ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2021 року м. ЧернівціСправа № 926/973/21

Господарський суд Чернівецької області у складі судді Гурина М.О., розглянувши матеріали справи за позовом

Акціонерного товариства "Таскомбанк" (01032, м. Київ, вул. С. Петлюри, б. 30, )

до відповідача Фізичної особи - підприємця Марковської Галини Сергіївни, (60014, с. Клішівці, Хотинський р-н, Чернівецька обл., РНОКПП НОМЕР_1 )

про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 173779,23 грн.

Представники сторін:

від позивача - не з`явився;

від відповідача - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Таскомбанк" звернулось до фізичної особи-підприємця Марковської Галини Сергіївни з позовом про стягнення суми боргу зі сплати кредиту в розмірі 173779,23 грн, з яких: 110000,00 грн основного боргу, 35000,00 грн простроченого боргу; 22561,85 грн простроченої комісії; 3582,00 грн строкової комісії; 1809,91 грн пеня на суму простроченої заборгованості за період 06.05.2020 року по 06.11.2020 рік; 825,40 грн штраф за період з 06.05.2020 року по 06.11.2020 рік.

Позовні вимоги мотивуються тим, що 02.09.2019 року між сторонами було укладено заяву-договір №ID6917074 про приєднання до Правил обслуговування корпоративних клієнтів в АТ "Таскомбанк". На виконання даного договору відповідачу був наданий кредит 180000,00 грн. Позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань зі сплати кредиту, комісії, відсотків за кредитним договором, укладеним у вигляді підписання заяви-договору №ID6917074 від 02.09.2019 року про приєднання до Правил обслуговування корпоративних клієнтів в АТ "Таскомбанк".

Позивач стверджує, що відповідачем були порушені положення кредитного договору відносно повернення кредиту і сплати процентів за користування кредитом та інших платежів згідно з графіком погашення кредиту, зазначеного в додатку 1 до цього договору. Так, протягом періоду з 02.09.2019 року по 06.11.2020 рік відповідач мав сплачувати щомісяця суму зі сплати кредиту в розмірі 8582,01 грн, з яких 5000,00 грн основна заборгованість за кредитом, 3582,00 грн комісія за управління кредитом та 0,01 грн прострочення заборгованості за процентами.

Позивач вказує, що на адресу відповідача направлялось повідомлення - вимога №28081/70 від 20.11.2020 року про наявність заборгованості за кредитом станом на 06.11.2020 та необхідність її повного повернення к стислі терміни..

На підставі пункту 3.3 кредитного договору за порушення строків сплати кредиту та комісії позивач нарахував та заявив до стягнення за період з 06.05.2020року по 06.11.2020 рік пеню за порушення строків зі сплати кредиту в розмірі 1809,91 грн та за порушення строків зі сплати комісії штраф в розмірі 825,40 грн.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.03.2021 зазначену позовну заяву передано до провадження судді Гурину М.О.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 17.03.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом представників сторін та призначено до розгляду 05.04.2021 року.

Зобов`язано відповідача у строк протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати суду відзив на позов відповідно до вимог статті 165 Господарського процесуального кодексу України, а також всі докази, що підтверджують заперечення проти позову; одночасно надіслати позивачу копію відзиву та доданих до нього документів, докази такого направлення надати суду.

Попереджено відповідача, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 05.04.2021 року відкладено судове засідання на 22.04.2021 року.

Сторони у судове засідання 22.04.2021 року не з`явились, явку уповноважених представників не забезпечили, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи шляхом надіслання ухвал на адреси, які зазначаються у позовній заяві та витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 04.03.2021 року.

Поштова кореспонденція, яка відправлялася відповідачу на адресу зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, повернулася на адресу суду з зазначенням "адресат відсутній за вказаною адресою", проте будь-яка інша адреса відповідача суду невідома.

З цього приводу, враховуючи позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 23.04.2018 року у справі №916/3188/16, суд зазначає, що сам лише факт не отримання стороною справи кореспонденції, якою суд, з дотриманням вимог процесуального закону, надсилав копії судових рішень за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною неявки в судові засідання, оскільки зумовлений не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Отже, судом здійснено всі дії щодо належного повідомлення відповідача про час, місце та дату розгляду справи, тому наявні підстави стверджувати, що відповідач є належним чином повідомлений про розгляд даної справи.

Відповідач своїм правом на подання до суду відзиву, у встановлений судом строк, не скористався. Таким чином, суд вирішує спір за наявними матеріалами справи.

Дослідивши наявні докази у справі, ознайомившись з правовою позицією позивача, що викладена письмово, наявна у матеріалах справи, господарський суд встановив наступне.

ВСТАНОВИВ:

Між Акціонерним товариством "Таскомбанк" (далі - банк) та фізичною особою - підприємцем Марковською Галиною Сергіївною (далі - позичальник) підписана заява - договір №ID6917074 від 02.09.2019 про приєднання до Правил обслуговування корпоративних клієнтів в АТ "Таскомбанк" (далі - договір). Заява підписана сторонами шляхом накладення електронного цифрового підпису сторін.

Відповідно до пункту 1.1 договору за умови наявності вільних коштів банк зобов`язується надати позичальникові кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі відповідно до умов цього договору.

Згідно пункту 1.2 договору кредит надається у формі зарахування грошових коштів у сумі кредиту на поточний рахунок позичальника IBAN № НОМЕР_2 , відкритий у АТ "Таскомбанк" з цільовим використанням на поповнення обігових коштів; придбання основних засобів; рефінансування кредиту іншого банку.

Пунктом 2.1 договору визначено, що розмір кредиту складає 180000,00 грн.

Валюта кредиту - гривня (пункт 2.2 договору).

Положеннями пункту 2.3.1 договору передбачено, що розмір процентної ставки за користування кредитом складає 0,0001% річних.

За змістом пункту 2.3.2 договору розмір комісійної винагороди становить 1,99% від суми виданого кредиту (щомісячно).

Згідно пункту 2.5.1 договору сплата платежів по кредиту - щомісяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем укладення договору, до календарного числа місяця, в яке було укладено договір, включно із цим числом.

Пунктом 2.5.2 договору передбачено, що сплата процентів за користування кредитом - щомісяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем укладення договору, до календарного числа місяця, в яке було укладено договір, включно із цим числом.

Пунктом 2.5.3 договору передбачено, що термін і порядок погашення кредиту визначений графіком погашення кредиту, зазначеного в додатку 1 до цього договору.

Строк кредиту - 36 місяців з дати укладення Договору (пункт 2.6 договору).

Відповідно до пункту 3.1 договору позичальник забезпечує наявність на своєму поточному рахунку грошових коштів у сумі, необхідній для сплати щомісячних платежів згідно графіку погашення кредиту.

За умовами пункту 3.2 договору остаточне погашення за кредитом позичальник повинен здійснити не пізніше терміну, зазначеного в пункті 2.6 договору.

Пунктом 3.3 договору передбачено, що у випадку порушення позичальником будь - якого із грошових зобов`язань та при реалізації права банку позичальник сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, за кожен календарний день прострочення.

Цей договір, Правила обслуговування корпоративних клієнтів в АТ "Такскомбанк" та Цінові параметри продукту є кредитним договором (пункт 4.1 договору).

Відповідно до пункту 4.2.1 договору умови цього договору визначаються банком та доводяться до загалу шляхом розміщення його на офіційному сайті банку http://www.tascombank.com.ua та укладається лише шляхом приєднання до договору в цілому.

Пунктом 4.3 договору передбачено, що дата підписання заяви-договору шляхом накладення електронних підписів обох сторін вважається датою укладення договору.

Позивач свої зобов`язання із надання кредиту у розмірі 180000,00 грн виконав належним чином, що підтверджується банківськими виписками з особового рахунку відповідача.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору, відповідач надіслав на його адресу повідомлення вимогу №28081/70 від 20.11.2020 року. Відповідно до змісту якого, позивач просив відповідача сплатити суму боргу у розмірі 173779,23 грн, з яких: 110000,00 грн основного боргу, 35000,00 грн простроченого боргу; 22561,85 грн простроченої комісії; 3582,00 грн строкової комісії; 1809,91 грн пеня на суму простроченої заборгованості за період 06.05.2020 по 06.11.2020 року; 825,40 грн штраф за період з 06.05.2020 по 06.11.2020.

Направлення вимоги на адресу відповідача підтверджується описом вкладення у цінний лист №245, фіскальним чеком підприємства зв`язку від 23.11.2020 та поштовою накладною №245.

Відповідач погашення заборгованості за кредитом у загальному розмірі 173779,23 грн не здійснив. Внаслідок чого позивач звернувся до господарського суду із позовом про стягнення вказаної суми.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частинами 1, 2 статті 180 Господарського кодексу України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Стаття 181 Господарського кодексу України передбачає загальний порядок укладання господарських договорів. Частина 1 зазначеної статті визначає, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей бо інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 Цивільного кодексу України передбачено, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

З огляду на наявний в матеріалах справи договір, та обставини справи між позивачем та відповідачем виникли правовідносини з надання позики.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (стаття 612 Господарського кодексу України).

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Стаття 1049 Цивільного кодексу України встановлює, що позичальник, зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено з наявних у матеріалах справи виписок по рахунку відповідача, останній належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість з повернення позивачу кредиту в сумі 110000,00 грн та 35000,00 грн простроченого боргу.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Як з`ясовано судом та не спростовано відповідачем, останнім прийняті на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів, сплати комісії та процентів згідно графіку погашення кредиту виконані не були, що стало підставою для направлення позивачем повідомлення-вимоги про дострокове повернення кредиту вих. №28081/70 від 20.11.2020 року. Доказів на підтвердження належного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за кредитним договором матеріали справи не містять.

За результатом перевірки розрахунків відсотків за користування кредитом на суму 0,07 грн за період з 02.09.2019 року по 06.11.2020 рік та комісії за період з 02.09.2019 року по 06.11.2020 рік на суму 22561,85 грн судом порушень не виявлено. Вказані розрахунки є арифметично правильними та відповідають вимогам чинного законодавства.

Таким чином, позивачем правомірно нарахована заборгованість з відсотків за користування кредитом на суму 0,07 грн за період з 02.09.2019 року по 06.11.2020 рік та заборгованість за комісією за період з 02.09.2019 року по 06.11.2020 рік на загальну суму 22561,85 грн.

З огляду на вищевикладене, враховуючи надане АТ "Таскомбанк" право на дострокове повернення кредиту згідно ч. 2 статті 1050 Цивільного кодексу України, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів своєчасного повернення кредитних коштів, господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для присудження до стягнення із відповідача на користь АТ "Таскомбанк" заборгованості за тілом кредиту у розмірі 110000,00 грн, 35000,00 грн простроченої заборгованості по тілу кредиту, відсотків за користування кредитом на суму 0,07 грн та комісії у розмірі 22561,85 грн.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому процесуальним законом порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом, по відсоткам та по комісії є обґрунтованими та підтвердженими належними і допустимими доказами та підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги позивача в частині стягнення пені, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно п. 3.3 кредитного договору у випадку порушення Позичальником будь-якого із грошових зобов`язань та при реалізації права Банку Позичальник сплачує Банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, за кожен календарний день прострочення.

У зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо порушення термінів внесення платежів, позивачем останньому нарахована пеня у розмірі 1809,91 грн за період з 06.05.2020 року по 06.11.2020 рік.

Водночас, суд не може погодитись з визначеним позивачем періодом нарахування пені з огляду на положення пункту 15 розділу Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, яким визначено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Аналогічні приписи містяться і у пункті 8 розділу 9 Прикінцевих положень Господарського кодексу України, згідно яких у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

При цьому, ч. 2 статті 5 Цивільного кодексу України визначено, що акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

В рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 року у справі №1-7/99 зазначено, що надання зворотної дії в часі законам та іншим нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті. Тобто, вказаний вище Закон має зворотну дію в часі.

Враховуючи наведені положення Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, строки повернення кредиту та те, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» на усій території України встановлено з 12.03.2020 року карантин, суд дійшов висновку, що починаючи з 12.03.2020 року позичальника звільнено від обов`язку сплати пені за прострочення повернення тіла кредиту та процентів.

Отже, зважаючи на вищенаведені приписи чинного законодавства, які обмежують період нарахування штрафних санкцій, в тому числі і пені, що підлягає стягненню із суб`єкта господарювання у зв`язку з порушенням ним господарського зобов`язання в період карантину, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог про стягнення пені слід відмовити, оскільки період нарахування пені збігається із періодом карантину, запровадженого на території України.

Також у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо порушення термінів внесення платежів, позивачем останньому нарахований штраф у розмірі 825,40 грн за період з 06.05.2020 року по 06.11.2020 рік.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19) дійшла висновку, що підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не може вважатись договором приєднання у випадку відсутності у такій анкеті домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, а також відсутності підтверджень конкретних запропонованих Умов та правил банківських послуг.

Крім того, Верховним Судом у постанові від 17.07.2020 року по справі №910/8189/19 було наголошено, що у справі № 342/180/17-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 24.09.2014 року у справі № 6-144цс14, та, посилаючись на положення статей 207, 626, 628, 638, 626, 1054, 1055, 633, 634, 1056-1, 1048, 1049, 1050, 549, 551 Цивільного кодексу України, дійшла наступних висновків:

- визначальним для укладення договору приєднання є не безпосередньо вид чи характеристика умов, щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору та стверджувати про узгодженість дій та волевиявлення учасників цивільних правовідносин й відповідність певним стандартам поведінки;

- умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 Цивільного кодексу України можна вважати, що другий контрагент лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений;

- умови та правила надання банківських послуг, розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), належним доказом бути не можуть, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування;

- враховуючи, що позивач вимоги про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, установлених актами законодавства, зокрема статями 625, 1048 Цивільного кодексу України не заявляв, позовні вимоги аргументовані умовами кредитного договору з посиланням на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, Велика Палата Верховного Суду скасувала рішення судів попередніх інстанцій в частині стягнення заборгованості за процентами за користування чужими коштами та пені за порушення умов кредитного договору, та відмовила у цій частині у задоволенні позову

При цьому, Верховним Судом у постанові від 17.07.2020 року по справі №910/8189/19 було відхилено доводи АТ КБ "Приватбанк" про наявність у юридичної особи в силу свого правового статусу можливості усвідомлювати значення та наслідки своїх дій, а, отже, про відсутність підстав для застосування висновку по справі № 342/180/17-ц. Так, Верховний Суд дійшов висновку, що під час вирішення спору слід виходити з наданого Великою Палатою Верховного Суду тлумачення норми права, а не суб`єктного складу сторін спору.

Враховуючи вищевикладені висновки Верховного Суду, господарський суд зазначає про відсутність правових підстав для врахування наданого позивачем витягу з Правил обслуговування корпоративних клієнтів під час вирішення питання про стягнення штрафу, оскільки доказів на підтвердження ознайомлення відповідача із вказаним витягом матеріали справи не містять. Крім того, суд зазначає, що підстави та умови, за яких АТ "Таскомбанк" має право вимагати стягнення штрафу наданими суду Правилами обслуговування корпоративних клієнтів у будь-якому випадку також не передбачено.

Наведене має наслідком відсутність правових підстав для задоволення заявлених АТ "Таскомбанк" позовних вимог у частині стягнення із відповідача штрафу у розмірі 825,40 грн.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За ч. 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ч. 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

На підставі викладеного позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог та відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, на відповідача покладаються витрати позивача зі сплати судового збору в розмірі 2188,28 грн пропорційно задоволених позовних вимог, а решту судового збору в сумі 81,71 грн - залишити за позивачем.

Керуючись нормами статей Господарського кодексу України, Цивільного кодексу України, статтями 3, 4, 13, 20, 41, 42, 74, 76-80, 91, 129, 237, 238, 240, 241, 242, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Марковської Галини Сергіївни (60014, с. Клішівці, Хотинський р-н, Чернівецька обл., РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства "Таскомбанк" (01032, м. Київ, вул. С. Петлюри, б. 30, ) суму боргу зі сплати кредиту в розмірі 110000 грн, суму простроченого боргу 35000 грн, суму боргу зі сплати відсотків у розмірі 0,07 грн, суму боргу зі сплати комісії в розмірі 22561,85 грн та судовий збір у розмірі 2188,28 грн.

3. У решті позову відмовити.

4. З набранням судовим рішенням законної сили видати наказ.

Повний текст рішення складено та підписано 27.04.2021 року.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене в Західному апеляційному господарському суді в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://cv.arbitr.gov.ua/sud5027/.

Суддя М.О. Гурин