ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26.04.2021 Справа № 920/120/21
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Котельницької В.Л., розглянувши матеріали справи № 920/120/21 у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін

за позовом Державного підприємства "Роменське лісове господарство" (42004, Сумська область, м. Ромни, вул. Сумська, 108, ),

до відповідача Фізичної особи-підприємця Ничика Віктора Володимировича ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ),

про стягнення 25792,40 грн.

УСТАНОВИВ:

05.02.2021 позивач звернувся до суду з позовною заявою, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача 25792,40 грн заборгованості за поставлену лісопродукцію та стягнути судовий збір в сумі 2270,00 грн.

Ухвалою суду від 10.02.2021 відкрито провадження у справі № 920/120/21, справу постановлено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін; встановлено сторонам строки для подання до суду заяв по суті справи. Копія зазначеної ухвали надіслані на адресу учасників справи.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення сторони повідомлені належним чином про розгляд судом даної справи.

25.03.2021 відповідачем поданий відзив на позовну заяву (вх№3051/21), в якому він проти задоволення позовних вимог заперечує, оскільки, як він зазначає, ним не подавалась заявка позивачу на поставку товару відповідно до 2.3. договору №07/13-15 купівлі-продажу круглих матеріалів від 02.01.2020 та товар, що зазначений в товарно-транспортній накладній серія СМБ №382785 від 02.01.2020 відповідач не отримував і вказану накладну не підписував, а також нікого не уповноважував на прийняття товару та підписання накладної серія СМБ №382785 від 02.01.2020, рахунок на оплату №2 від 02.01.2020 року - не отримував і не проводив по ньому оплату.

26.03.2021 позивачем подана відповідь на відзив (вх №31291/21), в якій позивач заперечення відповідача, викладені у відзиві на позов вважає безпідставними та просить суд позов задовольнити.

Згідно із статтею 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими Господарським процесуальним кодексом України для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

За приписами статті 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

За змістом статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до частини четвертої статті 11 Господарського процесуального кодексу України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки та подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, статтями 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам були створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами.

Судовий процес на виконання ч. 3 ст. 222 ГПК України не фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до статті 233 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.

02.01.2020 між Державним підприємством «Роменське лісове господарство» (далі - продавець або позивач) та Фізичною особою-підприємцем Ничиком Віктором Володимировичем (далі - покупець або відповідач) було укладено договір купівлі-продажу необроблених круглих матеріалів №07/13-15 (далі - договір).

За даним договором продавець зобов`язується передати, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар на умовах та способом, вказаними в цьому Договорі. Товаром за даним договором є круглі лісоматеріали. Деталізована інформація про товар (сортимент, кількість,ціна) вказана в належним чином оформлених товарно-транспортних накладних (пункти 1.1-1.3 договору)

Пунктами 2.2-2.5. договору встановлено, що порядок оплати -100% передплата за готову до відвантаження партію товару. Покупець сплачує за товар за цінами та кількістю, визначеними у рахунках, товарно-транспортних накладних, належним чином оформлених, на підставі заявки на поставку. Ціна на Товар може змінюватись в залежності від кон`юктури ринку. Загальна вартість договору визначається загальною вартістю поставленого товару, відповідно до товарно-транспортних накладних. Оплата товару здійснюється шляхом банківського переказу коштів на розрахунковий рахунок продавця за кожну партію товару, згідно виставленого рахунку-фактури.

Згідно з п. 3.2. договору на кожну партію товару продавець повинен оформити комплект товаросупровідних документів: товарно-транспортна (залізнична) накладна; рахунок-фактура; специфікація; податкова накладна.

Відповідно до п. 4.1. договору прийом-передача товару здійснюється на складі Продавця за умовами: франко-склад продавця за якістю - у відповідності з вимогами Інструкції про порядок приймання лісопродукції; за кількістю - у відповідності з товарно-транспортними чи залізничними накладними та специфікаціями до них з підписом уповноваженої особи та печаткою продавця.

Пунктом 5.1.1. договору встановлено, що продавець має право на своєчасне отримання грошових коштів за проданий товар відповідно до умов цього договору, а пунктом 5.4.1. договору - визначено обов`язок покупця здійснювати попередню оплату за кожну партію товару протягом 3 (трьох) робочих днів з дати пред`явлення продавцем рахунку-фактури до сплати.

Відповідно до п. 6.12. договору порушенням договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього договору.

На виконання умов даного договору, позивачем було здійснено передачу відповідачу лісопродукції на суму 148014,57 грн, що підтверджується товарно-транспортними накладними: від 02.01.2020 №382785 на суму 45305,74 грн, від 09.01.2020 №321740 на суму 23009,21 грн, від 09.01.2020 №321741 на суму 14222,17 грн, від 09.01.2020 №321742 на суму 65477,45 грн.

Також, позивачем було виставлено відповідачу рахунки на оплату товару: №2 від 02.01.2020 на суму 45305,74 грн, №42 від 09.01.2020 на суму 14222,17 грн, №43 від 09.01.2020 на суму 23009,21 грн, №44 від 09.01.2020 на суму 65477,45 грн.

Водночас відповідачем була здійснена часткова сплата боргу за поставлений товар в сумі 114222,17 грн, що підтверджується наступними платіжними дорученнями:

1)№4582 від 28.02.2020 в сумі 1422,17 грн; 2)№4612 від 19.03.2020 в сумі 20000,00 грн; 3)№4625 від 01.04.2020 в сумі 10000,00 грн; 4)№4639 від 10.04.2020 в сумі 10000,00 грн; 5)№4679 від 06.05.2020 в сумі 10000,00 грн; 6)№4685 від 14.05.2020 в сумі 30000,00 грн; 7)№4726 від 15.06.2020 в сумі 10000,00 грн; 8)№4788 від 22.07.2020 в сумі 10000,00 грн.

18.08.2020 за вих №402 позивач надіслав відповідачу претензію, в якій просив відповідача у строк до 01.09.2020 погасити заборгованість за договором в сумі 33792,40 грн, додавши до такої претензії акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2020-17.08.2020, в якому в т.ч. враховані вищезазначені проплати відповідача за договором.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 25.08.2020 відповідачем дана претензія отримана, але як з зазначає позивач у своєму позові - залишена без задоволення.

Разом з тим, після отримання відповідачем претензії, останнім здійснено часткову сплату заборгованості за поставлений товар на суму 8000,00 грн, що підтверджується наступними платіжними дорученнями: №4850 від 21.08.2020 в сумі 5000,00 грн; №5064 від 30.11.2020 в сумі 3000,00 грн.

Таким чином, загальна сума поставленого товару позивачем відповідачу за договором склала 148014,57 грн, а часткова сплата відповідачем вартості поставленого товару - 122222,17 грн, що підтверджується матеріалами справи. Водночас, 25792,40 грн вартості поставленого товару за договором відповідачем не сплачено, у зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача зазначену заборгованість.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності та за внутрішнім переконанням, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 174 ГК України визначено, що підставою виникнення господарських зобов`язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.

Статтею 193 ГК України встановлено обов`язок суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до вимог частини першої статті 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною другою статті 692 цього ж Кодексу визначено, що покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до ст. 78 даного Кодексу достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 79 ГПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Наявними у справі доказами, поданими позивачем, підтверджується факт неналежного виконання відповідачем договору купівлі-продажу необроблених круглих матеріалів від 02.01.2020 №07/13-15.

Заперечення відповідача, викладені у відзиві, суд не приймає до уваги за їх необґрунтованістю та недоведеністю, оскільки твердження відповідача щодо того, що товар, вказаний в ТТН серія СМБ №382785 від 02.01.2020 він не отримував, рахунок на оплату №2 від 02.01.2020 він не отримував та не проводив по ньому оплату, не відповідають дійсності, оскільки матеріалами справи підтверджено, що з метою досудового врегулювання даного спору позивачем була направлена до відповідача претензія №402 від 18.08.2020 щодо сплати заборгованості за договором №07/13-15 від 02.01.2020 та акт звірки взаєморозрахунків станом на 17.08.2020 із зазначенням ТТН №382785 від 02.01.2020 та суми заборгованості в розмірі 33792,40 грн.

Відповіді на претензію відповідач позивачу не надав, жодних заперечень щодо загальної суми поставки Товару в розмірі 148014,57 грн. (в яку входить в т.ч. і сума поставки за ТТН №382785 від 02.01.2020 в розмірі 45305,74 гри.) не надав, проте після отримання зазначеної претензії частково погасив заборгованість в розмірі 5000,00 грн. (21.08.2020) та 3000,00 грн. (30.11.2020р.), чим фактично визнав та підтвердив існування заборгованості за договором №07/13-15 від 02.01.2020 в сумі 25792,40 грн.

Таким чином, на підставі досліджених матеріалів справи суд дійшов висновку, що відповідачем не було подано ні доказів сплати боргу, ні аргументованих та підтверджених доказами заперечень проти вимог позивача, а тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 25792,40 грн заборгованості за поставлену лісопродукцію по договору купівлі-продажу необроблених круглих матеріалів від 02.01.2020 №07/13-15 визнаються судом такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

При ухваленні рішення в справі, суд, у тому числі, вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

Нормою статті 129 ГПК України встановлено, що судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до вимог статті 129 ГПК України судовий збір в сумі 2270,00 грн покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 123, 126, 129, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Ничика Віктора Володимировича ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь Державного підприємства "Роменське лісове господарство" (42004, Сумська область, м. Ромни, вул. Сумська, 108, ) 25792,40 грн (двадцять п`ять тисяч сімсот дев`яносто дві грн 40 коп) заборгованості за поставлену лісопродукцію за договором купівлі-продажу необроблених круглих матеріалів від 02.01.2020 №07/13-15, а також витрати зі сплати судового збору в сумі 2270,00 грн. (дві тисячі двісті сімдесят грн 00 коп.).

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

У зв`язку з лікарняним судді Котельницької В.Л., повний текст рішення складено та підписано суддею 26.04.2021.

Суддя В.Л. Котельницька