ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

20 квітня 2021 року Справа № 915/189/21

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Ржепецького В.О., за участі секретаря судового засідання Матвєєвої А.В., розглянувши справу

за позовом: Миколаївської міської ради (54001, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20, )

до відповідача 1: виконавчого комітету Миколаївської міської ради (54001, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20)

до відповідача 2: Підприємства "Універсал-Юг" товариство з обмеженою відповідальністю (54003, м. Миколаїв, вул. Погранична, 242-В)

про: визнання незаконним та скасування пункту 1.1. розділу 1 рішення виконкому Миколаївської міської ради від 28.10.2011 №1127 та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно,

за участі представників учасників справи:

від позивача: Валентова К.В. (самопредставництво)

від відповідача 1: не з`явився

від відповідача 2:не з`явився,

В С Т А Н О В И В:

17.02.2021 позивач звернувся до господарського суду з позовною заявою про визнання незаконним та скасування пункту 1.1. розділу 1 рішення виконкому Миколаївської міської ради від 28.10.2011 №1127 та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.02.2021, справі присвоєно єдиний унікальний номер 915/189/21 та визначено головуючим у справі суддю Ржепецького В.О.

Ухвалою суду від 22.02.2021 позовну заяву залишено без руху з підстав недотримання позивачем п. 4, 7, 8, 9 ч. 3 ст. 162 ГПК України.

04.03.2021 позивачем подано до господарського суду уточнену позовну заяву за вих. №1384/02.02.01-22/02.06/14/21 від 04.03.2021 з додатками.

Ухвалою суду від 09.03.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 05.04.2021, встановлено сторонам процесуальні строки для подання суду заяв по суті справи.

Відзивом від 19.03.2021 №03/37 (вх. №4259/21 від 22.03.2021) відповідач заявляє про застосування позовної давності, просить відмовити у задоволенні позову.

05.04.2021 відповідачем подано суду клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №915/476/19.

Клопотання обгрунтовано посиланням на п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України та мотивовано тим, що в провадженні Господарського суду Миколаївської області перебуває справа №915/476/19 за позовом Миколаївської міської ради до підприємства "Універсал-Юг" товариство з обмеженою відповідальністю про скасування державної реєстрації за підприємством права власності на нежитловий об`єкт (ринок), який знаходиться за адресою: просп. Центральний, 200, м. Миколаїв та зобов`язання підприємства знести об`єкти самочинного будівництва.

Відповідач зазначає, що предметом доказування у справі №915/476/19 є визначення законності зведення вищеназваних будівель на земельній ділянці комунальної власності, з чого, на думку відповідача, витікає, що до вирішення цієї справи неможливим є розгляд справи №915/189/21.

05.04.2021 судове засідання у справі відкладено на 20.04.2021.

05.04.2021 позивачем подано суду відповідь на відзив, якою позивач просить суд відмовити в задоволені заяви відповідача про застосування строків позовної давності та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

19.04.2021 позивачем подано до господарського суду заперечення на клопотання про зупинення провадження у справі.

Ухвалою суду від 20.04.2021 відмовлено у задоволені клопотання відповідача про зупинення провадження у справі.

19.04.2021 позивачем подано до суду заяву за вих. №2194/02.02.01-22/02.06/14/21 від 06.04.2021 про зміну предмету позову.

Посилаючись на ч. 3 ст. 46 ГПК України, ч. 2, 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» позивач зазначає, що ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав. Визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства.

Позивач просить суд:

1) визнати незаконним та скасувати пункт 1.1 розділу 1 рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 28.10.2011 №1127 «Про оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна за юридичними та фізичними особами» щодо оформлення права власності на нежитловий об`єкт (ринок), який розташований по пр. Центральний, буд. 200 у м. Миколаєві, за підприємством "Універсал-Юг" товариство з обмеженою відповідальністю;

2) скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САЕ №463385, видане 07.11.2011 виконавчим комітетом Миколаївської міської ради підприємству "Універсал-Юг" товариство з обмеженою відповідальністю;

3) припинити право власності підприємства "Універсал-Юг" товариство з обмеженою відповідальністю на нежитловий об`єкт (ринок), який розташований по пр. Центральний, буд. 200 у м. Миколаєві (реєстраційний номер майна 2844213 (33786727), державна реєстрація від 02.06.2011, запис №1460 в книзі:11).

У судовому засіданні 20.04.2021 представник позивача підтримала заяву від 06.04.2021, просить суд її задовольнити.

На підставі ст. 233 ГПК України, у судовому засіданні судом проголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, господарський суд встановив таке.

Відповідно до положень частини третьої статті 46 ГПК України, до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Відповідно до п. 3.11. Постанови Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи

- об`єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Якщо в заяві позивача йдеться про збільшення розміру немайнових вимог (наприклад, про визнання недійсним ще одного акта крім того, стосовно якого відповідну вимогу вже заявлено), то фактично також йдеться про подання іншого позову.

В даній справі позивачем при поданні позову було заявлено дві немайнові вимоги: визнання незаконним та скасування пункту 1.1. розділу 1 рішення виконкому Миколаївської міської ради від 28.10.2011 №1127 та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Отже, доповнення їх третьою немайновою вимогою фактично є поданням нового позову.

Заявлення нової позовної немайнової вимоги не відповідає змісту права позивача на зміну предмету позову, передбаченого положеннями ст. 46 ГПК України, незалежно від обставин, які стали причиною подання заяви - чи то від фактичних обставин чи то від обставин особливостей нормативного регулювання тих чи інших відносин.

Позивачем зміна предмету позову обґрунтовується наявністю в Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» положень ст. 26, відповідно до якої у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону; ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Разом з тим, зазначена норма Закону вже діяла на момент подання позивачем позову, а отже він був обізнаний із тими правовими наслідками, які витікають з її правозастосування.

Отже, не зазначивши дану позовну вимогу в позовній заяві, враховуючи принципи диспозитивності та неможливість виходу суду за межі позовних вимог, саме позивач має нести відповідну процесуальну відповідальність.

Враховуючи положення ст. 46 ГПК України, мірою цієї відповідальності є відмова в прийнятті заяви про зміну предмету позову, яка не відповідає положенням Закону.

При цьому, судом враховано, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», право на справедливий суд охоплює не лише стадію розгляду справи по суті, але також дотримання всіх процедур, що передбачені національним законодавством і повинні відбуватися до та після порушення провадження у справі.

Таким чином, якщо нормами процесуального законодавства передбачено порядок вчинення стороною певних дій, це порядок має бути дотримано.

Доступ до правосуддя у контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не привести судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений Господарським процесуальним кодексом України.

У рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" та від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України" зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Крім того, обмеження накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти (рішення Європейського суду з прав людини від 10.07.1998 у справі компанії "Тіннеллі та сини, Лтд. та ін." і "Мак-Елдуф та інші проти Сполученого Королівства", Reports 1998-IV, с. 1660, пункт 72, та рішення Європейського суду з прав людини від 28.11.2006 у справі "Апостол проти Грузії", заява N 40765/02).

Водночас статтею 129 Конституції України та статтею 7 ГПК України закріплено принцип рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Отже, всіх учасників судового процесу поставлено законом у рівні умови в частині обов`язку дотримуватись порядку реалізації процесуальних прав, у зв`язку з чим вибіркове надання господарським судом суб`єктивних переваг одним учасникам процесу перед іншими учасниками судового процесу призведе до порушення вищевказаного конституційного принципу, що є недопустимим.

Таким чином, в задоволенні заяви позивача про зміну предмету позову слід відмовити.

Керуючись ст. 46, 177, 181, 232, 233, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.У задоволені клопотання Миколаївської міської ради від 06.04.2021 вих. №2194/02.02.01-22/02.06/14/21 про зміну предмету позову - відмовити.

2. Ухвалу направити сторонам.

3. Ухвала набирає законної сили в порядку ст. 235 ГПК України та не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Повний текст ухвали складено і підписано 26.04.2021.

Суддя В.О.Ржепецький