної плати у розмірі 10 000,00 грн., встановленої договором від 01.01.2019 року.

Суд зауважує, що при визначенні суми заборгованості позивачем враховано оплату, здійснену відповідачем у квітні 2019 року в розмірі 36 000,00 грн. У матеріалах справи наявні докази здійснення відповідачем також платежу в розмірі 36 000,00 грн. у червні 2019 року. Проте, вказані платежі не мають чіткого призначення платежу по конкретному договору, а відповідач не підтвердив, у погашення якого зобов`язання, по якому договору та за який період здійснено такі. Тому суд не має підстав визнавати платежі такими, що сплачені саме в погашення розміру оренди по договору, що стосується автомобіля Fiat Doblo. Разом з тим, суд не уповноважений визначати заборгованість у більшому розмірі, ніж заявлено до стягнення позивачем. Відтак, вимогу позивача про стягнення орендної плати у розмірі 194 000, 00 грн. суд вважає такою, що підлягає задоволенню

Позивачем також заявлено до стягнення 20 378,32 грн. пені.

Так, відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Договором сторони передбачали, що за несвоєчасну оплату орендної плати сплачується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення прострочки (п. 4.3).

Проте, як вбачається із розрахунку пені, такий здійснено позивачем за період 26.04.2019 року - 25.11.2020 року на суму 194 000,00 грн. По-перше, вказаний позивачем період перевищує встановлений законом (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України) - шість місяців. По-друге, станом на 26.04.2019 року заборгованість у розмірі 194 000,00 грн. не існувала, адже така визначена позивачем як загальна сума за весь період фактичного користування орендованим майном. По-третє, враховуючи здійснені відповідачем платежі в сумі 36 000,00 грн. у квітні та у червні 2019 року, які здійснені без чіткого призначення платежу по конкретному договору, враховуючи відсутність доказів зарахування тієї чи іншої суми в погашення орендної плати по конкретному договору стосовно конкретного автомобіля, та враховуючи відсутність підтвердження відповідача про їх сплату в погашення конкретної орендної плати, суд зазначає, що позивачем не доведено, чи існувало прострочення та в якому розмірі станом на 26.04.2019 року, в момент, коли починається нарахування пені позивачем.

Відтак, вимога про стягнення пені заявлена позивачем безпідставно та її розмір, порядок нарахування та сума, на яку вона нараховується, суду не обґрунтовано. Тому така вимога задоволенню не підлягає.

З цих підстав та з урахуванням приписів частини першої статті 261 Цивільного кодексу України про те, що позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи, суд зазначає про відсутність підстав для аналізу заяви відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності.

Оцінка судом інших доказів у справі.

Адвокату позивача листом від 29.01.2021 року Червоноградським районним відділом поліції повідомлено, що перевірка по зверненню ОСОБА_1 від 31.08.2020 року стосовно неповернення фабрикою ВАТ «Калина» орендованих авто не проводилась, матеріли бути списані в справу в порядку спрощеного розгляду. Суд зазначає, що такий не є належним доказом у даному спорі і не підтверджує жодної із обставин, що доказуються у даній справі.

Договори про оренду транспортного засобу, які укладались між сторонами упродовж 2019 2018 років, виписки по рахунку, в яких відображено оплати відповідачем позивачем 15.08.2018 року, 02.10.2018 року, 12.11.2018 року, 28.12.2018 року також не спрямовані на доказування підстав позову, адже жодних обов`язковості чи наслідків для відносин, що виникли на підставі договору від 01.01.2019 року, не створюють.

Суд також надає правову оцінку договору від 01.01.2020 року Про оренду транспортного засобу. Підписання (укладення) цього договору мало місце після розірвання угоди від 01.01.2019 року, і судом вище зроблено висновок про те, що сторонами цей договір не виконувався взагалі. Протилежні за змістом пояснення сторін щодо причин укладення даного договору не можуть братись до уваги через відсутність доказів про такі причини. Тому суд оцінює даний договір виключно як правочин, який в момент його укладення відповідав наміру сторін про укладення договору оренди на новий період, однак, не виконувався сторонами взагалі. Тому, невиконаний сторонами договір від 01.01.2020 року не впливає на вирішення спору по суті, а його зміст не спростовує встановлені судом обставини справи щодо неповернення відповідачем автомобіля Fiat Doblo та фактичного користування ним відповідачем протягом спірного періоду.

Враховуючи наведене, суд підсумовує, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення орендної плати та в частині зобов`язання відповідача повернути об`єкт оренди. Решта заявлених позовних вимог задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача пропорційно задоволеним вимогам, а саме судовий збір за одну вимогу немайнового характеру та за частково задоволену вимогу майнового характеру покладається на відповідача. Решта судового збору, що підлягала оплаті за подання позовних вимог, а саме у розмірі 4 509,67 грн., залишається за позивачем. Суд зауважує, що позивачем сплачено судовий збір у загальному розмірі 11 318,00 грн. як за три вимоги немайнового характеру та за дві вимоги майнового характеру. Проте, суд звертає увагу, що відповідно до ст. 163 Господарського процесуального кодексу України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів сумою, яка стягується, а у позовах, які складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог. Саме від ціни позову згідно з приписами Закону України «Про судовий збір» вираховується сума судового збору, що підлягає сплаті, а саме у розмірі 1,5 відсотка від ціни позову. Відтак, за заявлення майнової вимоги про стягнення в частині стягнення 214 378,32 грн. сплаті підлягав судовий збір у розмірі 3 215,67 грн., а не 5 012,00 грн. Відповідно, позивачем сплачено судовий у розмірі більшому, ніж встановлено законом, і 1 796,33 грн. можуть бути повернуті у порядку, передбаченому ст. 7 Закону України «Про судовий збір», за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Керуючись ст. ст. 74, 76-80, 126, 129, 237, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства ВАТ Калина (ідентифікаційний код юридичної особи 05468417, 80100, Львівська обл., місто Червоноград, вулиця Богуна, будинок 1) на користь Фізичної особи підприємця Гайдая Олександра Сергійовича (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) 194 000,00 грн. основного боргу, 5 012,00 грн. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

3. Зобов`язати Приватне акціонерне товариство ВАТ Калина (ідентифікаційний код юридичної особи 05468417, 80100, Львівська обл., місто Червоноград, вулиця Богуна, будинок 1) повернути наданий Фізичною особою підприємцем Гайдаєм Олександром Сергійовичем в оренду транспортний засіб, автомобіль марки Fiat Doblo, вантажний фургон маловантажний В, з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_2 , рік випуску 2013.

4. У задоволенні решти позовних вимог про визнання договору продовженим, про розірвання договору та про стягнення пені відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 29.04.2021 року.

Суддя Р.І. Матвіїв