ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" квітня 2021 р. Справа №914/699/20

м.Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Бонк Т.Б.,

суддів Бойко С.М.,

Якімець Г.Г.,

секретар судового засідання Борщ І.О.,

за участю представників сторін:

позивача: адвоката Перунова В.В. (ордер на надання правової допомоги №1045081 від 18.11.2020),

відповідача: не з`явився (належно повідомлений),

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства ДТЕК «Західенерго» від 02.10.2020 №82/751 (вх. № місцевого суду 298/20-01 від 05.10.2020, вх. № апеляційного суду 01-05/2850/20, 01-05/2855/20 від 13.10.2020, (вх. № 01-05/2784/20 від 08.10.2020 року)

на рішення Господарського суду Львівської області від 08.09.2020 (суддя Іванчук С.В., повний текст рішення складено 15.09.2020, м. Львів)

у справі № 914/699/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сота Груп», м. Дніпро

до відповідача Акціонерного товариства ДТЕК «Західенерго», м. Львів

про стягнення заборгованості в сумі 508 582,72 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог позовної заяви і рішення суду першої інстанції:

У березні 2020року ТОВ "Сота Груп" звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до АТ "ДТЕК Західенерго" про стягнення 553 455,63грн заборгованості, з яких 508 582,72грн- основний борг, 8589,70грн - 3% річних, 8354,07грн - інфляційні втрати та 27929,14грн- пеня.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що на виконання договору поставки №1465-3Є від 10.05.2019 позивач поставив 18.06.2019 відповідачу товар на загальну суму 558 582,72грн, який в порушення умов договору відповідач оплатив несвоєчасно (допустивши прострочення на 66днів) та не в повному обсязі, сплативши лише 50 000,00грн. У зв`язку з чим на підставі п.6.8 договору, яким передбачено у випадку несвоєчасної оплати продукції сплату покупцем пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення, але не більше 5% від вартості своєчасно неоплаченої продукції, та ст. 625 ЦК України позивач здійснив нарахування за період з 20.08.2019 по 05.03.2020 пені в сумі 27 929,14грн, 3% річних в сумі 8589,70грн та інфляційних втрат в сумі 8354,07грн та звернувся з вказаним позовом до суду.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 08.09.2020 у справі №914/699/20 позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 508 582,72 грн основного боргу, 27 929,14 грн пені, 8582,27 грн 3% річних, 6826,81 грн інфляційних втрат та 8278,81 грн. судового збору. В решті позовних вимог щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат відмовлено.

Дослідивши наявні в матеріалах справи підписані обома сторонами видаткові накладні та товарно-транспортні накладі, суд встановив, що на виконання умов укладеного сторонами договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 753 701,76грн, частину якого відповідач на суму 195 119,04грн повернув позивачу. Встановивши, що прийнятий відповідачем товар він оплатив частково на суму 50 000,00грн, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог про стягнення 508 582,72 грн основного боргу. Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат, суд встановив, що пеня нараховано правильно, а при нарахуванні 3% річних та інфляційних втрат позивач допустив арифметичну помилку, не врахувавши періоди часу в які індекс інфляції становив менше одиниці. Відтак, здійснивши перерахунок 3%річних та інфляційних втрат, суд вказав, що до стягнення підлягають 3% річних в сумі 8582,27грн, інфляційні втрати - 6826,81грн, решта сум нараховані безпідставно.

Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи:

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення пені в сумі 27929,14 грн, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права просить скасувати рішення в цій частині та прийняти нове про відмову у позові.

В апеляційній скарзі скаржник, посилаючись на п.6.8 договору, яким передбачено що у випадку несвоєчасної оплати продукції покупець сплачує неустойку у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення оплати від вартості своєчасної неоплаченої продукції, проте не більше 5% від вартості своєчасної неоплаченої продукції, вказує, що оскільки сума основного боргу перед позивачем ставить 508 582,72грн, сума пені не може перевищувати 25 429,14грн (5% від 508 582,72грн), у зв`язку з чим вважає, що нарахування 27 929,14грн неустойки не відповідає умовам п.6.8 договору поставки.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу-без задоволення.

Позивач вказує, зокрема, що відповідач помилково ототожнює поняття «заборгованість» та «вартість своєчасно неоплаченої продукції», оскільки відповідач прийняв від позивача товар на суму 558 582,72грн, який мав бути оплачений до 19.08.2019, однак в порушення умов договору відповідач здійснив часткову оплату лише 25.10.2019 на суму 50 000,00грн, допустивши прострочення на 66 днів. Відтак вказує, що вартість своєчасно неоплаченої продукції становить 558 582,72грн і з цієї суми позивач здійснив нарахування пені.

22.01.2021 від скаржника надійшло клопотання про закриття провадження у справі стосовно сплати основного боргу у зв`язку з відсутністю предмету спору, яке обгрунтоване тим, що після прийняття оскаржуваного рішення відповідач сплатив 508 582,72грн заборгованості по договору в повному обсязі.

23.02.2021 від представника позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів на понесення ним витрат на правову допомогу у даній справі, надану в апеляційному суді. До вказаного клопотання позивач додав підписаний АО «Статус-Кво» та ТОВ «Сота Груп» акт №2 про надання юридичних послуг, згідно з яким загальний розмір наданих послуг становить 5000,00грн, додаток №1 до договору про надання правової допомоги від 29.01.2020, укладеного позивачем та АО «Статус-Кво», та платіжне доручення №94 від 22.01.2021, згідно з яким позивач перерахував АО «Статус-Кво» 5000,00грн.

12.04.2021 від скаржника надійшло клопотання, до якого він додав платіжні доручення на підтвердження погашення 508 582,72грн заборгованості за договором №1465-3Є.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 04.11.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача.

Подальший рух справи викладено в ухвалах апеляційного суду.

Так, ухвалою від 25.03.2021 призначено розгляд справи в судовому засіданні 20.04.2021.

У судовому засіданні 20.04.2021 представник позивача заперечив щодо клопотання скаржника про закриття провадження в частині сплати основного боргу, підтримав доводи відзиву на апеляційну скаргу та просив стягнути з відповідача понесені позивачем витрати на правову допомогу, надану в апеляційному суді, в сумі 5000,00грн.

Розглянувши клопотання скаржника про закриття провадження в частині сплати основного боргу, у зв`язку з тим, що після прийняття оскаржуваного рішення відповідач сплатив 508 582,72грн заборгованості по договору в повному обсязі, колегія суддів відмовляє у його задоволенні з огляду на те, що апеляційний суд переглядає оскаржуване рішення суду першої інстанції з урахуванням обставин, які існували на момент його прийняття, тому сплата боргу відповідачем після прийняття оскаржуваного рішення не може бути підставою для закриття провадження. Разом з тим, вказані обставини щодо часткової сплати відповідачем присудженої оскаржуваним рішення частини заборгованості можуть бути враховані під час здійснення виконання вказаного рішення.

Згідно з ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну правову оцінку доводам, які містяться в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, з огляду на наступне.

Згідно з встановленими судами першої та апеляційної інстанцій обставин, і визначених відповідно до них правовідносин, вбачається, що :

10.05.2019 АТ "ДТЕК Західенерго" (покупець) та ТОВ "Сота Груп" (постачальник) уклали договір №1465-3Є поставки, згідно із п.п. 1.1. якого в порядку і на умовах, визначених договором, постачальник зобов`язується поставити у власність покупця продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення, металопродукцію (в подальшому «продукція»), в асортименті, кількості, в строки, по ціні і з якісними характеристиками, погодженими сторонами в даному договорі і специфікаціях, які є невід`ємними частинами даного договору.

Відповідно до п.п. 4.8., 4.9., 4.10. договору датою поставки вважається дата, зазначена представником покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником. При поставці автомобільним транспортом датою поставки вважається дата, зазначена представником покупця на видатковій накладній.

Зобов`язання постачальника вважаються виконаними з моменту передачі продукції в розпорядження покупця в узгоджене місце призначення поставки в належній якості, комплектності, асортименті, кількості, в строки, з якісними характеристиками, погодженими сторонами в договорі і специфікаціях до договору.

Зобов`язання покупця вважаються виконаними з моменту оплати поставленої продукції. Право власності на продукцію, ризики втрати або пошкодження продукції переходять від постачальника до покупця з дати поставки продукції.

За умовами п. 5.1. договору загальна сума договору визначається загальною сумою всіх специфікацій, які є невід`ємною частиною цього договору. У разі відхилення кількості фактично поставленої продукції від узгодженої до постачання кількості, загальна вартість договору, змінюється пропорційно кількості фактично поставленої продукції з розрахунку її ціни, зазначеної у відповідних специфікаціях до договору.

Відповідно до п. 5.4. договору розрахунки за продукцію, що поставляється постачальником здійснюються покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на 60 календарний день з дати поставки відповідної продукції на підставі отриманого покупцем рахунку і за умови надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної, а також документів, визначених розділом 4 цього договору та відповідної специфікацією до договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця.

Пунктом 6.8 договору передбачено, що у випадку несвоєчасної оплати продукції, покупець, за письмовою вимогою постачальника, сплачує постачальнику неустойку у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення оплати від вартості своєчасно неоплаченої продукції, проте не більше 5% від вартості своєчасно неоплаченої продукції.

Згідно із п. 8.1. договору цей договір може бути скріплений печатками сторін і вступає в силу з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2020, а в частині виконання зобов`язань - до повного виконання сторонами грошових зобов`язань.

10.05.2019 сторони погодили специфікацію до договору №1465-3Є від 10.05.2019, відповідно до якої визначено продукцію для поставки згідно з переліком, вартість продукції в сумі 714 633,92грн (з ПДВ), та місце поставки.

Наявними в матеріалах справи видатковими накладними, які підписані представниками обох сторін, підтверджено, що на виконання умов договору №1465-3Є від 10.05.2019 позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 753701,76грн, а саме: №121 від 18.06.2019 на суму 560 174,34грн (з ПДВ), №122 від 18.06.2019 на суму 100 876,68грн (з ПДВ), №124 від 18.06.2019 на суму 92 650,74грн. (з ПДВ).

Також дана поставка товару на суму 753701,76грн підтверджується товарно- транспортними накладними №С від 18.06.2019, №С від 18.06.2019, №С від 18.06.2019, які підписано та скріплено печатками сторін.

Позивач виставив відповідачу рахунки №149 від 18.06.2019 на суму 560 174,34грн(з ПДВ), №150 від 18.06.2019 на суму 100876,68грн. (з ПДВ), №151 від 18.06.2019р. на суму 92650,74грн. (з ПДВ), всього на загальну суму 753701,76грн.

Частину товару на загальну суму 195 119,04грн відповідач повернув позивачу, що підтверджується накладними повернення товару № від 06.09.2019 на суму 19948,32грн (з ПДВ), № від 06.09.2019 на суму 175170,72грн (з ПДВ).

Як вказує позивач та не заперечується відповідачем, 25.10.2019 покупець здійснив часткову оплату за отриманий товар на загальну суму 50 000,00грн.

У зв`язку з несвоєчасною та не в повному обсязі здійсненні оплати поставленої продукції позивач за період з 20.08.2019 по 05.03.2020 здійснив нарахування пені по кожній видатковій накладній на загальну суму 75 074,77грн, однак з урахуванням граничних 5% від вартості своєчасно неоплаченої продукції позивач заявив до стягнення

27 929,14грн пені (5% від 558 582,72грн).

Крім того, за вказаний період позивач здійснив нарахування 8589,70грн -3% річних, та 8354,07грн інфляційні втрати.

При перегляді рішення місцевого господарського суду судова колегія Західного апеляційного господарського суду керувалась наступним:

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 692 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріалами справи підтверджено та не заперечується сторонами, що 18.06.2019 на виконання договору №1465-3Є від 10.05.2019 позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 753 701,76грн, частина з якого на суму 195 119,04грн в подальшому була повернена позивачу, відтак загальна вартість прийнятого відповідачем товару становила 558 582,72грн.

За умовами п. 5.4. договору розрахунки за продукцію, що поставляється постачальником здійснюються покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на 60 календарний день з дати поставки відповідної продукції на підставі отриманого покупцем рахунку і за умови надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної, а також документів, визначених розділом 4 цього договору та відповідної специфікацією до договору.

Отже, останнім днем для здійснення оплати поставленого 18.06.2019 товару було 19.08.2019. Разом з тим, як вбачається з матеріалів даної справи, відповідач лише 25.10.2019 перерахував позивачу 50 000,00грн. Станом на момент звернення позивача до суду (19.03.2020) та прийняття судом оскаржуваного рішення (08.09.2020) відповідач заборгованості за поставлений товар в сумі 508 582,72грн не погасив, відтак висновок суду про наявність підстав для стягнення з відповідач на користь позивача 508 582,72грн основного боргу є правильним та обгрунтованим.

У зв`язку з несвоєчасною та не в повному обсязі здійсненні оплати поставленої продукції позивач за період з 20.08.2019 по 05.03.2020 здійснив нарахування пені по кожній видатковій накладній на загальну суму 75 074,77грн, однак з урахуванням граничних 5% від вартості своєчасно неоплаченої продукції позивач заявив до стягнення

27 929,14грн пені (5% від 558 582,72грн).

Як вбачається з доводів та вимог апеляційної скарги, відповідач оскаржив рішення суду першої інстанції лише в частині стягнення з нього пені в сумі 27 929,14 грн, вказуючи про неправильне її нарахування позивачем, виходячи зі суми боргу 558 582,72грн. Відповідач вважає, що сума пені не може перевищувати 25 429,14грн (5% від 508 582,72грн), оскільки він здійснив часткову оплату товару на 50 000,00грн.

В силу ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Правові наслідки порушення зобов`язання, визначені ст. 611 ЦК України, якою передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Умовами п.6.8 укладеного сторонами договору передбачено, що у випадку несвоєчасної оплати продукції, покупець, за письмовою вимогою постачальника, сплачує постачальнику неустойку у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення оплати від вартості своєчасно неоплаченої продукції, проте не більше 5% від вартості своєчасно неоплаченої продукції.

Отже, з аналізу умов вказаного пункту вбачається, що сторони погодили, що базою (сумою), з якої здійснюється нарахування пені є вартість своєчасно неоплаченої продукції. Також сторони погодили, що сума пені не може перевищувати 5% від вартості своєчасно неоплаченої продукції.

Як вказано вище, поставлена позивачем продукція на суму 558 582,72грн мала бути оплачена відповідачем до 19.08.2019, однак відповідач оплатив її частково 25.10.2019, допустивши прострочення на 66днів.

Відтак апеляційний суд відхиляє як безпідставні та такі, що суперечать умовам укладеного сторонами договору, твердження скаржника про неправильний розрахунок позивачем пені, виходячи з суми 558 582,72грн, та вважає, що такий проведений правильно та відповідно до погодженого сторонами порядку її нарахування.

Висновки суду щодо часткового стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних нарахувань у зв`язку з допущеною позивачем арифметичною помилкою при їх нарахуванні ні скаржником, ні позивачем не оскаржені. Перевіривши проведений судом першої інстанції перерахунок цих сум, колегія суддів погоджується з висновками суду про наявність підстав для стягнення з відповідача 8 582,27грн 3%річних та 6 826,81грн інфляційних втрат.

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п.1 ст.74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частинами 1, 2 ст.86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 08.09.2020 у справі №914/699/20 ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не обґрунтовані і не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення

Судові витрати в суді апеляційної інстанції.

Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК України). Відтак, згідно ст.129 ГПК України сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржником.

Крім того, під час розгляду даної справи апеляційним судом представник позивача адвокат Перунов В.В. подав клопотання про долучення до матеріалів справи доказів на понесення позивачем витрат на правову допомогу у даній справі, надану в апеляційному суді.

Статтею 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Верховний Суд у постанові від 30.11.2020 у справі №922/2869/19 вказав, що під час вирішення питання про розподіл витрати на професійну правничу допомогу суд:

-має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

- з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

При цьому, такий критерій, як обґрунтованість та пропорційність (співмірність) розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, суд має враховувати як відповідно до пункту 4 частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України (у разі недотримання - суд за клопотанням іншої сторони зменшує розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу), так і відповідно до пункту 2 частини 5 статті 129 цього Кодексу (у разі недотримання - суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи відмовляє у відшкодуванні витрат повністю або частково при здійсненні розподілу).

З матеріалів справи вбачається, що інтереси позивача в апеляційному суді представляв адвокат Перунов В.В. на підставі ордеру на надання правової допомоги №1045081 від 18.11.2020, виданого на підставі укладеного АО «Статус-КВО» та ТОВ «Сота Груп» договору про надання юридичних послуг №29/01-1 від 29.01.2020.

Відповідно до п.1.1 вказаного договору №29/01-1 від 29.01.2020 АО «Статус-КВО» (виконавець) зобов`язується надати ТОВ «Сота Груп» (замовнику) визначені цим договором юридичні послуги щодо захисту інтересів останнього у справі про стягнення в користь замовника з АТ ДТЕК «Західенерго» грошових коштів на підставі договору поставки №1465-3Є від 10.05.2019 згідно з накладними №№121,122,124 від 18.06.2019.

15.10.2020 АО «Статус-КВО» (виконавець) та ТОВ «Сота Груп» (замовник) уклали додаток №1 до договору №29/01-1 від 29.01.2020, яким передбачили, що вартість послуг адвокатського об`єднання за надання професійної правничої допомоги в апеляційному суді у справі №914/699/20 становить 800грн за 1год роботу адвоката.

Згідно з п.2 вказаного додатку замовник зобов`язується надати у власність адвокатському об`єднанню аванс в сумі 5 000,00грн, що становить 6,25год роботи виконавця за надання професійної правничої допомоги в апеляційному суді у справі №914/699/20.

Замовник зобов`язується сплатити аванс в безготівковому порядку шляхом перерахування відповідної суми на розрахунковий рахунок адвокатського об`єднання до 01.02.2021 (п.3).

Відповідно до п.4 додатку у вказану вартість включено наступні послуги: відзив на апеляційну скаргу, процесуальні документи до суду, представництво інтересів замовника в апеляційному суді.

Платіжним дорученням №94 від 22.01.2021 позивач перерахував АО «Статус-КВО»

5 000,00грн з призначенням платежу «оплата юридичних послуг по справі №914/699/20 згідно з рахунком фактурою №СФ-0000026 від 17.11.2020 без ПДВ».

22.02.2021 АО «Статус-КВО» та ТОВ «Сота Груп» підписали акт №2 про надання юридичних послу, відповідно до якого виконавець надав клієнту юридичні послуги щодо захисту інтересів останнього в Західному апеляційному господарському суді у справі №914/699/20,а саме: аналіз рішення Господарського суду Львівської області від 08.09.2020 у справі №914/699/20 1год30хв; аналіз апеляційної скарги АТ «ДТЕК Західенерго» на вказане рішення 1год30хв; підготовка, подання та розсилання відзиву на апеляційну скаргу - 2год; підготовка до участі в судовому засіданні 1год.

Усі послуги надані вчасно, якісно та в повному обсязі. Загальний розмір наданих послуг становить 6,25год, що у грошовому еквіваленті 5 000,00грн.

Адвокат Перунов В.В. підготував відзив на апеляційну скаргу та брав участь в судовому засіданні апеляційного суду 20.04.2021.

З урахуванням фактичних обставин даної справи, колегія суддів вважає, що заявлені позивачем до відшкодування за рахунок відповідача витрати на професійну правничу допомогу, надану в апеляційному суді, в сумі 5 000,00грн є неспівмірними по відношенню до складності цієї справи (оскарження відповідачем рішення лише в частині пені в сумі 27 929,14грн, з урахуванням того, що скаржник вважає, що розмір пені становить - 25 429,14грн), наданим адвокатом обсягом послуг в апеляційному суді (відзив на апеляційну скаргу складено на 2 аркушах), затраченим ним часом на надання таких послуг (підготовка цієї справи до розгляду не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, нормативно-правове регулювання щодо спірних питань є сталими, обсяг матеріалів справи 1 том), не відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що заяву позивача належить задоволити частково та відшкодувати йому за рахунок відповідача частину понесених витрат на професійну правничу допомогу, надану в апеляційному суді, в сумі 2 500,00грн.

Керуючись ст.ст. 129, 236, 269,271, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

1.Апеляційну скаргу Акціонерного товариства ДТЕК «Західенерго» від 02.10.2020 №82/751 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 08.09.2020 у справі №914/699/20 - без змін.

3. Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Сота Груп" про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу задоволити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго", ідентифікаційний код 23269555, місцезнаходження: 79026, м.Львів, вул.Козельницька, буд.15, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сота Груп", ідентифікаційний код 39360937, місцезнаходження: 49000, м.Дніпро, пров.Широкий, буд.7, 2 500,00грн витрат на професійну правничу допомогу в апеляційному суді.

У стягненні решти витрат на професійну правничу допомогу в апеляційному суді - відмовити.

4.Судовий збір за перегляд справи у суді апеляційної інстанції - покласти на скаржника.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 22.04.2021.

Головуючий (суддя-доповідач) Т.Б. Бонк

Судді С.М. Бойко

Г.Г. Якімець