ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" квітня 2021 р. м. Київ Справа № 911/391/21

Господарський суд Київської області у складі судді Антонової В.М., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фаворит-М до Товариства з обмеженою відповідальністю Текс Спецтранс про стягнення 26512,05 грн

без виклику учасників процессу

Товариство з обмеженою відповідальністю Фаворит-М (далі - позивач) подало до суду позов до Товариства з обмеженою відповідальністю Текс Спецтранс (далі - відповідач) про стягнення 26512,05 грн, з яких 26496,78 грн основного боргу, 15,24 грн 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на часткове невиконання відповідачем грошових зобов`язань, відповідно до Договору - заявки на транспортно-експедиційне обслуговування в міжнародному сполученні №ШВ від 06.12.2019.

Ухвалою від 15.02.2021 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Витребував у позивача докази направлення на адресу відповідача копії претензії від 13.02.2020 для залучення до матеріалів справи в строк до 05.03.2021 включно. Встановив відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву та доказів відправки копії відзиву позивачу у строк, передбачений ч. 1 ст. 251 ГПК України протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Встановив позивачу строк для подання відповіді на відзив на позовну заяву та доказів відправки копії відповіді на відзив відповідачу у строк, визначений судом згідно з вимог ч. 4 ст. 166 ГПК України, - до 22.03.2021 (включно), а відповідачу строк для подання заперечень на відповідь на відзив до 05.04.2021 (включно).

Копія відповідної ухвали суду отримана позивачем 23.02.2021, відповідачем 01.03.2021, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень за №№ 927, 775.

01.03.2021, на виконання вимог ухвали суду від 15.02.2021, від позивача надійшла заява про надання доказів.

18.03.2021, з дотриманням встановленого строку, від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (здано для відправлення до суду відділенню зв`язку 16.03.2021).

02.04.2021 від відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів направлення позивачу відзиву на позовну заяву.

05.04.2021 від позивача надійшло клопотання, у якому позивач просив суд надіслати на електронну адресу позивача копію відзиву на позовну заяву.

09.04.2021 на електронну адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив з клопотанням про поновлення строку для її подання.

Ухвалою від 09.04.2021 судом відмовлено у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаворит-М" про поновлення строку для подання відповіді на відзив, продовжено Товариству з обмеженою відповідальністю "Фаворит-М" строк для подання відповіді на відзив та прийнято відповідь на відзив.

23.04.2021 на електронну адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю Фаворит-М надійшла заява б/н від 22.04.2021 про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою від 28.04.2021 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Фаворит-М б/н від 22.04.2021 про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу залишено судом без розгляду.

29.04.2021 до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив б/н від 26.04.2021.

29.04.2021 до суду від відповідача надійшло клопотання б/н від 26.04.2021 про продовження строку для подання заперечень.

Ухвалою суду від 29.04.2021 продовжено відповідачу процесуальний строк для подання заперечень на відповідь на відзив та прийнято заперечення на відповідь на відзив.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

06.12.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Фаворит-М (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Текс Спецтранс (замовник) укладено договір-заявку на транспортно-експедиційне обслуговування в міжнародному сполученні №ШВ, відповідно до умов якої замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання від свого імені та за рахунок замовника здійснювати транспортне перевезення власним або залученим транспортом внутрішніх, експортно-імпортних та транзитних вантажів залізничним, автомобільним та іншими видами транспорту по території України, країн СНД та інших держав (далі послуги) на основі відповідних даних:

1. Дата та час завантаження: 12-13.12.2019;

2. Контактана особа на заявку: Олеся );

3. Маршрут перевезення: Італія-Україна;

4. Характер вантажу, вага, об`єм: продукти на 33 палетах, 16 тн, +4 +6тн;

5. Термнін протягом якого вантаж придатний до транспортування: вантаж не псується і підлягає транспортуванню в обумовлений в заявці термнін;

6. Дані р/с: реф. 20 тн;

7. Місце завантаження:1. Via Modena,176, 41014 Settacani MO, Італія, фірма Simonini,2. 42124 Reggio Emilia фірма Castelli,3. 351127 Padova Interpatavium SRL;

8. Пункт митного оформлення: 351127 Padova Interpatavium S.R.L;

9. Пункт перетину кордону: Захонь/ЧОП;

10. Путнкт митного очищення: 1) село Мартусівка, 2) м. Київ вул., Малинська, 20;

11. Місце розвантаження: 1) місто Київ, вул., Костянтинівська, 72, 2) м. Київ, вул., Магнитогорська, 1Е;

12. Необхідні документи. Страхування вантажу CMR, вантаж не застрахований.

13. Дата доставки вантажу: 18-19.12.2019.

14. Фрахтова сума перевезення: 4800 євро+митне оформлення по квитанції.

15. Умови оплати: б/н по оригіналам документів. Оплата проводиться після вивантаження і отримання оригіналів документів протягом 5 банківських днів.

16. Додаткові умови: відсутні.

17. П.І.Б. водія, номер авто, номер тел. Вольво НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , .

При цьому, п. 1.1 договору-заявки, сторонами погоджено, що замовник зобов`язується забезпечити завантаження, розвантаження в межах нормативного часу: нормативний простій автомобіля на завантаження та митне оформлення: 48 годин (не рахуючи святкових та вихідних днів), нормативний простій при перетині митного кордону: 24 години (не рахуючи святкових та вихідних днів), нормативний простій атомобіля на розвантаженян та митну очистку: 48 годин (не рахуючи святкових та вихідних днів).

У відповідності до п. 3.2 договору-заявки, розмір штрафних санкцій за невиконання чи неналежне виконання своїх обов`язків сторонами:

- за наднормовий простій (за кожну повну добу) 50 євро еквівалентом в гривні по курсу НБУ на території України, 100 євро еквівалентом в гривні по курсу НБУ на території інших держав;

- за порушення строків на завантаження/доставку (за кожну повну добу) 50 євро еквівалентом в гривні по курсу НБУ на території України, 100 євро еквівалентом в гривні по курсу НБУ на території інших держав;

- за збитки, що виникли внаслідок пошкодження, нестачі, втрати вантажу 100 % вартості вантажу, по якому виявлено пошкодження, нестачу чи втрату,

- за неподачу автомобіля на завантаження або запізнення більш ніж 6 годин по підписаній заявці 10 % від вартості перевезення.

Пунктом 3.3 договору заявки сторони також погодили, що всі додаткові витрати, що виникли під час перевезення, та пов`язані з послугами, що надаються замовнику, оплачуються замовником у повній вартості та за попередньою домовленістю, якщо такі підтверджені квитанціями чи документами.

Відповідно до п. 3.4 договорузаявки, суми штрафів по запізненні на завантаження/розвантаження, відмови від заявки, можуть бути стягнені замовником шляхом зменшення суми оплати вартості перевезення. Всі інші штрафні санкції сплачуються перевізником шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок замовника.

Даний договір набирає сили з моменту підписання і діє до повного виконання сторонами своїх обов`язків (п. 4.1 договору).

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором перевезення, тож відносини, що з нього виникають, регулюються відповідними положеннями Цивільного кодексу України, а також нормами Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Однією з підстав виникнення господарського зобов`язання згідно ст. 174 ГК України, є господарський договір.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом

За змістом положень частин 1, 2 статті 307 ГК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Згідно зі ст. 908 ЦК України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Положеннями статті 311 ГК України передбачено, що плата за перевезення вантажів та виконання інших робіт, пов`язаних з перевезенням, визначається за цінами, встановленими відповідно до законодавства.

Відповідно до ст. 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

У відповідності до ст. 920 ЦК України, у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем свої зобов`язання за укладеним договором-заявкою виконано належним чином та надано транспортно - експедиційні послуги, що підтверджується наявними в матеріалах справи міжнародними товаро-транспортними накладними CMR б/н від 12.12.2019, № 129691 від 14.12.2019, № 129743 від 14.12.2019, № 129736 від 14.12.2019, № 129686 від 14.12.2019, № 129716 від 14.12.2019, № 1.479 від 11.12.2019, № 129721 від 14.12.2019, № 1487 від 12.12.2019, № 735 від 14.12.2019.

Як вбачається з укладеного сторонами договору-заявки, у пп. 14 п. 1 сторони погодили, що сума перевезення складає 4800 євро+митне оформлення по квитанції.

Відповідно до п. 2 ст. 524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Як передбачено ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом

Відповідачем надані позивачем послуги оплачено частково у розмірі 107589,33 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень № 252 від 13.02.2020 на суму 75045,00 грн, № 253 від 13.02.2020 на суму 32544,33 грн (сума сплачена відповідачем 13.02.2020 року в гривнях з урахуванням офіційного курсу НБУ еквівалентна сумі 4 025євро85центів)

Разом з тим, відповідач свої зобовязання щодо здійснення повного розрахунку 26496,78 грн за надані транспортні послуги з перевезення вантажу не виконав, у з`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Судом критично оцінюються доводи відповідача, викладені у відзиві, що загальна сума сплачена відповідачем за надані послуги складає 121609,33 грн.

Як стверджує відповідач, позивачу додатково сплачено грошові кошти у сумі 14 020 грн, в підтвердження чого відповідач зазначає, що 13.12.2019 керівник позивача ОСОБА_1 звернувся до Даценко В.С., яка є виконавчим директором відповідача, з проханням внести частину оплати по Договору-заявці на картковий рахунок ОСОБА_2 , який працює на посаді водія у позивача та здійснював перевезення по договору-заявці. Відповідач видав грошові кошти в розмірі 14020,00 грн ОСОБА_3 для внесення грошових коштів на рахунок водія.

Відповідач надав суду скріншот переписки ОСОБА_3 з ОСОБА_1 , в якій, на думку відповідача, йдеться про перерахування коштів водієві ОСОБА_2 та квитанції про перерахування вищезазначених коштів водієві.

Надані відповідачем скріншоти не можуть вважатись належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 76-77 ГПК України, оскільки із наданих скріншотів неможливо встановити на які потреби було перераховано відповідні кошти, зі змісту листування не вбачається про досягнення домовленості між сторонами щодо іншого порядку оплати послуг перевезень, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави враховути 14 020 грн в оплату за надання позивачем послуг з перевезення.

При цьому, суд погоджується з доводами позивача, викладеними у відповіді на відзив, що перерахування коштів на рахунки будь-яких інших осіб, крім ТОВ Фаворит-М не може вважатись оплатою згідно договору-заявки №ШВ від 06.12.2019 року.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідні кошти були перераховано водію для митного оформлення, оскільки відповідно до пп. 14 п. 1 укладеного договору-заявки, сума перевезення складає 4800 євро+митне оформлення по квитанції. Також, сторони погодили, що всі додаткові витрати, що виникли під час перевезення, та пов`язані з послугами, що надаються замовнику, оплачуються замовником у повній вартості та за попередньою домовленістю, якщо такі підтверджені квитанціями чи документами .

Так, до відповіді на відзив позивачем надано копії з перекладом рахунків-фактур № 5983/2019 від 14.12.2019 та № 5984/2019 від 14.12.2019.

Також, судом критично оцінюються доводи відповідача, що право вимагати оплату послуг перевезення у позивача не настало та позивачем не надано жодних доказів щодо направлення оригіналів документів.

Відповідні доводи відповідача спростовуються наявними в матеріалах справи доказами направлення (копією опису вкладення № 55 та фіскального чеку від 09.01.2021) на адресу відповідача Акту надання послуг № 00203 від 19.12.2019, міжнародниих товаро-транспортних накладних CMR та рахунку на оплату.

Відповідне поштове відправлення отримано відповідачем 18.01.2021, що підтверджується відомостями з офіційного сайту Укрпошти.

Враховуючи, що сторонами погоджено, що оплата проводиться після вивантаження і отримання оригіналів документів протягом 5 банківських днів, а, отже, останнім днем строку для виконання зобов`язання по оплаті було 25.01.2021.

Також, суд не погоджується з доводами відповідача щодо автоматичного зменшення відповідачем суми оплати вартості перевезення на 100 євро, оскільки наявність порушень позивачем умов договору-заявки не входить до предмету дослідження та доказування у даній справі, а також, відсутні підстави стверджувати, що позивачем порушено строки завантаженння/розвантаження вантажу.

При цьому, як вбачається з міжнародних товаро-транспортних накладних CMR, позивач вчасно прибув для на завантаженння/розвантаження вантажу, враховуючи, що сторонами п. 1.1 договору-заявки погоджено нормативний простій.

Окрім того, у вантажоотримувачів претензій до перевізника не було, про що наявні відповідні відмітки у CMR, а, також, в матеріалах справи відсутні докази наявності претензій (звернень) від вантажовідправників/вантажоотримувачів до відповідача щодо порушення позивачем термінів прибуття на завантаженння/розвантаження вантажу.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено наявність у матеріалах справи доказів, які підтверджують надання позивачем послуг в рамках виконання договору-заявки на транспортно-експедиційне обслуговування в міжнародному сполученні №ШВ від 06.12.2019.

Також, матеріалами справи підтверджується часткова оплата відповідачем наданих позивачем послуг у сумі 107589,33 грн (сума сплачена відповідачем в гривнях з урахуванням офіційного курсу НБУ станом на 13.02.2020 еквівалентна сумі 4025,85 євро).

Таким чином, залишилась несплаченою сума 774,15 євро (4800-4025,85).

Саном на 25.01.2021 згідно офіційного курсу НБУ за один євро =34,2526 гривні.

За розрахунком суду, розмір заборгованості склав 26516,65 грн (774,15*34,2526), проте згідно ч. 2 ст. 237 ГПК України, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог, борг у розмірі 26 496,78 грн підлягає завдоволенню у заявленому позивачем розмірі.

Враховуючи, що відповідачем не сплачено відповідачу 26 496,78 грн, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача вартості наданих послуг є обґрунтованими, підтвердженими належними та допустимими доказами та такими, що підлягають задоволенню.

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача 15,24 грн 3% річних за період з 26.01.2021 по 01.02.2021, враховуючи граничний строк оплати 25.01.2021.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За положеннями зазначеної норми наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунок 3 % річних, суд вважає його арифметично вірним.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, заявленими у відповідності до вимог чинного законодавства, підтвердженими належними доказами, які є в матеріалах справи, та такими, що підлягають задоволенню.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах Трофимчук проти України, Серявін та інші проти України обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Відтак, сторони, звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд. Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку ст. 81 Господарського процесуального кодексу України сторонами доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, враховуючи задоволення позовних вимог, позивачу за рахунок відповідача підлягає відшкодуванню судовий збір у розмірі 2270,00 грн.

Керуючись ст.ст. 74-79, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 247, 248, 252 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Фаворит-М до Товариства з обмеженою відповідальністю Текс Спецтранс про стягнення 26512,05 грн задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Текс Спецтранс (07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Олега Оникієнка, буд. 61, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фаворит-М (90553, Закарпатська обл., Тячівський р-н, с. Вонігово (п), вул. Леніна, буд. 182, ) 26 512,02 грн (двадцять шість тисяч п`ятсот дванадцять гривень дві коп) основного боргу, 15,24 грн (п`ятнадцять гривень двадцять чотири коп) - 3 % річних та 2270,00 грн (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 коп) судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається)

Суддя В.М. Антонова