ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" квітня 2021 р. Справа№ 910/19378/16

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Грека Б.М.

суддів: Сотнікова С.В.

Гарник Л.Л.

за участюсекретаря судового засідання Кочурової Т.О.
за участю представниківвідповідно до протоколу судового засідання від 27.04.2021
розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Сбербанк"
на ухвалуГосподарського суду міста Києва від 06.10.2020
у справі№910/19378/16
за скаргоюАкціонерного товариства "Сбербанк"
на діїголовного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва О.В.
за заявоюПублічного акціонерного товариства "Сбербанк"
провидачу виконавчого документа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" у третейській справі № 52/16
за позовомПублічного акціонерного товариства "Сбербанк"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Маріупольський Млинкомбінат"
третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Золотий Урожай"
прозвернення стягнення на предмет застави

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа №910/19378/16 за заявою Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду у третейській справі № 52/16 Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" за позовом Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Маріупольський Млинкомбінат" третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Золотий Урожай" про звернення стягнення на предмет застави.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.07.2017 задоволено заяву Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" про видачу наказу на виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" від 30.09.2016 у справі № 52/16.

20.07.2017 року на виконання вказаної ухвали Господарським судом міста Києва видано відповідні накази.

Від Акціонерного товариства "Сбербанк" надійшла скарга №9674/4/06-2 від 03.08.2020 на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва О.В.

У своїй скарзі Акціонерне товариство "Сбербанк" просить суд: визнати дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва О.В. щодо винесення постанови від 16.07.2020 про зупинення вчинення виконавчих дій при примусовому виконанні наказу від 20.07.2017 року №910/19378/16 у виконавчому провадженні №54777977 неправомірними; скасувати постанову від 16.07.2020 року про зупинення вчинення виконавчих дій при примусовому виконанні наказу від 20.07.2017 року №910/19378/16 у виконавчому провадженні №54777977; зобов`язати головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва О.В. поновити проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні №54777977 та виконати вимоги наказу Господарського суду міста Києва від 20.07.2017 №910/19378/16.

В обґрунтування скарги скаржник стверджує, що постанова головного державного виконавця Медведєва О.В. відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 16.07.2019 про зупинення вчинення виконавчих дій є незаконною, так як відповідно до вимог Кодексу України з процедур банкрутства на вимоги стягувача за наказом Господарського суду міста Києва від 20.07.2017 №910/19378/16 не поширюється дія мораторію, а саме у відповідності до приписів ст.41 Кодексу України з процедур банкрутства не встановлена заборона виконання рішень у немайнових спорах протягом дії мораторію, дія мораторію не поширюється на вимоги за виконавчим документом немайнового характеру, що зобов`язують боржника вчинити певні дії чи утриматись від їх вчинення; вище зазначений наказ суду містить вимоги, як майнового так і немайнового характеру.

Також скаржник зазначає, що дія мораторію для задоволення вимог Акціонерного товариства "Сбербанк" за рахунок нерухомого майна, яке являється предметом забезпечення, є автоматично припиненою після спливу 170 календарних днів з дня введення процедури розпорядження майном, так як протягом такого строку господарським судом не було винесено постанову про визнання боржника банкрутом або ухвалу про введення процедури санації. На момент винесення державним виконавцем постанови про зупинення вчинення виконавчих дій минуло 227 календарних днів з дня введення процедури розпорядження майном і відповідно дія мораторію по відношенню до вчинення майнових дій є припиненою.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.10.2020 у задоволенні скарги Акціонерного товариства "Сбербанк" на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва О.В. у справі №910/19378/16 - відмовлено.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство "Сбербанк" не погоджується з висновками господарського суду першої інстанції, виходячи, зокрема, з того, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі відкриття господарським судом провадження у справі про банкрутство боржника, якщо відповідно до закону на вимогу стягувача поширюється дія мораторію. Втім, дія мораторію не поширюється на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов`язують боржника вчинити певні дії чи утриматись від їх вчинення. Щодо задоволення забезпечених вимог кредиторів за рахунок майна боржника, яке є предметом забезпечення, дія мораторію припиняється автоматично після спливу 170 календарних днів з дня введення процедури розпорядження майном, якщо господарським судом протягом цього часу не було винесено постанову про визнання боржника банкрутом або ухвалу про введення процедури санації.

Оскаржена постанова виконавця є неправомірною, оскільки в даному випадку на вимоги стягувача дія мораторію не поширюється, а пряма норма частини 8 статті 41 КУзПБ передбачає автоматичне припинення дії мораторію після спливу 170 днів з дня введення процедури розпорядження майном.

Станом на час винесення виконавцем постанови про зупинення виконавчих дій пройшло більше ніж 170 календарних днів з моменту введення процедури розпорядження майном, натомість господарським судом не було винесено постанови про визнання боржника банкрутом або ухвали про введення процедури санації у справі №905/2382/18 про банкрутство ТОВ «Маріупольский млинкомбінат».

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.11.2020 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Сбербанк" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.10.2020 у справі № 910/19378/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Куксова В.В., суддів: Шаптали Є.Ю., Яковлєва М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.11.2020 скаржнику поновлено строк на оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 06.10.2020 у справі № 910/19378/16, відкрито апеляційне провадження, справу призначено до розгляду.

У зв`язку з перебуванням на лікарняному судді Шаптали Є.Ю., відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.12.2020 для розгляду справи № 910/19378/16 сформовано судову колегію у складі головуючий суддя Куксов В.В., судді: Яковлєв М.Л., Тищенко А.І., визначеною колегією справу прийнято до провадження, справу призначено до розгляду.

17.02.2020 у судовому засіданні суддями Північного апеляційного господарського суду Куксовим В.В., Тищенко А.І., Яковлєвим М.Л. було заявлено про самовідвід по справі № 910/19378/16, обґрунтовуючи його тим, що під час автоматизованого розподілу справи № 910/19378/16 не було враховано спеціалізацію суддів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2021 заяви про самовідвід суддів Куксова В.В., Тищенко А.І., Яковлєва М.Л. від розгляду апеляційної скарги АТ "Сбербанк" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.10.2020 у справі № 910/19378/16 задоволено, матеріали справи передано для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою у відповідності до положень ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.03.2021 апеляційну скаргу АТ "Сбербанк" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.10.2020 у справі № 910/19378/16 передано на розгляд колегії суддів: головуючий судді - Грек Б.М., судді: Сотніков С.В., Гарник Л.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.03.2021 розгляд справи № 910/19378/16 відкладено на 27.04.2021 об 14 год. 00 хв.

01.04.2021 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання Арбітражного керуючого Чупруна Є.В. про призначення відеоконференції із зазначенням суду, якому заявник просить доручити проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2021 клопотання Арбітражного керуючого Чупруна Євгена Вікторовича про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції по справі №910/19378/16 задоволено. Судове засідання по справі №910/19378/16 в режимі відео конференції призначено на 27.04.2021.

Учасники справи про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, направленням на адреси місцезнаходження учасників справи копій ухвали суду, натомість в судове засідання з`явилися лише представник Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та арбітражний керуючий Чупрун Є.В. (в режимі відео конференції).

Судом враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом. Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з частинами 1, 2 статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень", для доступу до судових рішень загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що сторони не були позбавлені права та можливості ознайомитись з ухвалами суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд вважає за можливе здійснювати розгляд скарги, так як сторони належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, учасниками якої вони є.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши представників сторін, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновків, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду міста Києва від 06.10.2021 - підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У справі яка розглядається господарським судом першої інстанції встановлено, що ухвалою Господарського суду Донецької області від 02.12.2019 відкрито провадження у справі №905/2382/18 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Маріупольський млинкомбінат"; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю "Маріупольський млинкомбінат" строком на сто сімдесят календарних днів до 20.05.2020; призначено розпорядником майна арбітражного керуючого Чупруна Євгена Вікторовича.

03.12.2019 за номером 64290 на офіційному веб-сайті Вищого Господарського суду України в мережі Інтернет оприлюднено оголошення (повідомлення) про відкриття провадження у справі №905/2382/18 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Маріупольський млинкомбінат".

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції Медведева О.В. від 16.07.2020 на підставі п.4 ч.1 ст.34 та ст.35 Закону України "Про виконавче провадження" зупинено вчинення виконавчих дій з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва у справі №910/19378/16 до закінчення строку дії зазначених обставин.

Наказом Господарського суду міста Києва від 21.09.2016 у справі №910/19378/16 в рахунок часткового погашення заборгованості перед Публічним акціонерним товариством "Сбербанк" за договором від 06 березня 2012 року про відкриття кредитної лінії №26-Н/12/24/ЮО/KL укладеним між ПАТ "Дочірній Банк Сбербанку Росії", правонаступником якого є Публічним акціонерним товариством "Сбербанк", та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Золотий урожай" в розмірі 24 285 471 доларів США 00 центів звернуто стягнення на предмет застави за договором застави від 06 березня 2012 року на основні засоби (предмет застави), які належать Товариству з обмеженою відповідальністю "Маріупольський Млинкомбінат" на праві власності шляхом продажу предмета(ів) застави Публічним акціонерним товариством "Сбербанк" від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "Маріупольський Млинкомбінат" на підставі договору(ів) купівлі-продажу за ціною, яка буде визначена на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності.

З метою збереження предмета застави та отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в заставу майна згідно з його цільовим призначенням, передати предмет застави в управління АТ "Сбербанк" на період до моменту його продажу, для чого банку надано повноваження:

- вилучити у заставодавця, Товариства з обмеженою відповідальністю "Маріупольський Млинкомбінат" та передати Публічному акціонерному товариству "Сбербанк" основні засоби, які належать Товариству з обмеженою відповідальністю "Маріупольський Млинкомбінат" на праві власності, що є предметом застави, з метою одержання доходів від управління предметом застави, за договорами, що будуть укладені Публічним акціонерним товариством "Сбербанк" як управителем, на період до моменту реалізації предмету застави;

- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Маріупольський Млинкомбінат" передати Публічному акціонерному товариству "Сбербанк" ключі, пульти, коди доступу до систем охоронної та пожежної сигналізації, технічної документації (в тому числі технічних паспортів), інших документів на/від основних засобів, що є предметом застави, та звільнити зазначені основні засоби;

- надати Публічному акціонерному товариству "Сбербанк" право на отримання в усіх установах, підприємствах, організаціях, органах нотаріату будь-яких документів (оригіналів, їх копій, дублікатів, витягів, довідок), необхідних для управління майном, укладення будь-яких договорів, у тому числі, але не виключно: договорів найму, оренди, суборенди, управління, договорів, пов`язаних з експлуатацією, обслуговуванням, охороною, забезпеченням та утриманням в належному стані предмета застави з правом Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" діяти від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "Маріупольський Млинкомбінат" без довіреності та підписання документів на умовах, які будуть визначені на розсуд Публічного акціонерного товариства "Сбербанк", реалізацію інших прав, необхідних для управління майном;

- надати Публічному акціонерному товариству "Сбербанк" право на отримання доходів від управління предметом застави, якими є доходи, що будуть отримані Публічним акціонерним товариством "Сбербанк" за договорами, за якими воно є стороною - управителем, а у випадках, укладення договорів оренди - доходи у вигляді орендної плати, що отримані від передачі в оренду предмета застави третім особам;

- надати Публічному акціонерному товариству "Сбербанк" право на спрямування отриманих як управителем доходів, за вирахуванням зроблених витрат Публічним акціонерним товариством "Сбербанк" у зв`язку з управлінням майном, у тому числі, пов`язаних з експлуатацією, обслуговуванням, охороною, забезпеченням та утриманням в належному стані предмета застави, податків, обов`язкових платежів на погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Маріупольський Млинкомбінат" перед Публічним акціонерним товариством "Сбербанк" за Договором про відкриття кредитної лінії №26-Н/12/24/ЮО/KL від 06.03.2012, укладеним Публічним акціонерним товариством "Сбербанк" з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Золотий урожай".

Місцевий господарський суд виходив з того, що наведені у наказі Господарського суду міста Києва від 21.09.2016 у справі №910/19378/16 повноваження банку фактично є заходами, спрямованими на забезпечення виконання грошового зобов`язання, а з урахуванням особливості обраного способу виконання боржником грошових зобов`язань, суд дійшов висновків, що супутні із ними вимоги не можна поділяти на майнові та немайнові при вирішенні питання поширення дії мораторію на них, оскільки у цьому випадку, як вже було зазначено, вони виступають у якості заходів, спрямованих на забезпечення виконання означеного грошового зобов`язання, відтак суд визнав помилковими твердження скаржника, що повноваження банку, визначені у справі №910/19378/16, є немайновими вимогами.

Місцевий господарський суд також виходив з того, що з моменту відкриття провадження у справі про банкрутство, процедура задоволення вимог забезпечених кредиторів щодо звернення стягнення на заставне майно має відбуватись виключно в межах справи про банкрутство за ухвалою господарського суду після встановлення факту спливу передбаченого ч. 8 ст. 41 Кодексу строку, або при переході до іншої судової процедури (санація, ліквідація), натомість зупинення вчинення виконавчих дій, у відповідності до п.4 ч.1 ст.34 Закону України "Про виконавче провадження" та ч.2 ст.41 Кодексу України з процедур банкрутства, пов`язано саме з постановленням ухвали про відкриття провадження у справі №905/2382/18 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Маріупольський млинкомбінат" та введення мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Реалізація майнових активів боржника, які є предметом забезпечення, здійснюється лише в межах провадження у справі про банкротство в порядку передбаченому Кодексом України з процедур банкрутства та виключає можливість реалізації поза цим провадженням, як і виконання (погашення) забезпечених вимог, а з моменту відкриття провадження у справі про банкрутство, процедура задоволення вимог забезпечених кредиторів щодо звернення стягнення на заставне майно має відбуватись в межах справи про банкрутство за ухвалою господарського суду після встановлення факту спливу передбаченого ч. 8 ст. 41 Кодексу строку, або при переході до іншої судової процедури (санація, ліквідація). Отже, автоматичне припинення дії мораторію після спливу 170 календарних днів є строком процедури розпорядження майном, за результатами якої приймається рішення про санацію боржника або про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури чи закриття провадження у справі, зокрема, у зв`язку із відновленням платоспроможності боржника, що має наслідком в подальшому можливість вчинення державним виконавцем виконавчих дій щодо виконання вимог кредитора поза межами провадження у справі про банкрутство та у спосіб передбачений Законом України "Про виконавче провадження". Відтак, автоматичне припинення дії мораторію, після спливу 170 календарних днів з дня введення процедури розпорядження майном, не може виступати самостійною підставою, за якою дії виконавця з зупинення вчинення виконавчих дій згідно п.4 ч.1 ст.34 Закону України "Про виконавче провадження" не реалізуються.

У відзиві на апеляційну скаргу Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України повністю підтримав доводи господарського суду першої інстанції, зазначивши, що державним виконавцем було дотримано вимоги закону щодо порядку вчинення виконавчих дій в частині зупинення таких дій, отже він діяв на підставі, в межах повноважень та в спосіб, передбачений законом.

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду виходить з того, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі відкриття господарським судом провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) боржника, якщо відповідно до закону на вимогу стягувача поширюється дія мораторію, запровадженого господарським судом. Виконавець не зупиняє вчинення виконавчих дій у разі перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника).

У відповідності до частини першої статті 35 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у випадках, передбачених пунктами 1, 4, 6, 8, 11 частини першої статті 34 цього Закону, до закінчення строку дії зазначених обставин, а у випадках, передбачених пунктами 2, 3 і 5 частини першої статті 34 цього Закону, - до розгляду питання по суті.

Частиною першою статі 41 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Згідно із ч.2 ст.41 Кодексу України з процедур банкрутства мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з відкриттям провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Ухвала є підставою для зупинення вчинення виконавчих дій. Про запровадження мораторію розпорядник майна повідомляє відповідному органу або особі, яка здійснює примусове виконання судових рішень, рішень інших органів, за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника та місцезнаходженням його майна.

За приписами ч.3 ст.41 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів:

забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі виконання рішень у немайнових спорах;

забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій;

не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій;

зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію;

не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо. Відповідно до абз.1 ч.5 ст.41 Кодексу України з процедур банкрутства дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів, виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю та життю громадян, виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов`язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.

Статтею 1 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що грошове зобов`язання - зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України.

З огляду на приписи ч.3 ст.41 Кодексу України з процедур банкрутства, колегія суддів цілком погоджується з висновками місцевого господарського суду, що зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цього зобов`язання, тобто дія мораторію, запровадженого Господарським судом Донецької області, поширюється на вимоги стягувача за наказом Господарського суду міста Києва у справі №910/19378/16.

Колегія суддів також виходить з того, що у відповідності до ч.8 ст.41 Кодексу України з процедур банкрутства дія мораторію припиняється з дня закриття провадження у справі про банкрутство.

Щодо задоволення забезпечених вимог кредиторів за рахунок майна боржника, яке є предметом забезпечення, дія мораторію припиняється автоматично після спливу 170 календарних днів з дня введення процедури розпорядження майном, якщо господарським судом протягом цього часу не було винесено постанову про визнання боржника банкрутом або ухвалу про введення процедури санації.

Під час процедури санації боржника за клопотанням забезпеченого кредитора господарський суд може прийняти рішення про припинення дії мораторію щодо майна боржника, яке є предметом забезпечення, якщо таке майно не задіяне у виконанні плану санації боржника або є швидкозношуваним предметом чи товаром, що швидко псується.

У розумінні частини першої статті 35 Закону України "Про виконавче провадження" та ч.8 ст.41 Кодексу України з процедур банкрутства зупинення вчинення виконавчих дій вводиться до закриття провадження у справі про банкрутство.

Частиною 5 статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства звернення стягнення на майно боржника за вимогами, на які не поширюється дія мораторію, здійснюється виключно за ухвалою господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника.

Відтак, колегія суддів погоджується з доводами господарського суду першої інстанції, що передбачені Кодексом України з процедур банкрутства наслідки, що настають з моменту відкриття провадження у справі про банкрутство, полягають, зокрема в обмеженні прав заставодержателя (іпотекодержателя) майна боржника вільно обирати способи та процедуру звернення стягнення на передане в заставу (іпотеку) майно, а також в особливостях задоволення вимог забезпечених кредиторів до боржника в порядку, передбаченому Кодексом України з процедур банкрутства. Ухвала про відкриття провадження у справі про банкрутство має наслідком зміну порядку задоволення вимог заставодержателя майна боржника.

Отже, вірними є висновки суду першої інстанції, що з моменту відкриття провадження у справі про банкрутство, процедура задоволення вимог забезпечених кредиторів щодо звернення стягнення на заставне майно має відбуватись виключно в межах справи про банкрутство за ухвалою господарського суду після встановлення факту спливу передбаченого ч. 8 ст. 41 Кодексу строку, або при переході до іншої судової процедури (санація, ліквідація).

З аналізу приписів п.4 ч.1 ст.34 Закону України "Про виконавче провадження", поряд із ч.8 ст.41 Кодексу України з процедур банкрутства, зупинення вчинення виконавчих дій обумовлено не дією мораторію у часі, а наявністю підстав для зупинення виконання боржником грошових зобов`язань, тобто саме на що вони поширюються.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду, що зупинення вчинення виконавчих дій, у відповідності до п.4 ч.1 ст.34 Закону України "Про виконавче провадження" та ч.2 ст.41 Кодексу України з процедур банкрутства, пов`язано саме з постановленням ухвали про відкриття провадження у справі №905/2382/18 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Маріупольський млинкомбінат" та введення мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Крім того, колегія суддів виходить з того, що за результатами системного аналізу норм ч.14 ст.39, ч.6 ст.41, ч.6 ст.64 Кодексу України з процедур банкрутства вбачається, що реалізація майнових активів боржника, які є предметом забезпечення, здійснюється лише в межах провадження у справі про банкротство в порядку передбаченому Кодексом України з процедур банкрутства та виключає можливість реалізації поза цим провадженням, як і виконання (погашення) забезпечених вимог. З моменту відкриття провадження у справі про банкрутство, процедура задоволення вимог забезпечених кредиторів щодо звернення стягнення на заставне майно має відбуватись в межах справи про банкрутство за ухвалою господарського суду після встановлення факту спливу передбаченого ч. 8 ст. 41 Кодексу строку, або при переході до іншої судової процедури (санація, ліквідація). У розумінні приписів Кодексу України з процедур банкрутства автоматичне припинення дії мораторію після спливу 170 календарних днів є строком процедури розпорядження майном, за результатами якої приймається рішення про санацію боржника або про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури чи закриття провадження у справі, зокрема, у зв`язку із відновленням платоспроможності боржника, що має наслідком в подальшому можливість вчинення державним виконавцем виконавчих дій щодо виконання вимог кредитора поза межами провадження у справі про банкрутство та у спосіб передбачений Законом України "Про виконавче провадження".

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду, що автоматичне припинення дії мораторію, після спливу 170 календарних днів з дня введення процедури розпорядження майном, не може виступати самостійною підставою, за якою дії виконавця з зупинення вчинення виконавчих дій згідно п.4 ч.1 ст.34 Закону України "Про виконавче провадження" не реалізуються.

Колегія суддів враховує, що процедуру розпорядження майном щодо боржника у справі №905/2382/18 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Маріупольський млинкомбінат" не завершено. На даний час час ухвалами Господарського суду Донецької області від 16.03.2020 та 26.03.2020 визнано кредиторів боржника, які підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю "Маріупольський млинкомбінат", у тому числі Акціонерне товариство "Сбербанк ", та встановлено вимоги кредиторів, які забезпечені заставою майна боржника підлягають погашенню за рахунок майна банкрута, що є предметом забезпечення, здійснюється в позачерговому порядку.

Ураховуючи вище наведене, цілком законним та обґрунтованим є висновок, що вчинення державним виконавцем виконавчих дій з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва у справі №910/19378/16 суперечитиме положенням ч.6 ст.41 Кодексу України з процедур банкрутства.

Відтак колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду, що скаржником не доведено порушення головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєвим О.В. порядку вчинення виконавчих дій, передбачених Законом України "Про виконавче провадження", в частині зупинення вчинення виконавчих дій з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва у справі №910/19378/16 до закінчення строку дії зазначених обставин, у розглядуваному випадку суд першої інстанції обґрунтовано не вбачав порушення прав та інтересів скаржника, та не цілком законно відмовив у визнанні дій головного державного виконавця неправомірними.

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду зазначає, що місцевим господарським судом вірно враховано та застосовано норми Закону при прийнятті оскарженої ухвали.

Відповідно статті 275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до діючого законодавства обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення суду першої інстанції є таким, що вимогам закону відповідає

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сбербанк» залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.10.2020 у справі №910/19378/16 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/19378/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, встановлені ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України

Головуючий суддя Б.М. Грек

Судді С.В. Сотніков

Л.Л. Гарник

Повний текст складено 29.04.2021