ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" квітня 2021 р. Справа№ 910/638/20 (910/1886/20)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Верховця А.А.

суддів: Пантелієнка В.О.

Гарник Л.Л.

за участю секретаря судового засідання Брунько А.І.

та представників сторін:

від АТ "Укрексімбанк": Орендівський В.І (довіреність № 0024701/10788-21 від 31.03.2021);

від ПрАТ "Райз-Максимко": Ковальчук В.В. (довіреність № 28 від 19.04.2021)

розглядаючи матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2020

у справі №910/638/20(910/1886/20) (суддя Мандичев Д.В.)

за позовом Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України"

до 1. Приватного акціонерного товариства "Компанія "Райз"

2. Приватного акціонерного товариства "Райз-Максимко"

3. Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "НИВА"

про стягнення 197 409,88 доларів США та 100 105 589,70 грн.

в межах справи №910/638/20

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Бонус" (02225, м. Київ, вул. Оноре де Бальзака,16, ідентифікаційний номер 40904740)

до Приватного акціонерного товариства "Райз-Максимко" (03115, м. Київ, пр-т Перемоги,121 В, ідентифікаційний номер 30382533)

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду міста Києва знаходиться справа №910/638/20 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Бонус" про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Райз-Максимко".

До господарського суду надійшла позовна заява Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" до Приватного акціонерного товариства "Компанія "Райз", Приватного акціонерного товариства "Райз-Максимко" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "НИВА" про солідарне стягнення з відповідачів заборгованість в сумі 197 409,88 доларів США та 100 105 589,70 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.11.2020 (повний текст складено 14.12.2020) позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з Приватного акціонерного товариства "Райз-Максимко", Приватного акціонерного товариства "Компанія "Райз" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "НИВА" на користь Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" 48 478 349, 92 грн заборгованості за тілом кредиту, 7 030 508, 45 грн заборгованості за процентами, 578 925,19 грн заборгованості за комісією, 25 615 085,30 грн пені, три проценти річних у розмірі 197 409,88 доларів США, що еквівалентно станом на 12.01.2020 - 4 731 460,78 грн, три проценти річних у розмірі 531 779,39 грн, 68 624,36 грн інфляційних втрат, 610 771,22 грн судового збору.

Господарський суд міста Києва прийшов до висновку, щодо відсутності правових підстав для нарахування процентів та пені за Кредитним договором від 24.07.2013 №151213К12 за період з 24.02.2017 до 12.01.2020 стягнувши солідарно з відповідачів 7 030 508, 45 грн заборгованості за процентами, проти заявлених позивачем 21 345 126, 35 грн та стягнувши пені 25 615 085,30 грн, проти заявлених позивачем 29 102 784, 49 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням місцевого господарського суду, Акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" 24.12.2020 звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою №0000602/20-206 від 24.12.2020, згідно з якою просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2020 у справі №910/638/20(910/1886/20) в частині відмови позовних вимог Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Основними доводами апеляційної скарги є:

- що здійснений судом першої інстанції розрахунок процентів за користування кредитом за Кредитним договором від 14.07.2013 № 151213К12 до 23.02.2017 у розмірі 7 030 508, 45 грн., є некоректним та не відповідає долученим до матеріалів справи доказам;

- Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що період нарахування пені обмежується строком, що співпадає з датою укладення 18.10.2019 Додаткового договору №151213К12-0019 до Кредитного договору від 24.07.2013 №151213К12, відповідно до якого було здійснене переведення боргу в гривневий еквівалент. При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що укладені угоди є новацією, з чим Банк категорично не погоджується, та вважає його необґрунтованим;

- переведення кредитної заборгованості у доларах США у національну валюту України (гривню) та зміна валюти виконання такого зобов`язання не може вважатися новацією в розумінні ст.604 ЦК України. Відтак, відсутні правові підстави вважати, що 18.10.2019 відбулась новація;

- Банк вважає рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2020 в частині відмови у задоволенні позовних вимог необґрунтованими, оскільки прийняте за результатом неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню в цій частині.

Згідно витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному головуючому судді (складу суду) від 21.01.2021 апеляційна скарга Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" у справі №910/638/20(910/1886/20) передана на розгляд складу колегії суддів: головуючий суддя Верховець А.А., судді: Доманська М.Л., Пантелієнко В.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2021 у справі №910/638/20(910/1886/20) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ "Державний експортно-імпортний банк України" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2020 у справі №910/638/20(910/1886/20); апеляційну скаргу АТ "Державний експортно-імпортний банк України" призначено до розгляду на 23.02.2021 року. Роз`яснено сторонам право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом 15 днів з моменту отримання даної ухвали.

17.02.2021 від ПрАТ "Райз-Максимко" надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого просив суд відмовити АТ "Державний експортно-імпортний банк України" у задоволенні апеляційної скарги; скасувати рішення місцевого суду про звернення стягнення на майно; закрити провадження у справі № 910/638/20 (910/1886/20).

Основними доводами відзиву є:

- В рамках справи про банкрутство ПрАТ "Райз-Максимко", тим же судом, вже ухвалено судове рішення про задоволення вимог Позивача, вимог щодо визнання його заставним кредитором за договорами застави. На заставне майно в подальшому, має звертатись стягнення в рамках банкрутства. Одночасно ці самі вимоги, ( про звернення стягнення на майно за тими ж договорами застави) повторно розглядались судом в межах окремого позову у справі № 910/638/20 (910/1886/20);

- Системний аналіз норм КзПБ свідчить, що задоволення вимог кредиторів, в тому числі забезпечених заставою майна боржника, може відбуватися на стадії ліквідаційної процедури в порядку та у спосіб, що передбачені Законом про банкрутство, це суперечить одночасному задоволенню тих же вимог в рамках окремого позовного провадження, окремими кредиторами.

23.02.2021 від АТ "Державний експортно-імпортний банк України" надійшла відповідь на відзив ПрАТ "Райз-Максимко", відповідно до якого зазначив що доводи наведені у відзиві на апеляційну скаргу зводяться до оскарження рішення місцевого суду, а самі доводи щодо закриття провадження безпідставні, оскільки відсутні підстави для закриття провадження у справі на підставі ст.231 ГПК України.

Банк відповідно до поданої відповіді на відзив просив суд апеляційну скаргу АТ "Державний експортно-імпортний банк України" на рішення Господарського суду м. Києва від 25.11.2020 розглядати без врахування відзиву ПрАТ "Райз-Максимко" від 11.02.2021 №01/12-21-6 на апеляційну скаргу; та відмовити у задоволенні клопотання ПрАТ "Райз-Максимко"про закриття провадження у справі № 910/638/20 (910/1886/20).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.02.2021 відкладено розгляд апеляційної скарги АТ "Державний експортно-імпортний банк України" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2020 у справі №910/638/20(910/1886/20) до 09.03.2021.

У зв`язку із перебуванням з 04.03.2021 по 12.03.2021 судді Доманської М.Л., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці, здійснити розгляд справи у визначеному складі неможливо.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.03.2021 апеляційну скаргу АТ "Державний експортно-імпортний банк України" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2020 у справі №910/638/20 (910/1886/20) передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Верховця А.А., суддів Пантелієнка В.О., Гарник Л.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.03.2021 прийнято до провадження у визначеному складі колегії суддів апеляційну скаргу АТ "Державний експортно-імпортний банк України" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2020 у справі №910/638/20 (910/1886/20).

09.03.2021 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду (канцелярія) від ПрАТ "Райз-Максимко" надійшла заява про зупинення провадження у справі №910/638/20 (910/1886/20) до закінчення розгляду судовою палатою для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 905/1923/15.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.03.2021 відкладено розгляд апеляційної скарги АТ "Державний експортно-імпортний банк України" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2020 у справі №910/638/20(910/1886/20) до 20.04.2021.

19.04.2021 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду (канцелярія) від АТ "Державний експортно-імпортний банк України" надійшли письмові пояснення відповідно до яких Банк зазначив що твердження Господарського суду міста Києва, що Додатковий договір від 18.10.2019 №151213К12-0019 до Кредитного договору від 24.07.2013 №151213К12 є новацією, зводиться до помилкового тлумачення ЦК України та не врахування висновків Верховного Суду. Оскільки, за умовами вказаного правочину зобов`язання ТзОВ "СП"Нива" за Кредитним договором від 24.07.2013 №151213К12 не були замінені на будь-які інші (нові) зобов`язання, зазначений додатковий договір не містить об`єктивного вираженого волевиявлення сторін договору у вигляді прямої вказівки на припинення первісних зобов`язань, що виникли за Кредитним договором від 24.07.2013 №151213К12, та заміну новими зобов`язаннями, а переведення кредитної заборгованості у доларах США у національну валюту України (гривню) та зміна валюти виконання такого зобов`язання не може вважатися новацією в розумінні ст. 604 ЦК України. Відтак, відсутні правові підстави вважати, що 18.10.2019 відбулась новація.

Крім того, звернув увагу, що 24.09.2020 у справі №917/297/20 та 15.10.2020 у справі №917/267/20 Господарським судом Полтавської області було встановлено розмір заборгованості за Кредитним договором від 24.07.2013 №151213 К12, укладеним в рамках Генеральної кредитної угоди від 24.07.2013 №151213N3, у розмірі 197 409,88 дол. США та 100 105 589, 70 грн.

Отже, розмір заборгованості за Кредитним договором від 24.07.2013 №151213К12, укладеним в рамках Генеральної кредитної угоди від 24.07.2013 №151213N3 встановлений рішеннями суду.

20.04.2021 від ПрАТ "Райз-Максимко" через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду (канцелярія) надійшло клопотання (повторне) про розгляд в апеляційному провадженні раніше заявлених клопотань, а саме заяви про зупинення провадження у справі.Потреба у зупиненні апеляційного провадження виникла об`єктивно, через те, що на розгляд Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, передано аналогічну справу №905/1923/19, про звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки, за позовом ПАТ "Сбербанк" до ТОВ "Маріупольський млинкомбінат". Зокрема, Верховним Судом мають бути усунуті розбіжності в застосуванні ч.8 ст.41 КУзПБ, з огляду на правила реалізації заставного майна боржника, встановлені ст.ст. 63, 64, 68-69 Кодексу. Відповідно до поданого клопотання просить суд задовольнити раніше подану заяву; зупинити провадження у справі №910/638/20 (910/1886/20) до завершення розгляду Верховним Судом справи №905/1923/15.

Під час судового засідання представник ПрАТ "Райз-Максимко" підтримав заяву про зупинення провадження у справі.

Представник АТ"Державний експортно-імпортний банк України" при вирішенні даної заяви про зупинення провадження у справі заперечував, зазначивши що в цій справі учасниками провадження є три відповідачі, в тому числі ТОВ "Сільськогосподарське підприємство "НИВА" яке не перебуває в процедурі банкрутства.

Оскільки інші учасники судового процесу були повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги. З огляду на наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду даної апеляційної скарги за відсутності інших представників сторін за наявними у справі матеріалами.

Судова колегія вважає за можливе здійснити розгляд клопотань, заяв за відсутності представників учасників справи, оскільки їх неявка не є перешкодою для прийняття судового рішення. При цьому, явка учасників провадження обов`язковою не визнавалась.

Суд вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши клопотання, заяву про зупинення провадження у справі та матеріали справи, прийшов до наступного.

Стаття 228 ГПК України передбачає право суду зупинити провадження у справі за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зокрема і у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Така підстава для зупинення провадження у справі застосовується у тому разі, коли на розгляді перебуває справа, за наслідками перегляду якої Верховний Суд може прийняти постанову, у якій міститься правовий висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів, палата, об`єднана палата, що передала справу на розгляд палати, об`єднаної палати, Великої Палати.

Суд розглянувши клопотання про зупинення прийшов до висновку що даний факт не є підставою для зупинення провадження у справі №910/638/20 (910/1886/20) оскільки формування судової практики здійснюється судами, і підставою для зупинення провадження у справі є не лише існування іншої справи на розгляді в суді та припущення про те, що рішення в ній має значення для справи, що розглядається, а саме неможливість її розгляду до вирішення іншої справи, а тому за таких обставин, підстав для зупинення провадження у цій справі до закінчення розгляду у касаційному порядку справи № 905/1923/15 відсутні.

В судовому засіданні 20.04.2021 представник АТ "Державний експортно-імпортний банк України" надав усні пояснення по суті спору. Вимоги апеляційної скарги підтримав в повному обсязі, просив суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2020 у справі № 910/638/20 (910/1886/20) в частині відмови позовних вимог АТ "Державний експортно-імпортний банк України", та прийняти нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги АТ "Державний експортно-імпортний банк України" задовольнити у повному обсязі.

В судовому засіданні 20.04.2021 представник ПрАТ "Райз-Максимко" надав усні пояснення по суті спору. Просив суд відмовити АТ "Державний експортно-імпортний банк України" у задоволенні апеляційної скарги; скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2020 року у справі №910/638/20 (910/1886/20); закрити провадження у справі №910/638/20 (910/1886/20) за позовною заявою АТ "Державний експортно-імпортний банк України"до ПрАТ "Райз-Максимко", про звернення стягнення на майно.

Відповідно до ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В судовому засіданні 20.04.2021, згідно ст. 240 Господарського процесуального кодексу (далі за текстом - ГПК) України, оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Отже, наразі, перед колегією суддів постало питання перевірки законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог Банку.

Так, судом першої інстанції встановлено, а судом апеляційної інстанції перевірено наступні обставини справи.

Між AT "Укрексімбанк", ПрАТ "Компанія "Райз" (далі - Компанія), ПрАТ "Райз-Максимко" та ТОВ "СП "Нива" укладено Генеральну кредитну угоду №151213N3 від 24.07.2013 із змінами і доповненнями (далі - Генеральна угода №151213N3).

Відповідно до умов ст. 1 Генеральної угоди №151213N3, зазначена угода регулює загальні засади співпраці між Банком та позичальником. Метою Генеральної угоди є визначення загальних умов фінансування інвестиційної, торгово-закупівельної виробничої та іншої діяльності позичальника шляхом укладення Кредитних договорів.

Відповідно до умов пп.4.5.1 п. 4.5 ст. 4 Генеральної угоди №151213N3 Банк проводить кредитні операції в межах лімітів, визначених п. 4.5 цієї Генеральної угоди №151213N3, на підставі та з урахуванням умов кредитних договорів, які укладаються за домовленістю сторін відповідно до положень цієї Генеральної угоди №151213N3.

Додатком 1 до Генеральної угоди №151213N3 визначено перелік кредитних договорів, укладених між Банком та позичальником, які є такими, що діятимуть у рамках Генеральної угоди, і є Додатками до неї, до яких, зокрема, віднесено: Кредитний договір від 24.07.2013 №151213К12 (надалі - Кредитний договір №151213К12).

У межах Генеральної угоди №151213N3 між Банком та ТОВ "Сількогосподарським підприємством "НИВА" був укладений Кредитний договір №151213К12.

За умовами Кредитного договору №151213К12 Банк надає позичальнику кредит (далі - Кредит-К12), а саме грошові кошти, які Банк надає для фінансування проекту на умовах забезпеченості, повернення строковості, платності, цільового характеру використання та відкличності), а позичальник зобов`язується повернути Кредит-К12 та сплатити проценти за кредитом, комісії та інші платежі за цим договором. Кредит-К12 надається позичальнику: шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії (ст. 1, ст. З Кредитного договору №151213К12, докази надання Кредиту додаються).

У підпункті 3.2.1 п. 3.2. ст. 3 Кредитного договору №151213К12 передбачено ліміт кредитної лінії: еквівалент 48 478 349,92 грн. Згідно із пп. 3.2.2 п. 3.2. ст. З Кредитного договору №151213К12 кінцевий термін погашення Кредиту-К12 - 23.02.2017.

Згідно з положеннями п. 3.4 ст. 3 Кредитного договору № 15121ЗК12 визначено, що погашення Кредиту-К12 протягом дії договору здійснюється позичальником згідно з Графіком зміни ліміту заборгованості.

Графік зміни ліміту заборгованості був встановлений Додатком 1 до Кредитного договору №151213К12.

Відповідно до пп. 3.5.1 п. 3.5. ст. 3 Кредитного договору №151213К12, позичальник сплачує Банкові проценти за користування Кредитом-К12 у розмірі, зазначеному пп. 3.2.5 п. 3.2. ст. З Кредитного договору №151213К12 у валюті Кредиту-К12. Такі проценти нараховуються щомісяця на суму фактичної заборгованості за Кредитом-К12 із розрахунку фактичної кількості днів періоду нарахування процентів за користування Кредитом-К12 на основі банківського року у валюті Кредиту-К12.

У пп. 3.2.5 п. 3.2 ст. 3 Кредитного договору №151213К12 тип процентної ставки за Кредитом-К12: у дол. США - змінювана та визначається таким чином: Базова ставка LIBOR для доларів США(6м)(індекс) + 7,7 %, але не менше ніж 8,5 % річних та не більше 14 % річних. Порядок зміни процентної ставки за користування Кредитом-К12 в дол. США визначено підпунктами 3.5.2, 3.5.3 п. 3.5. ст. З Кредитного договору №151213К12; у гривні - фіксована в розмірі 20 % річних.

Відповідно до пп. 3.2.6 п. 3.2 ст. 3 та ст. 4 Кредитного договору №151213К12, позичальник взяв на себе зобов`язання сплачувати комісії, зокрема, за управління Кредитом-К12. Комісія за управління нараховується починаючи з дати укладання Кредитного договору №151213К12 до дати повного виконання зобов`язань позичальником за основним боргом за Кредитом-К12, але не більше 90 днів (включно) з дати кінцевого терміну погашення Кредиту-К12, визначеного Кредитним договором №151213К12, у разі невиконання позичальником зобов`язань за основним боргом за Кредитним договором № 15121ЗК12.

Згідно з п. п. 7.1, 7.2 ст. 7 Кредитного договору №151213К12 позичальник зобов`язується виконувати вимоги Кредитного договору №151213К12. У разі невиконання зобов`язань згідно з пп. пп. 3.4.1 п.3.4, 3.5.1 п. 3.5 ст. 3, ст. 4 Кредитного договору №151213К12 позичальник сплачує пеню. Пеня нараховується на суму прострочених платежів із розрахунку фактичної кількості прострочених днів у розмірі, зазначеному у п. 3.2 ст. З Кредитного договору №151213К12, і підлягає сплаті у національній валюті України за офіційним курсом НБУ, встановленим на день сплати на рахунок, зазначений у пп. (б) п. 3.8 ст. 3 Кредитного договору №151213К12.

18.10.2019 до Кредитного договору №151213К12 були внесені зміни додатковим договором №151213К12-0019, відповідно до яких, зокрема, сторони Кредитного договору №151213К12 домовились, що Банк здійснює переведення заборгованості ТзОВ "СП "Нива" у доларах США за Кредитним договором №151213К12 у національну валюту України (гривню) за офіційним курсом Національного банку України на дату такого переведення (станом на 18.10.2019 офіційний курс Національного банку України - 24,733852 гривень за 1 долар США) у т.ч.: за Кредитом-К12 в розмірі 1 960 000,00 дол. США, а також за нарахованими та несплаченими процентами в розмірі 770 949,81 дол. США.

З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за Генеральною угодою №151213N3 між AT "Укрексімбанк" та ПрАТ "Райз-Максимко" укладено Договір поруки від 25.07.2013 №151213Р16 із змінами і доповненнями.

Також у забезпечення виконання зобов`язань за Генеральною угодою №151213N3 між AT "Укрексімбанк" та ПрАТ "Компанія "Райз" укладено Договір поруки від 25.07.2013 №151213Р17 із змінами і доповненнями.

За змістом пунктом 2.1 ст. 2 Договорів поруки визначено, що Поручитель зобов`язується солідарно відповідати перед Банком за своєчасне виконання позичальником основного зобов`язання в повному обсязі.

Положеннями п. 1.1 ст. 1 Договорів поруки врегульовано, що в даному договорі наведені нижче терміни використовуються у такому значенні: "Кредитний договір" - Генеральна угода №151213N3 (з усіма чинними договорами, укладеними у рамках вказаної Генеральної угоди №151213N3, у тому числі після набуття чинності цим Договором поруки-2, які їй підпорядковуються, є додатками до неї, її невід`ємними частинами та складають з нею єдиний документ, а також з усіма чинними змінами, доповненнями, додатками та додатковими угодами до неї, у тому числі внесеними та укладеними після набуття чинності Договором поруки-2, які є її невід`ємними частинами та складають з нею єдиний документ), відповідно до якої Банк та позичальник проводять (здійснюють) кредитні операції (у тлумаченні Закону України "Про банки і банківську діяльність") у рамках ліміту Генеральної угоди №151213N3 у розмірі еквівалентному 572 920 225,30 (п`ятсот сімдесят мільйони дев`ятсот двадцять тисяч двісті двадцять п`ять, 00) грн, зі строком кредитування до 01.06.2018 (включно), а також на інших умовах, визначених вказаною Генеральною угодою №151213N3, у тому числі після набуття чинності Договором поруки-2; "Основне зобов`язання" - усі та будь-які грошові зобов`язання позичальника перед Банком, встановлені Кредитним договором та чинним законодавством України, у тому числі, але не виключно, щодо повернення Банку суми кредиту, щодо сплати процентів за користування кредитом, комісій, штрафних санкцій (пені і штрафів) та інших платежів, а також щодо відшкодування Банку усіх збитків, завданих несвоєчасним виконанням або невиконанням зобов`язань за Кредитним договором, та усіх витрат Банку, пов`язаних з наданням, обслуговуванням та погашенням кредиту.

У пп. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3 Договорів поруки Банк має право у випадках невиконання або неналежного виконання позичальником або правонаступниками позичальника Основного зобов`язання або його частини вимагати виконання цього зобов`язання або його частини у Поручителя як у солідарного боржника.

Згідно із п. 8.1 ст. 8 Договорів поруки цей договір набуває чинності з дати його підписання представниками сторін, а також скріплення відбитками печаток і діє 119 місяців з дати набуття ним чинності. Порука за цим договором виникає з моменту набуття чинності договором та припиняється через 119 місяців з дати набуття цим договором чинності.

У випадках продовження строку кредитування за Кредитним договором, зазначеного у пп. 1.1.1 п. 1.1 ст. 1 Договорів поруки, строк дії поруки за цим договором вважається продовженим на строк, що відповідає строку, на який продовжено строк кредитування за Кредитним договором (укладення додаткових угод (вчинення правочинів) щодо відповідного продовження строку дії поруки за цим договором не вимагається).

Оскільки мала місце несплата заборгованості за Кредитним договором №151213К12 Банк звертався до ТОВ "СП "Нива", ПрАТ "Райз-Максимко", ПрАТ "Компанія "Райз" з листами від 11.01.2020 № 0019500/855-20 та № 0019500/858-20, № 0019500/854-20 відповідно, однак грошові кошти Банку не були повернуті.

Так, звертаючись із даним позовом до суду, позивач послався на наявність заборгованості за ТОВ "СП "Нива" та поручителями за Генеральною угодою № 151213N3 та укладеним в її рамках Кредитним договором №151213К12 станом на 12.01.2020 (включно) у розмірі 197 409,88 дол. США та 100 105 589,70 грн., в т.ч.:

- 48 478 349,92 грн. - сума заборгованості за кредитом (основний борг);

- 21 345 126,35 грн. - проценти за користування кредитом;

- 578 925,19 грн. - комісія за управління кредитом;

- 197 409,88 дол. США та 531 779,39 грн. - 3% річних згідно ст. 625 ЦК України за прострочення зобов`язань;

- 68 624,36 грн. - втрати від інфляції;

- 29 102 784,49 грн. - пеня.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Внаслідок укладення Генеральної угоди № 151213N3 та укладеного в межах даної угоди Кредитного договору К12 між Банком, Компанією та ТОВ "СП "Нива" виникли правовідносини, які регулюються Главою 71 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1056-1 ЦК України встановлено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина 2 статті 1050 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 ГК України).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до приписів статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з положеннями статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку та відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки (стаття 554 ЦК України).

Відповідно до статті 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Отже, як вірно встановлено господарським судом першої інстанції, ПрАТ "Компанія "Райз" та ПрАТ "Райз-Максимко" є солідарними боржниками за Генеральною угодою та укладеним у її межах Кредитним договором №151213К12, а невиконаний обов`язок щодо повернення кредиту за Кредитним договором № 151213К12 у розмірі 48 478 349,92 грн.

Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами укладеного кредитного договору сторони погодили строк повернення кредиту до 23.02.2017.

За приписами абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Відтак, право Банку нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 444/9519/12 від 28.03.2018 (провадження № 14-10цс-18).

Отже, з огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано здійснив перерахунок процентів за користування кредитом до 23.02.2017, оскільки такий висновок суду ґрунтується на тому, що сторонами не було погоджено (у тому числі але невиключно) інший строк виконання основного зобов`язання та інші умови нарахування процентів за користування кредитом.

Крім того як вірно зауважив Господарський суд міста Києва укладення додаткової угоди від 18.10.2019 до Кредитного договору К12 не було направлено на зміну ставки процентів, оскільки вказаною додатковою угодою не був продовжений строк виконання основного зобов`язання. Тобто, строк повернення кредиту так і залишився визначеним 23.02.2017, а укладеною додатковою угодою після вказаної дати повернення було направлено на зміну боржника в зобов`язанні та визначення суми наявної заборгованості.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що обґрунтованим розміром процентів за користування кредитом за Кредитним договором № 151213К12 є 7 030 508,45 грн. а заявлена сума комісії дорівнює 578 925,19 грн.

Нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до листа Верховного Суду України "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" № 62-97р від 03.04.1997 при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; тому умовно слід рахувати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (пункт 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" № 14 від 17.12.2013).

Водночас, судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань (аналогічна правова позиція викладена у пункті 1.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" № 14 від 17.12.2013).

Положення частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях, оскільки індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Отже можливість нарахування інфляційних втрат на суму простроченого грошового зобов`язання (у даному випадку - на суму заборгованості по кредиту), визначеного в іноземній валюті, виключається. Аналогічні висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 910/11249/17, від 11.10.2018 у справі № 905/192/18, від 04.12.2019 у справі № 910/15714/18 та постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі № 916/4693/15 від 18.09.2020.

Враховуючи це, право Банку на нарахуванні інфляційних втрат, виникло з моменту визначення суми грошового зобов`язання за кредитними договорами в національній валюті - гривні, тобто з дня наступного після укладення додаткової угоди від 18.10.2019 до Кредитного договору № 151213К12.

Отже, з врахуванням вказаного вище, Господарський суд міста Києва, дійшов обґрунтованого висновку про перерахунок інфляційних втрат та, беручи до уваги, що нарахування інфляційних втрат здійснюється за повний календарний місяць, тобто за період з 01.11.2019 по 31.12.2019. Так, інфляційні втрати за Кредитним договором № 151213К12 за перерахунком суду становлять 68 624,36 грн.

Нормами частини 1 статті 220 ГК України передбачено, що виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу.

Відповідно до частини 1 та частини 3 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 статті 550 ЦК України встановлено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Положеннями частини 1 статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За розрахунком банку, нарахування пені на суму основного боргу, процентів та комісії здійснено за період з 24.02.2017 по 12.01.2020.

Порядок нарахування пені передбачено статтею 10 укладених Кредитних договорів, позичальник сплачує Банку пеню, що нараховується на суму невиконаних (неналежним чином виконаних) зобов`язань з розрахунку фактичної кількості прострочених днів у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення, включаючи день виконання відповідних грошових зобов`язань. Беручи до уваги умови нарахування пені за фактичну кількість прострочених днів, суд вважає обґрунтованим нарахування пені після граничного строку повернення суми кредиту, тобто з 24.02.2017. Разом з тим, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що період нарахування пені обмежується строком, що співпадає з датою укладення додаткової угоди від 18.10.2019 до Кредитного договору № 151213К12, якою було здійснене переведення боргу в гривневий еквівалент, оскільки, всупереч положенням п. 7 Договору про переведення боргу від 07.10.2019 (яким передбачено, що боржник та новий позичальник зобов`язуються, одночасно з укладенням цього договору, укласти відповідні договори про внесення змін до генеральної угоди та кредитного договору щодо зміни боржника новим позичальником та визначення умов обслуговування новим позичальником боргу), додатковою угодою не передбачено порядку нарахування пені, у той час як статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відтак, незважаючи на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що додаткові угоди від 18.10.2019 до кредитних договрів є новацією, однак правильно визначив період нарахування пені за період з 24.02.2017 по 18.10.2019, відповідно до якого розмір пені за Кредитним договором № 151213К12 становить 25 615 085,30 грн. є обґрунтованим та таким, що відповідає матеріалам справи.

Перевіривши наданий Банком розрахунок трьох процентів річних, суд визнав його арифметично вірним та здійсненим із дотриманням приписів чинного законодавства, а відтак за Кредитним договором № 151213К12 підлягають стягненню три проценти річних у розмірі 197 409,88 доларів США (4 731 460,78 грн. за курсом станом на 12.01.2020 - 23,9677 грн. за 1 дол. США) та 531 779,39 грн.

Оскільки наведені апелянтом в апеляційній скарзі аргументи не знайшли свого відображення в матеріалах справи та Законодавстві, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, а відтак, оскаржуване рішення має залишитися без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ :

1.Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2020 у справі №910/638/20(910/1886/20) залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2020 у справі №910/638/20(910/1886/20) залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/638/20 (910/1886/20) повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 28.04.2021.

Головуючий суддя А.А. Верховець

Судді В.О. Пантелієнко

Л.Л. Гарник