РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.04.2021Справа № 905/15/21
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом Маріупольської міської ради

до товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Атлас"

про стягнення 621 726,47 грн.

Представники сторін: не викликались.

ВСТАНОВИВ:

Маріупольська міська рада звернулася до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Атлас" про стягнення заборгованості з орендної плати у сумі 611 638,32 грн. та пені в сумі 10 088,15 грн., всього 621726,47грн.

В обґрунтування підстав позову позивач зазначає про неналежне виконання відповідачем, як орендарем, своїх зобов`язань за укладеним між сторонами договором оренди земельної ділянки від 27.11.2014, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість з орендної плати за період з 02.12.2014 по 01.10.2020 в розмірі 611638,32грн. Крім цього, відповідачу було нараховано пеню в сумі 10088,15 грн. згідно з рахунком станом на 01.10.2020.

Ухвалою Господарського суд Донецької області від 18.01.2021 у справі №905/15/21 матеріали позовної заяви Маріупольської міської ради до товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Атлас" про стягнення заборгованості з орендної плати у сумі 611638,32грн. та пені в сумі 10088,15грн., передано за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва (вул. Б. Хмельницького, 44Б, м. Київ, 01030).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.02.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Надано відповідачу строк у 15 днів з дати отримання ухвали на подання відзиву.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення за №012 на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 18.02.2021 року, а саме: 02002, м. Київ, вулиця Євгена Сверстюка, будинок 21.

Вищезазначена ухвала господарського суду м. Києва від 22.02.2021 р. повернута до суду: «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського суду міста Києва, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвал суду.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами у справі № 905/15/21 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідач не скористалися наданим йому законом правом подати письмові заперечення проти позову.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010, «Смірнова проти України» від 08.11.2005, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004 та інші).

З огляду на зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, а також виконання завдання розгляду справи по суті, розгляд справи здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

На підставі рішення Маріупольської міської ради від 30.10.2014 №6/42-4758 між Маріупольською міською радою (орендодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Атлас" (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки від 27.11.2014 року, зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно під номером запису про інше речове право 7941156 від 0212.2014.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до п.1.1 договору орендодавець, згідно до рішення Маріупольської міської ради від 30.10.2014 №6/42-4758 надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: м. Маріуполь, вул. Таганрозька, 62-а в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя (кадастровий номер :01:020:0137).

В оренду передається земельна ділянка площею 1,3450 га (п.2.1 договору)

Згідно з п.3.1 договору укладено на 10 років (з 30.10.2014 року до 30.10.2024 року).

В матеріалах справи наявний підписаний сторонами договору акт приймання-передачі земельної ділянки, згідно договору оренди.

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки на 2014 рік становить 225,44 грн. кв.м. (п.4.1 договору).

Грошова оцінка земель м. Маріуполь встановлена рішенням Маріупольської міської ради №5/38-6108 від 15.12.2009 року, та посвідчується довідкою (витягом) встановленого зразка, що видається управлінням Держземагентства у м. Маріуполі (п.4.2 договору).

Згідно з п.4.3 договору орендна плата за землю (платіж) сплачується орендарем у грошовій формі в розмірі 3% від грошової оцінки земельної ділянки (за рік).

Податкове зобов`язання з плати за землю, визначене у новій звітній податковій декларації, у тому числі за нововідведені земельні ділянки, сплачується власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) періоду (п.4.4 договору).

Пунктом 4.5 договору передбачено, що згідно ст. 289 Податкового кодексу України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, зі індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення станом на 1 січня поточного року. У разі індексації грошової оцінки земель міста Маріуполя, орендар зобов`язаний вносити орендну плату у новому розмірі з дня індексації.

Орендар зобов`язаний самостійно щорічно отримувати в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (в управлінні Держземагентства у м. Маріуполі) витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки та вносити плату у новому розмірі з дня індексації, відповідно до витягу.

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексу споживчих цін за попередній рік, який враховується при проведенні індексації нормативної грошової оцінки земель згідно з чинним законодавством (п.4.8 договору).

Відповідно до п.4.10 договору у разі затвердження нової грошової оцінки у м. Маріуполі після укладання цього договору орендар зобов`язаний сплачувати орендну плату у новому розмірі на підставі витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки без укладення додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки.

До матеріалів справи додано лист №1133/105-20 від 23.12.2020 Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, в якому повідомлено наступне: нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер :01:020:0137 площею 1,3450 га станом на 2017,2018 роки складає 9 587 950,86 грн. (Кф=2,0), з 17.07.2018 - 14 381 926,29 грн. (Кф=3,0), з 01.01.2019 - 19 047 866,65 грн. (Кф=3,0),з 23.01.2020- 7 619 146,66 грн. ( Кф=1,2).

У позовній заяві позивачем зазначено, що згідно з розрахунком договірних обов`язків по орендній платі за землю станом на 01.10.2020 сума заборгованості ТОВ "Будівельна компанія "Атлас" за договором становить 611 638,32 грн.

З наданого позивачем розрахунку договірних обов`язків по орендній сплаті за землю станом на 01.10.2020 року вбачається, що позивачем нараховану орендну плату за період вересень 2017 року по серпень 2020 року (з 01.10.2017 по 01.10.2020 року).

Відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Відповідно до п. 14.1.147 статті 14 Податкового кодексу України плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності;

Згідно з п. 14.1.136 статті 14 Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою

Відповідно до статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря: своєчасного внесення орендної плати.

Пунктом 9.3.1.4 договору передбачено, що орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення до бюджету орендної плати.

Орендар зобов`язаний сплачувати орендну плату в порядку та у строки, передбачені договором (п.9.2.10 договору).

Будь-яких доказів сплати орендної плати за оспорюваний період матеріали справи не містять.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Враховуючи вищезазначене, факт наявності основної заборгованості за договором оренди земельної ділянки у відповідача перед позивачем в сумі 611 638,32 грн. грн. належним чином доведений, документально підтверджений та не спростований відповідачем, тому позовні вимоги визнаються судом обґрунтовані та такими, що підлягають задоволенню.

У зв`язку з неналежним виконання грошових зобов`язань за договором, позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 10 088,15 грн. нараховану за період з 01.09.2019 (фактично по розрахунку з 31.10.2019) по 30.09.2020.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно ч. 1, 2 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пунктом 4.11 договору передбачено, у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня яка нараховується на суму податкового боргу (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені) із розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на день виникнення такого податкового боргу або на день його (його частини) погашення, залежно від того, яка з величин таких ставок є більшою, за кожний календарний день прострочення у його сплаті.

Частиною 6 ст. 231 ГК України визначає, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено договором або законом.

Згідно статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

З наданого розрахунку вбачається, що позивачем розраховано пеню в розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. При цьому, умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Таким чином, пеня підлягає нарахуванню за шість місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане, а не за рік.

Розрахунок пені:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУСума пені за період прострочення
18786.9431.10.2019 - 12.12.20194315.5000 %343,05
18786.9413.12.2019 - 30.01.20204913.5000 %340,48
18786.9431.01.2020 - 12.03.20204211.0000 %237,15
18786.9413.03.2020 - 23.04.20204210.0000 %215,59
18786.9424.04.2020 - 01.05.202088.0000 %32,85
19413.1703.12.2019 - 12.12.20191015.5000 %82,44
19413.1713.12.2019 - 30.01.20204913.5000 %351,83
19413.1731.01.2020 - 12.03.20204211.0000 %245,05
19413.1713.03.2020 - 23.04.20204210.0000 %222,78
19413.1724.04.2020 - 03.06.2020418.0000 %173,98
18786.9431.12.2019 - 30.01.20203113.5000 %215,41
18786.9431.01.2020 - 12.03.20204211.0000 %237,15
18786.9413.03.2020 - 23.04.20204210.0000 %215,59
18786.9424.04.2020 - 11.06.2020498.0000 %210,22
18786.9412.06.2020 - 01.07.2020206.0000 %61,60
19413.1731.01.2020 - 12.03.20204211.0000 %245,05
19413.1713.03.2020 - 23.04.20204210.0000 %222,78
19413.1724.04.2020 - 11.06.2020498.0000 %207,92
19413.1712.06.2020 - 22.07.2020416.0000 %130,48
19413.1723.07.2020 - 31.07.202096.0000 %28,64
19413.1703.03.2020 - 12.03.20201011.0000 %58,45
19413.1713.03.2020 - 23.04.20204210.0000 %222,78
19413.1724.04.2020 - 11.06.2020498.0000 %207,92
19413.1712.06.2020 - 22.07.2020416.0000 %130,48
19413.1723.07.2020 - 03.09.2020436.0000 %136,85
18160.7131.03.2020 - 23.04.20202410.0000 %119,06
18160.7124.04.2020 - 11.06.2020498.0000 %194,51
18160.7112.06.2020 - 22.07.2020416.0000 %122,07
18160.7123.07.2020 - 03.09.2020436.0000 %128,02
18160.7104.09.2020 - 30.09.2020276.0000 %80,39
19413.1701.05.2020 - 11.06.2020428.0000 %178,22
19413.1712.06.2020 - 22.07.2020416.0000 %130,48
19413.1723.07.2020 - 03.09.2020436.0000 %136,85
19413.1704.09.2020 - 30.09.2020276.0000 %85,93
18786.9402.06.2020 - 11.06.2020108.0000 %41,07
18786.9412.06.2020 - 22.07.2020416.0000 %126,28
18786.9423.07.2020 - 03.09.2020436.0000 %132,44
18786.9404.09.2020 - 30.09.2020276.0000 %83,16
19413.1701.07.2020 - 22.07.2020226.0000 %70,02
19413.1723.07.2020 - 03.09.2020436.0000 %136,85
19413.1704.09.2020 - 30.09.2020276.0000 %85,93
18786.9431.07.2020 - 03.09.2020356.0000 %107,80
18786.9404.09.2020 - 30.09.2020276.0000 %83,16
19413.1731.08.2020 - 03.09.202046.0000 %12,73
19413.1704.09.2020 - 30.09.2020276.0000 %85,93
За перерахунком суду загальний розмір пені становить 6 917,42 грн. та підлягає задоволенню.

Вимоги позивача в частині стягнення пені в розмірі 3 170,73 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 статті 76 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України.

Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судовий збір згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ч.1 ст. 74, ч.1 ст. 77, ст.ст. 79, 129, ч. 9 ст. 165, ст.ст. 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Атлас" (02002, м. Київ, вулиця Євгена Сверстюка, будинок 21; ідентифікаційний код 32717217) на користь Маріупольської міської ради Донецької області (87500, Донецька обл., місто Маріуполь, проспект Мира, буд. 70; ідентифікаційний код: 33852448) основний борг в розмірі 611 638 (шістсот одинадцять тисяч шістсот тридцять вісім) грн. 32 коп., пеню в розмірі 6 917 (шість тисяч дев`ятсот сімнадцять) грн. 42 коп. та судовий збір в розмірі 9 278 (дев`ять тисяч двісті сімдесят вісім) грн. 34 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Мудрий