ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2021 р. Справа №2/264

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Матущака О.І.

суддів: Бойко С.М.

Мирутенка О.Л.

за участю представників сторін від:

прокуратури: Рогожнікова Н.Б. прокурор відділу прокуратури Львівської області;

апелянта: Морочинський А.М. адвокат;

інших учасників: ПАТ «Іскра» - Морочинський А.М. адвокат;

АТ «Оператор газорозподільної системи «Львігаз»: Гарбузюк Р.О. представник в порядку самопредставництва, Турчиняк Я.І. адвокат;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Спектргаз, м. Львів б/н від 06.08.2020

на рішення Господарського суду Львівської області від 19.05.2020, повний текст 28.05.2020 (суддя А.Я. Морозюк)

за заявою Прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Пустомитівської районної ради Львівської області

про визнання недійсною біржової угоди від 02.10.02 №96-02/5 про купівлю-продаж матеріальних цінностей загальною вартістю

4 020 840,00 грн

у справі №2/264

за заявою Державної податкової інспекції у м. Львові, м.Львів

про банкрутство Відкритого акціонерного товариства Кінескоп, м. Львів

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду Львівської області перебуває справа № 2/264 про банкрутство ВАТ «Кінескоп».

Постановою арбітражного суду Львівської області від 10.11.1999 ВАТ «Кінескоп» визнано банкрутом і відкрито ліквідаційну процедуру. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 08.05.2002 постановлено провадження у цій справі здійснювати згідно положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Піщухіна М.К.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 04.02.2015 усунуто Піщухіна М.К. від виконання обов`язків ліквідатора банкрута, ліквідатором ВАТ «Кінескоп» призначено арбітражного керуючого Надлонка А.І.

Ухвалою суду від 13.12.2017 припинено повноваження ліквідатора Надлонка А.І., а ухвалою суду від 21.02.2018 призначено ліквідатором боржника арбітражного керуючого Коваля В.В.

В межах провадження у справі про банкрутство боржника 04.05.2016 прокурором Львівської області в інтересах держави в особі Пустомитівської районної ради Львівської області було подано заяву про визнання недійсною біржової угоди від 02.10.2002 за №96-02/5, укладеної між ВАТ «Кінескоп» і ВАТ «Іскра» про купівлю-продаж матеріальних цінностей, а саме: двох станцій катодного захисту та зовнішнього газопроводу ГРС «Винники» Д 500в загальною вартістю згідно оцінки експерта 4 020 840,00 грн. Також прокурор у вказаній заяві просив суд визнати учасником у справі про банкрутство ПАТ «Іскра» (а.с. 20-26 Т.66).

Господарським судом ухвалою від 05.05.2016 прийнято заяву до розгляду, а ухвалою від 15.062016 залучено до участі у справі як учасників провадження - ВАТ «Іскра» і ТОВ «Спектргаз».

Зважаючи не те, що вказані ухвали суду не були оскаржені іншими учасниками провадження у справі про банкрутство, справа уже перебувала на розгляді по суті спору у суді касаційної інстанції із прийняттям завершального судового акту, то відповідно виходячи із змісту та вимоги поданої прокурором заяви, вона спрямована з вимогами саме до сторін такої угоди, тому такі сторони у такому позовному провадженні в межах справи про банкрутство повинні бути наділені процесуальними правами відповідачів.

ПАТ «Іскра» у п. 4 пояснення від 17.08.2016 зроблено письмову заяву про застосування строку позовної давності, що передбачено ч.3 ст. 267 ЦК України (а.с. 203 Т. 66)

В подальшому, ухвалою суду від 12.10.2016 відмовлено у задоволенні вищезгаданої заяви у зв`язку з її недоведенністю і необгрунтованністю.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 11.01.2017 вказану ухвалу суду першої інстанції залишено без змін, а апеляційні скарги ПАТ по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» та першого заступника прокурора Львівської області без задоволення.

Постановою Вищого господарського суду України від 15.03.2017 касаційну скаргу ПАТ «Львівгаз» задоволено. Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 11.01.2017 та ухвалу господарського суду Львівської області від 12.10.2016 у справі № 2/264 скасовано. Справу № 2/264 в частині розгляду заяви прокурора про визнання недійсною біржової угоди передано на новий розгляд до господарського суду Львівської області.

Під час розгляду заяви у суді першої інстанції, ухвалою від 10.08.2017 зупинено провадження у справі в частині заяви прокурора у зв`язку із призначенням будівельно-технічної експертизи.

Ухвалою суду від 17.09.2019 в задоволенні заяви ТОВ «Спектргаз» та ПрАТ «Львівський електроламповий завод «Іскра» щодо призначення повторної експертизи, відмовлено.

Ухвалою суду від 21.01.2020 змінено учасника у справі з ПАТ по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» на АТ«Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» та ПАТ «Іскра» на ПрАТ «Львівський електроламповий завод «Іскра».

Рішенням Господарського суду Львівської області від 19.05.2020 заяву прокурора Львівської області задоволено. Визнано недійсною біржову угоду №96-02/5 договір купівлі-продажу товарно-матеріальних цінностей від 02.10.2002, укладену між ВАТ «Кінескоп» і ВАТ «Іскра» про купівлю-продаж двох станцій катодного захисту та зовнішнього газопроводу ГРС «Винники» Д 500.

Таке рішення загалом обгрунтоване суттевими з точки зору предмету спору та меж доказування, такими обставинами та нормами чинного законодавства:

- боржник не був власником спірного усього майна, як майна яке є предметом спірної біржової угоди зовнішнього газопроводу довжиною 198,5 м.п., який був предметом змін і доповнень до такої від 09.06.2003, оскільки не увійшов в перелік майна під час приватизації ВАТ «Кінескоп»;

- зміни і доповнення до біржової угоди від 09.06.2003 всупереч ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» не реєструвалися на біржі, на якій уклоадалася основна (первинна) біржова угода 02.10.2002;

- під час укладення спірної біржової угоди 02.10.2002 не було дотримано вимог ч.1 ст. 25, ч.ч.1,3 ст. 26 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції, що діяла станом на дату укладання угоди. Зокрема, не проведено інвентаризацію майна боржника, порушено умови реалізації ліквідаційної маси а також, що є основним, - майно, яке е предметом і спірної біржової угоди і змін і доповнень до такої, відноситься до об`єктів комунальної інфраструктури, яке у разі ліквідації підприємства банкрута без додаткових, умов передається до комунальної власності відповідних територіальних громад, якою є Пустомитівська районна рада;

- до предмету спірної біржової угоди від 02.10.1002 та змін і доповнень до такої від 09.06.2003 включено 108 м.п. гназопроводу, що належить не боржнику, а перебуває у державній власності;

- невідповідність довжин спірного газопроводу, передбаченого біржовою угодою та технічною документацією і фактичною, встановленою експертом під час складання будівельно-технічної експертизи.

Узагальнення доводів апеляційної скарги та інших учасників процесу.

ТОВ «Спектргаз» подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду, прийняти нове рішення, яким задовольнити відмовити у задоволенні позовних вимог. У своїй апеляційній скарзі апелянт покликається на такі обставини:

- прокурор не обґрунтував порушення інтересів держави та необхідність їх захисту;

- прокурором неправильно зазначено позивача у справі;

- прокурор обрав неналежний спосіб захисту;

- суд встановив невідповідність оспорюваної угоди ст.ст. 26 та 30 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», застосовуючи концепцію негативного доказу, що є порушенням принципу змагальності;

- суд, досліджуючи проектну та виконавчу та виконавчо-технічну документацію газопроводу, не звернув уваги на розбіжність (102 м.п.) між проектною довжиною 712 м.п. підземної ділянки і її «фактичною» (встановленою судом) довжиною 610 м.п., і що така могла виникнути виключно внаслідок зміни траси пролягання газопроводу, що мало бути відображено у змінах до проекту, докази про що у матеріалах справи відсутні;

- помилковістю висновку суду про те, що зміни і доповнення №1 від 09.06.2003 є самостійною угодою в частині різниці між новою та попередньою довжиною газопроводу яка не потребувала реєстрації біржею та, що об`єктом цієї угоди був державний газопровід ГРС «Винники» Нова 108 м.п.;

- в порушення норм ГПК України, суд не прийняв експертний висновок № 22/10/19 від 22.10.2019 як доказ, виготовлений на замовлення та на підставі документів, поданих ТОВ «Спектргаз»;

- суд не застосував наслідків пропуску прокурором строку позовної давності.

Міністерством енергетики подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Свої заперечення обґрунтовує загалом тим, що відсутність необхідності реєстрації Змін та доповнень №1 від 09.06.2003 до біржової угоди №96-02/5 договору купівлі-продажу товарно-матеріальних цінностей від 02.10.2002, включено державне майно газопровід високого тиску ГРС Винники/нова, протяжність 108 п.м., яке не підлягає приватизації та відчуженню.

Ліквідатором боржника - арбітражним керуючим Ковалем В.В. 28.10.2020 подано заяву про застосування строків позовної давності. Така обгрунтована тим, що не була подана вчасно у суді першої інстанції з огляду на введення карантину на території України та те, що оскільки строки, встановлені судом не можуть бути меншими, ніж строк карантину, суд не вправі був переходити до розгляду справи по суті.

Розглянувши вказану заяву, суд дійшов висновку про відмову у прийнятті такої, з огляду на те, що така заява не була подана до суду першої інстанції, а підстави неподання її, зазначені арбітражним керуючим, є необґрунтованими, позаяк останньому було відомо про розгляд справи судом, про що свідчать поштові повідомлення про вручення, які містяться матеріалах справи.

Окрім цього Львівською районною радою Львівської області подано клопотання (вх.№01-05/1322/21 від 15.04.2021) про заміну відповідача у цій справі з Пустомитівської районної ради Львівської області на Львівську районну раду Львівської області як правонаступника та розпочати розгляд справи з початку відповідно до вимог ГПК України.

Розглянувши вказану заяву, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 52 ГПК України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до ч.1 ст.104 ЦК України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Згідно із ч.1 ст. 106 ЦК України злиття, приєднання, поділ та перетворення юридичної особи здійснюються за рішенням його учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, а у випадках, передбачених законом, - за рішенням суду або відповідних органів державної влади.

Відповідно до ч.2 ст. 107 ЦК України, після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються сторонами.

Приписами ч.8 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» у разі приєднання юридичних осіб здійснюється державна реєстрація припинення юридичних осіб, що припиняються у результаті приєднання, та державна реєстрація змін до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі, щодо правонаступництва юридичної особи, до якої приєднуються. Приєднання вважається завершеним з дати державної реєстрації змін до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі, щодо правонаступництва юридичної особи, до якої приєднуються.

Отже, з вищевикладених норм випливає, що умовою задоволення клопотання про заміну відповідача є встановлення обставин переходу майнових прав та обов`язків відповідача Пустомитівської районної ради Львівської області у процесі його реорганізації до Львівської районної ради Львівської області, які з урахуванням наведеного мають підтверджуватись передавальним актом (вказаної позиції дотримується Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду у постанові від 19.03.2021 у справі № 910/4642/20).

Більше того, про необхідність складання передавального акта вказано і в рішенні №16 Львівської районної ради Львівської області від 11.12.2020 «Про створення Львівської районної ради Львівської області. Однак, Львівською районною радою Львівської області до клопотання долучено лише зразок передавального акта без відповідних відомостей та підписання.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що юридична особа є припиненою з дати внесення до ЄДР запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи, водночас згідно із відомостями з ЄДР Пустомитівська районна рада Львівської області перебуває у стані припинення та запису про припинення юридичної особи до реєстру не внесено, що свідчить про недоведеність повного правонаступництва Львівської районної ради Львівської області стосовно прав та обов`язків Пустомитівської районної ради Львівської області.

Враховуючи вищевикладене та неможливість встановити обсяг прав та обов`язків, які перейшли від Пустомитівської районної ради Львівської області до правонаступництва Львівської районної ради Львівської області, колегія суддів суду вважає, що наведені відповідачем обставини в заяві про заміну сторони правонаступником не є достатньою підставою для здійснення процесуального правонаступництва.

А отже, у задоволенні клопотання про здійснення процесуального правонаступництва необхідно відмовити. При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що відмова у задоволенні вказаного клопотання не позбавляє права Львівської районної ради Львівської області у разі наявності необхідних документів звернутися про здійснення правонаступництва у подальшому.

Інших клопотань сторонами в порядку ст. 207 ГПК України подано не було.

Присутні в судовому засіданні прокурор та представники АТ «Оператор газорозподільної системи «Львігаз» просили суд апеляційну скаргу залишити без задоволення а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, а представник апелянта та ПАТ «Іскра» скасувати його та постановити нове, про відмову у задоволенні заяви прокурора.

Фактичні обставини.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, протоколом технаради при виконкомі Львівської міської Ради народних депутатів по питанню газопостачання промпідприємств в промвузлі «Сихів» і Львівської ТЕЦ-2 від 02.03.1979 №3 (Т.66,а.с.14-16) вирішено зобов`язати ВО «Кінескоп» та ВО «Іскра» здійснити будівництво:

- АГРС «Винники» з виходом газу 300 тис.м.куб./год;

- газопровід-перемичку від АГРС «Винники» до газопроводу «Дашава-Мінськ»;

- газопровід від промвузла «Сихів» до АГРС «Винники»;

Також цим протоколом зобов`язано ВО «Львівтрансгаз» у відповідності до положень цього протоколу видати підприємствам техумови на їх газопостачання.

18.03.1979 ВО «Львівтрансгаз» було видано технічні умови №14/79 на газопостачання Північно-Східної промзони «Сихів» м.Львова (Т.66,а.с.17-18).

В заяві прокурора Львівської області (Т.66,а.с.7) зазначено:

- у 1979 році збудовано газопровід з двома катодними станціями від існуючої ГРС «Винники» до промвузла «Сихів» у м. Львові, який прийнято в експлуатацію у грудні 1979 року. До 1993 року до газопроводу приєднано та підключено газопроводи населення та ВО «Львівський ізоляторний завод» і він набув статусу розподільного газопроводу;

- учасниками технаради було здійснено будівництво нової АГРС «Винники», газопроводу-перемички від АГРС «Винники» до газопроводу «Дашава-Мінськ» та газопроводу-перемички з двома катодними станціями від новозбудованої АГРС «Винники» до існуючої ГРС «Винники». Газопровід-перемичку від АГРС «Винники» до ГРС «Винники» прийнято в експлуатацію у 1993 році;

- після завершення будівництва всіх визначених протоколом технаради об`єктів ВО «Львівтрансгаз» припинив експлуатацію ГРС «Винники», а газопровід-перемичку від АГРС «Винники» до ГРС «Винники», який перебував на балансі ВО «Кінескоп», приєднано до газопроводу ГРС «Винники» - промвузол«Сихів», який перебував на балансі ВО «Іскра», шляхом зварного з`єднання;

- у 1993 в процесі корпоратизації створено ВАТ «Іскра», а у 1995 у процесі приватизації створено ВАТ «Кінескоп». Засновником обох товариств був Фонд державного майна України. Газопровід-перемичку від АГРС «Винники» до ГРС «Винники», як складову частину газопроводу АГРС «Винники»-промвузол «Сихів», передано у власність ВАТ «Кінескоп».

Вказані прокурором обставини не оспорені сторонами провадження, що в силу ч.4 ст. 165 ГПК України судом апеляційної інстанції оцінюється як згода відповідачів із такими.

Тому, газопровід ГРС «Винники» (стара) - ГРС «Винники» (нова) збудовано на замовлення ВО «Кінескоп» та прийнято в експлуатацію згідно акту від 17.09.1993, що підтверджує наявна у матеріалах справи (Т.66, а.с.149-156) технічна документація, а саме: акт приймання газопроводу в експлуатацію від 17.08.1993; будівельний паспорт № 18 підземного газопроводу «Газопровід високого тиску від ГРС «Винники» (стара) - ГРС «Винники» (нова); схема зварних стиків надземного газопроводу високого тиску L-107,47 п.м. від ГРС «Винники» (стара) до ГРС «Винники» (нова); схема зварних стиків підземного газопроводу високого тиску L-610,0 п.м. від ГРС «Винники» (стара) до ГРС «Винники» (нова).

На виконання обов`язкових вказівок суду касаційної інстанції, ТОВ «Спектргаз» надано суду копії документів на газопровід (які були йому передані ПАТ «Іскра»), витребування яких вимагало ПАТ «Львівгаз» у письмових поясненнях від 12.08.2016 № 2/264-6 (Т. 66, а.с.148) і повторно на новому розгляді справи у клопотанні від 18.04.2017 р. № 2/264-21 (Т. 66 «б», а.с.31).

Так, із клопотанням про долучення доказів №б/н від 20.06.2017 р. ТзОВ «Спектргаз» подано (Т. 66 «в», а.с.1-10): аркуш № 1 проекту 23/6-с11-НГ2 «Загальні дані»; аркуш № 2 проекту 23/6-с11-НГ2 «План траси від ПК 0 до ПК 3 + 03,0»; аркуш № 3 проекту 23/6-с11-НГ2 «План траси від ПК 3 + 03,0 до ПК 8 + 08,0»; аркуш № 4 проекту 23/6-с11-НГ2 «Поздовжній профіль газопроводу від ПК 0 до ПК 3 + 03,0»; аркуш № 5 проекту 23/6-с11-НГ2 «Поздовжній профіль газопроводу від ПК 3 03,0 до ПК 8 + 08,0»; виконавче знімання газопроводу на 4-х аркушах.

ВАТ «Кінескоп» засновано в процесі корпоратизації Державного підприємства «Завод кінескопів» згідно з наказом Міністерства машинобудування, військово-промислового комплексу і конверсії України (Мінмашпром) від 25.01.1995 за №94 (Т. 66,а.с.178) відповідно до Указу Президента України «Про корпоратизацію підприємств» від 15.06.1993 та «Положення про порядок корпоратизації», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 508 від 05.07.1993.

В процесі корпоратизації оцінка вартості майна підприємства та формування статутного фонду ВАТ «Кінескоп» з відповідним включенням майнових активів підприємства до його статутного фонду, здійснювались даним міністерством як засновником ВАТ. Наведене також підтверджується змістом листа Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області від 26.07.2016 № 14-11-04829 (Т. 66,а.с.110).

Акт оцінки вартості цілісного майнового комплексу Державного підприємства «Завод кінескопів» затверджено заступником Міністра машинобудування, військово-промислового комплексу і конверсії України 30.12.1994. Згідно з цим актом, вартість об`єктів, які не підлягають приватизації становить 449 173 тис.крб., а розмір статутного фонду 320 770 170 тис. крб. (Т.66,а.с.176-177,179). Газопровід ГРС «Винники» (стара) - ГРС «Винники» (нова) в перелік майна, що не підлягає приватизації загальною вартістю 449 173 тис.крб., не увійшов.

Відповідно до виягу з Єдиного державного реєстру (Т. 66 «б», а.с.22-26), державна реєстрація ВАТ «Кінескоп» проведена 30.01.1995; розмір статутного капіталу складає 3 207 701,70 грн, що відповідає зазначеному в акті оцінки вартості цілісного майнового комплексу державного підприємства «Завод кінескопів» розміру статутного фонду 320 770 170 тис.крб., до введення гривні в 1996 році; засновниками (учасниками) юридичної особи є Фонд державного майна України, розмір внеску до статутного фонду - 3 174 807,30 грн та решта 2 157 акціонерів, розмір внесків до статутного фонду яких складає 32 894,40 грн.

Також Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській області у вищезгаданому листі від 26.07.2016 повідомило, що Фонд державного майна України наказом від 20.06.1995 № 174-ДКП прийняв рішення про приватизацію (продаж належних державі акцій) ВАТ «Кінескоп». За результатами продажу акцій частка належних державі акцій у статутному капіталі ВАТ «Кінескоп» становить 99,975%. За наказом Фонду державного майна України від 14.07.2004 №1451 відділення здійснює повноваження з управління корпоративними правами держави у статутному капіталі ВАТ «Кінескоп».

Господарським судом Львівської області в рішенні від 25.09. 2003 у справі № 3/81-13/165 за позовом ВАТ «Іскра» до ВАТ по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» (Т.66, а.с.180-181) встановлено, що проектно-кошторисною документацією посвідчено, що газопровід ГРС «Винники» (стара) - ГРС «Винники» (нова) з врізкою в існуючий газопровід ВАТ «Іскра» довжиною 808 м. побудовано на замовлення та за кошти ВО «Кінескоп», а у жовтні 2002 року, відповідно до біржової угоди № 96-02/5 договору купівлі-продажу товарно-матеріальних цінностей від 02.10.2002, ВАТ «Іскра» придбало даний газопровід у ВАТ «Кінескоп» у власність.

Як зазначалося вище, постановою арбітражного суду Львівської області від 10.11.1999 ВАТ «Кінескоп» визнано банкрутом і відкрито ліквідаційну процедуру.

Відповідно до біржової угоди № 96-02/5 договору купівлі-продажу товарно-матеріальних цінностей від 02.10.2002 (Т.66, а.с.20-21), ВАТ «Кінескоп» (продавець) продав, а ВАТ «Іскра» (покупець) купив товарно-матеріальні цінності, а саме: введені в експлуатацію у 1993 році дві станції катодного захисту по ціні 3089,83 грн з ПДВ і 2890,20 грн з ПДВ відповідно, та зовнішній газопровід ГРС «Винники» Д 500 довжиною 610 пог. м. інв. №45548 по ціні 33407,66 грн з ПДВ. Відповідно до п. 8 цього договору, він є зареєстрований на Львівській філії товарної біржі «Західно-Українська біржа нерухомості» згідно ст. 15 Закону України «Про товарну біржу».

03.10.2002 сторонами складено акт приймання-передачі майна, яке є предметом купівлі-продажу (Т. 66,а.с.22).

В подальшому, 09.06.2003 ВАТ «Кінескоп» (продавець) і ВАТ «Іскра» (покупець) уклали зміни та доповнення №1 до біржової угоди №96-02/5 договору купівлі-продажу товарно-матеріальних цінностей від 02.10.2002 (Т.66, а.с.23-24), якими замінили текст: «Зовнішній газопровід ГРС «Винники» Д 500, довжина - 610 пог.м., інв. №45548, рік введення в експлуатацію - 1993 по ціні 33 407,66 грн з ПДВ» на «Зовнішній газопровід Д 500, від ГРС «Винники» до точки врізки в газопровід високого тиску ВАТ «Іскра», довжиною - 808,5 м., інв. №45548, рік введення в експлуатацію - 1993 по ціні 44 210,42 грн. з ПДВ».

Дані зміни і доповнення №1 до біржової угоди №96-02/5 були укладені на Товарній біржі «Українська інвестиційна» філії «Львівська торгова палата», відповідно до п.6 яких один примірник даних змін і доповнень залишається у справах зазначеної біржі.

17.06.2003 сторони підписали зміни та доповнення до акту прийому-передачі майна від 03.10.2002, яким в акті приймання-передачі майна від 03.10.2002 змінено текст: «Зовнішній газопровід ГРС «Винники» Д 500, довжина - 610 пог.м., інв. № 45548, рік введення в експлуатацію - 1993 по ціні грн з ПДВ» на «Зовнішній газопровід Д 500, від ГРС «Винники» до точки врізки в газопровід високого тиску ВАТ «Іскра», довжиною - 808,5 м., інв. №45548, рік введення в експлуатацію - 1993 по ціні 44 210,42 грн з ПДВ»(Т.66, а.с.25-26).

Таким чином, укладення 09.06.2003 змін та доповнень до біржової угоди від 02.10.2002, стосувалося зміни довжини зовнішнього газопроводу з 610 пог.м. на 808,5 пог.м. та його вартості з 33 407,66 грн з ПДВ на 44 210,42 грн. з ПДВ.

Вказана біржова угода із змінами і доповненнями укладені у судовій ліквідаційній процедурі про банкрутство ВАТ «Кінескоп».

На дату укладення біржової угоди, а також на дату укладання змін та доповнень №1 до біржової угоди, повноваження ліквідатора ВАТ «Кінескоп» виконував арбітражний керуючий Піщухін М.К.

Згідно договору купівлі-продажу № 060914/0703 від 20.08.2014, укладеного між ПАТ «Іскра» (продавець) та ТОВ «Спектргаз» (покупець) (Т. 66, а.с. 42-44), продавець зобов`язується передати у власність покупцеві (п.1.1. договору) газопровід високого тиску ПАТ «Іскра» - ГРС «Винники» Ру=6 кгс/кв.см. діаметром 500 мм. довжиною 8 868,5 п.м., що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Вулецька, 14, та чотири станції катодного захисту (в с. Бережани Пустомитівського району, в м. Винники, вул. Стрілецька (біля траси на Тернопіль) на хуторі Горішний), надалі іменується «об`єкт».

Як зазначено в п.1.3. договору, об`єкт належить продавцеві на праві власності на підставі Переліку нерухомого майна, переданого у власність ВАТ «Іскра» згідно наказу Фонду Державного майна № 59-АТ від 31.12.2013, та біржової угоди № 96-02/5 договір купівлі-продажу товарно-матеріальних цінностей від 02.10.2002 із змінами і доповненнями №1 від 09.06.2003 до біржової угоди №96-02/5 договору купівлі-продажу товарно-матеріальних цінностей від 02.10.2002, акту приймання-передачі майна від 03.10.2002, та змін та доповнень від 17.06.2003 до акту прийому-передачі майна від 03.10.2002.

Додатком №1 до цього договору затверджено схему газопроводу ГРС «Винники» - ПАТ «Іскра» нанесену на географічну карту місцевості (Т. 66, а.с. 45) та складено акт приймання-передачі майна від 01.09.2014 за договором купівлі-продажу від 20.08.2014 (Т. 66, а.с. 47).

Оцінка суду.

Відповідно до ст.23 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 (в редакції на момент подання прокурором заяви до суду), представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 11.02.2016 Прокуратура Львівської області надіслала в Пустомитівську районну раду лист №05/1-110 вих-16, в якому поінформувала районну раду про порушення прав територіальної громади Пустомитівського району. Пустомитівська районна рада листом від 23.02.2016 звернулась до прокуратури Львівської області з проханням подати в інтересах територіальної громади Пустомитівського району позов щодо повернення газопроводу ГРС «Винники» (нова) ГРС «Винники» (стара) у власність територіальної громади (Т.66, а.с.57-59).

Відповідно до ч. 2 ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування» (в редакції станом на дату укладення оспорюваного правочину), обласні та районні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами.

Відповідно до ч.ч. 4-5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування», районні та обласні ради від імені територіальних громад сіл, селищ, міст здійснюють управління об`єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад.

Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності.

З наведеного вбачається, що вищезгадані норми не містять заборони районним радам здійснювати управління об`єктами спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад.

Також суд першої інстанції правомірно встановив, що через спірний газопровід проходить газ, яким забезпечується газопостачання кількох населених пунктів Пустомитівського району, сам цей газопровід проходить за межами населених пунктів, відтак в розумінні ч.1 ст.26 закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» газопровід є об`єктом комунальної інфраструктури не одного села, селища, міста чи району у місті.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції, що укладення спірної біржової угоди № 96-02/5 договору купівлі-продажу товарно-матеріальних цінностей від 02.10.2002 стосується законних інтересів територіальної громади сіл, селищ Пустомитівського району, інтереси яких представляє Пустомитівська районна рада, а відтак прокурором вірно визначено орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, і при цьому дотримано при подані заяви вимоги ст.23 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 (в редакції на дату подання прокурором заяви до суду).

Відповідно до ст.48 Цивільного кодексу Української РСР (який був чинним на дату укладення оспорюваної угоди) недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемляє особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

Щодо обставин невідповідності порядку укладання, передбаченого Законом України «Про товарну біржу».

На виконання обов`язкових вказівок суду касаційної інстанції щодо необхідності оцінки того чи міг спірний газопровід бути предметом біржової угоди, чи відповідає її укладення вимогам до біржових операцій, встановленим ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на момент укладення оспорюваної угоди), та того, що зміни та доповнення №1 до біржової угоди №96-02/5 були укладені сторонами на іншій, ніж сама угода товарній біржі - у Львівській філії товарної біржі «Українська інвестиційна» та взагалі не були зареєстровані на біржі, як того вимагає закон, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що зміни та доповнення до біржової угоди договору купівлі продажу є окремою угодою, а відтак потребує реєстрації, з огляду на таке.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на момент укладення біржової угоди №96-02/5 договору купівлі-продажу товарно-матеріальних цінностей від 02.10.2002 року, та змін і доповнень №1 до неї від 09.06.2003), біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам.

Відтак спірний газопровід міг бути предметом біржової угоди.

Згідно ч.6 ст.15 Закону України «Про товарну біржу», не можуть бути предметом біржової торгівлі речі, визначені індивідуальними ознаками, якщо вони не продаються як партія, а також будь-які вживані товари, включаючи транспортні засоби, та капітальні активи, було доповнено лише згідно із Законом України від 20.05.2010 № 2275-VI, тобто після укладення угоди від 02.10.2002 та змін та доповнень №1 до неї від 09.06.2003.

Вказана біржова угода від 02.10.2002 зареєстрована у Львівській філії товарної біржі «Західно-Українська біржа нерухомості» згідно ст. 15 Закону України «Про товарну біржу (п.8 угоди).

Однак, докази реєстрації на біржі вищезазначених Змін та доповнень від 09.06.2003 в матеріалах справи відсутні, не міститься такої вказівки і в самому тексті зазначених змін та доповнень.

Оскільки кількість і вартість майна відносяться до істотних умов договору купівлі-продажу, то зміна кількості майна (в даному випадку-довжини газопроводу з 610 п.м. на 808,5 м.п.) та вартості (у даному випадку - з 33 407,66 грн з ПДВ на 44 210,42 грн з ПДВ) вказують на те, що зміни та доповнення до біржової угоди від 09.06.2003, є самостійною угодою в частині різниці між новою і попередньою довжиною газопроводу, а не лише невід`ємною частиною біржової угоди від 02.10.2002.

Окрім цього, суд апеляційної інстанції зазначає, що Цивільний Кодекс УРСР в редакції на момент укладення вказаних змін та доповнень не передбачав такої норми як внесення змін чи доповнень до правочину, а отже, враховуючи те, що зміни та доповнення до біржової угоди містять інший предмет та ціну правочину, такий є окремою угодою та відповідно повинен був бути укладений згідно норм чинного законодавства, зокрема, зареєстрований на біржі в розумінні норми ст.15 Закону України «Про товарну біржу».

Щодо юридичної оцінки спірного майна та відповідного права банкрута на нього.

Згідно ч.1 ст. 25, ч.ч.1, 3 ст. 26 Закону про банкрутство, в редакції, чинній на дату укладення оспорюваного правочину, ліквідатор з дня свого призначення, серед іншого, приймає до свого відання майно боржника, вживає заходів по забезпеченню його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; здійснює інвентаризацію та оцінку майна банкрута згідно з законодавством; формує ліквідаційну масу; реалізує майно банкрута для задоволення вимог, включених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Законом.

Усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси, за винятком об`єктів державного житлового фонду, в тому числі гуртожитків, дитячих дошкільних закладів та об`єктів комунальної інфраструктури, які в разі банкрутства підприємства передаються в порядку, встановленому законодавством, до комунальної власності відповідних територіальних громад без додаткових умов і фінансуються в установленому порядку.

Індивідуально визначені речі, що належать банкруту на підставі речових прав, крім права власності і повного господарського відання, не можуть бути включені до складу ліквідаційної маси.

Як правомірно встановлено місцевим господарським судом, матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували, що ліквідатор здійснив інвентаризацію майна банкрута - спірного зовнішнього газопроводу ГРС «Винники» та двох станцій катодного захисту, та що спірний зовнішній газопровід ГРС «Винники» та дві станції катодного захисту включено до складу ліквідаційної маси ВАТ «Кінескоп».

Прокурором та учасниками у справі не оспорюється факт приналежності газопроводу на праві власності ВАТ «Кінескоп» довжиною 610 м.п., який увійшов до його статутного капіталу.

Відповідно до п. 2 Правил безпеки систем газопостачання України, затверджених наказом Держнаглядохоронпраці № 254 від 01.10.1997, до розподільних газопроводів належать зовнішні газопроводи, які забезпечують подачу газу від джерела газопостачання (газопроводи високого і середнього тиску) до ГРП промислових підприємств, котелень, сільськогосподарських підприємств, комунальних об`єктів і інших споживачів, а також газопроводи низького тиску населених пунктів.

Газопроводом-вводом є газопровід від місця приєднання до розподільного газопроводу до вимикального пристрою на вводі. До газопроводу-вводу належать і ділянки дворових газопроводів до вимикального пристрою на ввідному газопроводі.

Зовнішній газопровід, який є об`єктом спірного договору, був збудований на замовлення ВО «Кінескоп» і належить до категорії розподільних. До нього не під`єднано жодного газопроводу-вводу, який безпосередньо забезпечував би газом територіальну громаду.

Водночас хоча спірний газопровід безпосередньо не забезпечує газом жодну територіальну громаду, він як розподільний газопровід, будучи газопроводом-перемичкою від АГРС «Винники» до ГРС «Винники», забезпечує (як під час укладення оспорюваного договору, так і після цього) газом територіальні громади Пустомитівського району, а також промислових споживачів м. Львова (ВАТ «Іскра», ВАТ «Львівський ізоляторний завод», ЛМКП «Львівтеплокомуненерго»), через приєднаний до нього газопровід від ГРС «Винники» до ПАТ «Іскра».

Відтак внаслідок подальшого під`єднання до газопроводу ГРС «Винники» - ПАТ «Іскра» нових споживачів, в тому числі територіальних громад, спірний газопровід фактично є ланкою у забезпеченні газом, в тому числі, населення територіальних громад Пустомитівського району Львівської області.

З огляду на вищевикладене, газопровід ГРС «Винники» (стара) - ГРС «Винники» (нова) з двома катодними станціями, що є об`єктом оспорюваного договору, забезпечує життєдіяльність об`єктів комунальної інфраструктури територіальних громад Пустомитівського району, а відтак належить до об`єктів комунальної інфраструктури.

Окрім цього, згідно копії листа від 24.02.2000 за підписом заступника директора департаменту економічної політики та ресурсів Львівської міської ради, який адресований директору департаменту міського інженерного господарства (том.66, а.с.198-201), ліквідаційна комісія ВАТ «Кінескоп» провела інвентаризацію майна підприємства, в складі якого є об`єкти соціальної сфери, інженерні об`єкти, задіяні в інфраструктурі міста, які зазначені у доданому переліку цих об`єктів. У переліку за №26 значиться газопровід-перемичка Д 500 мм «Винники».

Згідно висновку експерта №4660 від 26.04.2019 викопіювання з нанесенням наземного газопроводу високого тиску ГРС «Винники»(нова)д 500, а також вміщеної карти з розташуванням на місцевості газопроводу, та вміщеної фотофіксації газопроводу, спірний газопровід перебуває на території Пустомитівського району Львівської області поза межами населеного пункту Винники.

З огляду на викладене вище, учасниками провадження у справі з процесуальними правами та обов`язками відповідачів з огляду на вимоги ч.4 ст. 165 ГПК України, не подано належних та допустимих доказів проти доводів прокурора про те, що предмет спірної біржової угоди та змін і доповнень до такої не відноситься до об`єктів комунальної інфраструктури, які передбачені ч.1 ст. 26 Закону про банкрутство.

Таким чином, судова колегія вважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що укладення біржової угоди договору купівлі-продажу майна банкрута ВАТ «Кінескоп» за відсутності доказів в підтвердження здійснення ліквідатором ВАТ «Кінескоп» інвентаризації цього майна та включення його до складу ліквідаційної маси вказує на невідповідність вимогам закону укладеної за результатами продажу такого майна угоди, і є підставою для визнання її недійсною відповідно до ст.48 Цивільного кодексу Української РСР.

Щодо доводів апелянта про пропуск строку позовної давності.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю, перебіг якої, відповідно до частини першої статті 261 зазначеного Кодексу починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У розумінні положень ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Як підтверджується матеріалами справи (Т. 66, а.с. 79-87), у 2003 році Прокурор міста Львова в інтересах держави в особі Фонду Державного майна України звертався до Господарського суду Львівської області з позовом до відповідачів ВАТ «Іскра», ВАТ «Кінескоп» про визнання недійсною біржової угоди №96-02/5 від 02.10.2002 і повернення відчуженого газопроводу у державну власність. Однак згодом на підставі заяви прокурора суд ухвалою від 11.12.2003 припинив провадження у справі №1/704-5/205.

Проте, з наявних матеріалів справи вбачається, що підстави зазначеного позову інші, як і орган, за захистом інтересів якого прокурор звертався до суду.

Про укладення біржової угоди прокуратурі було відомо у 2002 році, однак відсутні відомості про обізнаність прокуратури що газопровід є складовою частиною розподільного газопроводу ГРС «Винники» (нова) ВО «Іскра», а тому, що він є об`єктом комунальної інфраструктури Пустомитівського району Львівської області. Про ці обставини і про те, що укладена 02.02.2002 біржова угода №96-02/5 порушує права Пустомитівської районної ради Львівської області, прокурор довідався 11.01.2016, коли отримав від ПАТ «Львівгаз» запитувану інформацію і документи (Т.66, а.с.55-56).

З врахуванням положень ст.71, ст.76 ЦК Української РСР, п.6 Прикінцевих та перехідних положень, ст.257, ст.261 ЦК України, прокурором не пропущено строк позовної давності, якщо припускати, що він не міг раніше (починаючи з 2002 року) довідатися про належність спірного газопроводу до об`єктів комунальної інфраструктури.

Разом з тим, якщо оцінювати дії прокурора в ракурсі термінології ч.1 ст. 261 ЦК України «міг довідатися про порушення свого права», то тут визначальним є те, що саме особа, тобто Пустомитівська районна рада є особою, якої стосується порушене право та його початок перебігу, а не будь-якої іншої особи, в т.ч. прокурора, яким подано позов не в його власних інтересах чи на захист його порушених прав, а інтересів і прав іншої особи.

Тому, припускати, що початок строку позовної давності збігається у часі і для особи в інтересах якої пред`явлено позов, і для прокурора, є помилковим.

Окрім цього, факт віднесення майна до об`єктів комунальної інфраструктури є оціночним у кожному конкретному випадку і не може обмежуватися виключно правовим висновком про його таку приналежність, а лише в сукупності із урахуванням технічних, балансових, фактичних і інших додаткових характеристик, які у спірному правочині та додатку до нього, відсутні. Тобто, із змісту оспорених правочинів неможливо зробити однозначний висновок, що саме це майно відноситься до об`єктів комунальної інфраструктури.

Тому, Пустомитівська районна рада, якій в силу закону після відкриття ліквідаційної процедури боржника без додаткових умов повинен був бути переданий ліквідатором боржника спірний газопровід, незалежно від його довжини, не знала і не могла знати про такий об`єкт комунальної інфраструктури, оскільки ні в силу чинного законодавства, ні в силу фактично встановлених у цій справі обставин, такий обов`язок органу місцевого самоврядування, не випливає, як і не випливає обов`язковість обізнаності про ліквідацію усіх підприємств, установ чи організацій, активи яких можуть перебувати нерозривно на території двох і більше базових органів місцевого самоврядування у одному адміністративному районі, на які поширюються повноваження такої районної ради.

В матеріалах відсутні будь-які докази того, що Пустомитівська районна рада раніше пред`явленої заяви у цій справі, знала чи могла знати про обставини, зазначені вище.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування позовної давності має декілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів і запобігати несправедливості, яка може статися у разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22.10.1996 за заявами №№ 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою № 14902/04 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», наведених у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо (відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 у справі № 6-2469цс16).

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 74 ГПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, має довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Враховуючи зазначене вище, суд апеляційної інстанції вважає за належне також відмітити, що неспроможність прокурора кваліфіковано і своєчасно зробити в сукупності з правовими нормами та технічними і іншими цільовими характеристиками висновок про належність спірного газопроводу до об`єктів комунальної інфраструктури, не може обмежувати в часових рамках реалізацію права на захист порушених чи оспорених прав мешканців відповідної територіальної громади в особі її представницького органу.

Тому, з врахуванням положень ст.71, ст.76 ЦК Української РСР, п.6 Прикінцевих та перехідних положень, ст.257, ст.261 ЦК України, наведеним підтверджується, що заява подана до суду в межах трьохрічного строку позовної давності, який починає свій перебіг не з моменту, коли прокурору могло бути відомо про факт незаконності вчинення правочину, а з моменту, коли органу місцевого самоврядування стало відомо про порушення її права.

Щодо межі доказування.

Судом першої інстанції рішення також обгрунтоване висновком №4660 судової будівельно-технічної експертизи, проведеного і складеного Львівським НДІСЕ, яким в сукупності з іншими доказами у справі зроблено висновок, що у спірний газопровід протяжності 808,5 м.п., який є предметом оспорюваної біржової угоди від 02.10.2002 та змін і доповнень до такої від 09.06.2003, входить 108 м.п. газопроводу, що перебуває у власності держави, тому це також є додатковою підставою визнання таких недійсними, оскільки в силу ч.3 ст. 26 Закону про банкрутство, індивідуально визначені речі, що належать банкруту на підставі речових прав, крім права власності і повного господарського відання, не можуть бути включені до складу ліквідаційної маси. При цьому, судом відхилено доводи апелянта, які грунтувалися на поданим і замовленим ТОВ «Спектргаз» протилежним за висновками, висновком будівельно-технічної експертизи №22/10/19 від 22.10.2019.

Проте, відповідно до ч.1 73, 76 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Оскільки в силу зазначених вище ч.ч.1 і 3 ст. 26 Закону України про банкрутство, незалежно від того, чи спірне майно перебуває у володінні (на балансі і т.д.) боржника без ознак права власності на підставі інших речових прав чи на праві власності, воно за будь-яких обставин у разі ліквідації боржника повинно бути передано без додаткових умов органу місцевого самоврядування як об`єкт майна комунальної інфраструктури.

Належність чи неналежність такого майна до державної чи іншої власності не входить в предмет доказування в межах цього спору, оскільки позов пред`явлено прокурором не в інтересах органу, що уповноважений здійснювати управління майном державної власності, яким станом на сьогодні є Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, а органу місцевого самоврядування, і наявність навіть частини спірного майна у спірному правочині, яке належало б передати відповідній раді, є достатньою самостійною підставою для визнання такого правочину недійсним.

Щодо покликань апелянта на рішення Європейського Суду з прав людини у справах «Рисовський проти України» від 20.10.2011 та «Кривенький проти України», необхідно зазначити таке.

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.

Втручання держави у право мирного володіння майном повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, а останнє - характеризуватися доступністю для заінтересованих осіб, чіткістю, наслідки його застосування мають бути передбачуваними.

Якщо можливість втручання у право мирного володіння майном передбачена законом, то Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів.

Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20.10.2011 (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), п. 68, «Кривенький проти України» від 16.02.2017 (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07), п. 45).

ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо хоча б один із зазначених критеріїв сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном не буде дотриманий. І навпаки - встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

Втручання держави у право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися на підставі закону, під яким розуміється нормативно-правовий акт, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм.

З огляду на вищевикладене перш за все необхідно встановити чи ґрунтується таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.

Отже, визнання недійсною оспорюваної угоди ґрунтується на нормах ст. 48 ЦК УРСР, ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», ч.1 ст. 26 Закону про банкрутство. Тобто, підставою втручання стало порушення вказаних норм дією правочину, який укладений всупереч вимогам Закону.

Щодо пропорційності, то такий захід є пропорційним, з огляду на важливість та необхідність захисту інтересів держави в особі територіальної громади сіл, селищ Пустомитівського району, інтереси яких представляє Пустомитівська районна рада.

При цьому, суд звертає увагу, що вищевказані рішення Європейського Суду регламентують передбачуваність наслідків для заінтересованих осіб щодо незастосування відповідного нормативно-правового акта, а також те, що справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач.

Однак, враховуючи те, що на момент укладення спірної угоди, покупцю були відомі/повинні були бути відомі вищеперелічені нормативно-правові акти щодо укладення спірного правочину, однак, такий був укладений без застережень покупцем, суд апеляційної інстанції вважає, що у даному випадку не можна стверджувати про добросовісність набувача.

А відтак покликання апелянта на рішення Європейського суду з прав людини та відповідно недотримання справедливого балансу є безпідставними, оскільки у даному разі добросовісність набувача та необізнаність його з відповідними нормативно-правовими актами є недоведена. При цьому, наслідки укладення спірної угоди всупереч вищезгаданих нормативно-правових актів були передбачуваними, а саме визнання такого правочину недійсним.

Враховуючи наведене і проаналізоване вище, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а відповідно оспорюване рішення господарського суду прийняте в межах справи про банкрутство боржника, залишенню без змін.

Відповідно ст.ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Судові витрати.

Відповідно до п. 2 ч. 1, ч.14 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням вище, апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність залишення судового збору за подання апеляційної скарги за апелянтом (відповідачем).

Керуючись ст. ст. 11, 13, 74, 129, 269, 270, 275, 276, 281- 284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 19.05.2020 у справі № 2/264 залишити без змін, а апеляційну скаргу ТОВ «Спектргаз» - без задоволення.

2. Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покласти на апелянта.

Порядок оскарження постанови у справах про банкрутство передбачено ГПК України з урахуванням особливостей Кодексу України з процедур банкрутства.

Справу повернути до місцевого господарського суду.

Постанова підписана з окремою думкою судді О.Л. Мирутенка.

Повний текст постанови підписано 26.04.2021

Головуючий суддя О.І.Матущак

Судді С.М.Бойко

О.Л.Мирутенко