ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"20" квітня 2021 р. Cправа № 902/127/21

Суддя Господарського суду Вінницької області Нешик О.С., при секретарі судового засідання Шаравській Н.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Приватного підприємства "Агро Добробут", смт Катеринопіль Катеринопільського району Черкаської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "А-7Я", м. Бершадь Бершадського району Вінницької області

про стягнення 306711,15 грн заборгованості згідно договору поставки №041101-ВГ від 31.10.2019

представники сторін в судове засідання не з`явились

ВСТАНОВИВ :

15.02.2021 до Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява Приватного підприємства "Агро Добробут" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "А-7Я" заборгованості за Договором поставки №041101-ВГ від 31.10.2019 в розмірі 306711,15 грн, а саме: 227499,48 грн - основного боргу; 8507,67 грн - суми, на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів; 56255,41 грн - 50% річних та 14448,59 грн пені. Вказана заборгованість нарахована з посиланням на неналежне виконання відповідачем умов Договору поставки №041101-ВГ від 31.10.2019 в частині здійснення оплати за отриманий товар.

Ухвалою суду від 22.02.2021 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/127/21, призначено судове засідання на 23.03.2021.

Під час розгляду справи в суді, 23.03.2021, встановлено, що в матеріалах справи відсутні відомості на підтвердження вручення поштової кореспонденції відповідачу.

Ухвалою суду від 23.03.2021 розгляд справи відкладено до 20.04.2021 на 11:30 год. повідомлено учасників справи про дату час та місце розгляду справи по суті.

20.04.2021 представники сторін в судове засідання не з`явився хоча про дату, час та місце розгляду справи по суті повідомлялись належним чином, ухвалою суду від 23.03.2021, яка надсилалась рекомендованою поштовою кореспонденцією, а також на відомі суди адресу електронної пошти.

Копія ухвали від 23.03.2021, яка була надіслана відповідачу, повернулася до суду із відміткою органу поштового зв`язку про причину повернення: "адресат відсутній за вказаною адресою".

Крім того, про дату час та місце розгляду справи по суті відповідача було повідомлено телефонограмою, яка міститься в матеріалах справи (а.с.35, т.1).

Суд зазначає про те, що будь-яких письмових заяв і клопотань на день розгляду справи від сторін щодо відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Подальше ж відкладення розгляду справи призведе до затягування судового процесу і є порушенням приписів статті 42 ГПК України, зокрема, стосовно виявлення поваги до суду та до інших учасників судового процесу; сприяння своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

Суд враховує, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Недотримання строків розгляду справ судом порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Суд нагадує, що роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України"), а також в організації судових проваджень таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (рішення Суду у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 02.12.2010).

До того ж організація провадження таким чином, щоб воно було швидким та ефективним, є завданням саме національних судів (рішення Суду у справі Білий проти України, no. 14475/03, від 21.10.2010).

Відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Частиною першою ст.202 ГПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд враховує, що неявка позивача, відповідача чи їх представників в судове засідання не є перешкодою для розгляду справи.

У зв`язку з вищезазначеним, справа розглядається у відповідності до ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст.178 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 20.04.2021 судом прийнято рішення.

Із наявних у справі та досліджених судом доказів слідує, що 31 жовтня 2019 року між Приватним підприємством "АГРО ДОБРОБУТ" (позивач, за Договором Постачальник) та Товариства з обмеженою відповідальністю "А-7Я" (відповідач, за Договором Покупець) укладено Договір поставки насіння №041101-ВГ (надалі Договір).

Відповідно до п.1.1. Договору постачальник зобов`язується поставити покупцю засоби захисту рослин, насіння сільськогосподарських культур та/або іншу продукцію (надалі Товар), а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його на умовах цього договору.

Пунктом 2.1. Договору встановлено, що поставці підлягає товар, асортимент, кількість, ціна та вартість якого встановлюється в специфікаціях (додатках до даного Договору, що є невід`ємними його частинами).

Загальну суму (ціну) цього Договору складає вартість всіх Товарів, поставлених на його умовах (п.2.2. Договору).

Постачальник зобов`язується поставити Товар Покупцю у строки та на умовах, що вказані у специфікаціях (додатках) до Договору (п.3.1. Договору).

Право власності на Товар, а також ризики випадкової втрати (знищення) та/або пошкодження Товару переходять від Постачальника до Покупця в день поставки Товару Покупцю. Днем поставки Товару Покупцю вважається дата підписання уповноваженими представниками Сторін видаткової накладної або акту приймання-передачі Товару (п.3.4. Договору).

Товар, що передається Покупцю, є оригінальною продукцією виробників, а його якість відповідає сертифікатам якості на Товар або іншому аналогічному за змістом документу (п.4.1. Договору).

Порядок та строки розрахунків за Товар визначається даним Договором та специфікаціями (додатками) до нього. У випадку, якщо Товар був поставлений на умовах цього Договору без підписання Сторонами відповідних специфікацій (додатків), такий Товар підлягає оплаті протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту (дня) поставки (п.5.1. Договору).

Сторони домовились визначити грошовий еквівалент зобов`язання щодо оплати Товару в іноземній валюті (в доларах США або Євро - згідно умов специфікацій). Грошовий еквівалент зобов`язання в доларах США або Євро визначається шляхом ділення загальної вартості Товару згідно специфікацій в гривнях на офіційний курс НБУ гривні щодо долара США або Євро на дату укладання (підписання) Сторонами відповідної специфікації. Сума в гривнях, яку Покупець повинен сплатити Постачальнику як оплата вартості Товару, визначається шляхом множення грошового еквівалента вартості Товару в доларах США або Євро на офіційний курс НБУ гривні щодо долара США або Євро на день, що передує дню фактичної оплати, за наступним алгоритмом (формулою):

С2 = С1*К1, де

С2 вартість товару на день оплати (належна до оплати вартість Товару у гривні);

С1 еквівалент вартості товару в доларах США або Євро, що вказаний у специфікації, за якою проводиться розрахунок;

К1 курс долара США або Євро до гривні на день проведення розрахунків (за офіційним курсом Національного банку України (п.5.4. Договору).

Положення п. 5.4. застосовуються при збільшення офіційного курсу НБУ долара США або Євро до гривні на один і більше % (п.5.5. Договору).

Договір набуває чинності з дня його підписання представники обох Сторін і діє до 31 грудня 2020 року, а в частині виконання Сторонами взятих на себе по Договору зобов`язань - до моменту їх повного виконання Сторонами (п.10.1. Договору).

31.10.2019 сторонами підписано специфікацію №1 до Договору, відповідно до якої поставці підлягає насіння кукурудзи у визначеному специфікацією асортименті та кількості загальною вартістю 221000,52 грн.

Покупець зобов`язується сплатити загальну вартість товару згідно специфікації на умовах передоплати в термін до 10 листопада 2019 включно.

Оплата товару згідно цієї специфікації здійснюється без застосування положень 5.4. договору (п.6 Специфікації).

31.10.2019 сторонами підписано специфікацію №2 до Договору, відповідно до якої поставці підлягає насіння кукурудзи у визначеному специфікацією асортименті та кількості загальною вартістю 196000,00 грн.

Офіційний курс Євро щодо гривні станом на день складання даної специфікації становить: 28,00 грн за 1 Євро (п.3 Специфікації).

Еквівалент загальної вартості Товару згідно даної специфікації станом на день її складання становить 7000,00 Євро (п.4 Специфікації).

На виконання Договору та Специфікації №1 від 31.10.2019 позивач поставив відповідачу товар (насіння кукурудзи) на загальну суму 221000,52 грн, що стверджується видатковою накладною; №559 від 31.10.2019.

На виконання Договору та Специфікації №2 від 31.10.2019 позивач поставив відповідачу товар (насіння кукурудзи) на загальну суму 196000,00 грн, що стверджується видатковою накладною; №560 від 31.10.2019.

07.02.2020 сторони уклали Додаткову угоду №1 до Договору №041101-ВГ, за якою сторони домовились викласти пункти 1, 2 та 6 специфікації №1 до Договору поставки №041101-ВГ від 31.10.2019 у новій редакції.

Згідно Додаткової угоди №1 поставці підлягала кукурудза загальною вартістю 227 499,48 грн, в тому числі ПДВ 37916,58 грн.

Згідно п. 6 Додаткової угоди №1 покупець зобов`язаний сплатити загальну вартість товару згідно специфікації на таких умовах: 30 % до 15 березня 2020; 70 % до 15 жовтня 2020.

17.03.2020 сторони уклали Додаткову угоду №2 до Договору №041101-ВГ, за якою поставці підлягала кукурудза загальною вартістю 227 499,48 грн, в тому числі ПДВ 37 916,58 грн, еквівалент загальної вартості товару з ПДВ (в доларах США) 9255,47.

Сторони погодили, що для обрахування вартості товару, що поставляється в доларах США за основу буде взято офіційний курс долара США, що діяв станом на 7 лютого 2020 року (п.3 Додаткової угоди №2).

Офіційний курс долару США щодо гривні станом на 07 лютого 2020 року становить 24,58 грн, за 1 долар США (п.4 Додаткової угоди №2).

23.03.2020 насіння кукурудзи загальною вартістю 196 000,00 грн було повернуто відповідачем згідно накладної про повернення товару постачальнику №1.

Відповідач за поставлений згідно специфікації №1 товар на загальну суму 227 499,48 грн в строки та порядку передбаченими Додатковою угодою №1 та Додатковою угодою №2 не розрахувався.

Таким чином, станом на день звернення з позовом до суду заборгованість відповідача за Договором складає 227499,48 грн.

Пунктом 8.3. Договору Сторони узгодили, що у випадку порушення термінів або умов оплати товару Покупець зобов`язаний сплатити постачальнику пеню від суми простроченого або неналежно здійсненого платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня за кожний день прострочення, а також проценти на суму прострочення згідно ст. 625 Цивільного кодексу України у розмірі 50% річних.

У п. 8.4. Договору Сторони домовилися про продовження до 3 (трьох) років строку позовної давності щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання грошових зобов`язань за цим Договором та про те, що стягнення неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання грошових зобов`язань за даним Договором не припиняється строком, визначеним п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором щодо повної та своєчасної оплати поставленого товару стали підставою для звернення позивача з позовом до суду про стягнення основного боргу в сумі 227499,48 грн, 8507,67 грн - суми, на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів; 56255,41 грн - 50% річних та 14448,59 грн пені.

Розглядаючи зазначені вимоги, суд виходить з наступного.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Дії позивача по передачі товару та дії відповідача по прийняттю вказаного товару, за визначеною ціною свідчать про те, що у боржника (відповідача) виникло зобов`язання по оплаті отриманого товару.

За змістом ч.1 ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

Відповідно до ч.6 ст.265 Господарського кодексу України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

В силу ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Аналіз Договору свідчить, що в ньому відсутні будь-які застереження щодо застосування до правовідносин, які виникли між сторонами у зв`язку з його укладенням, положень про купівлю-продаж, а тому судом при вирішенні даного спору застосовуються також норми чинного законодавства, які регулюють відносини купівлі-продажу.

Згідно зі ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань.

За змістом ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки на момент звернення позивача до суду з даним позовом терміни виконання відповідачем зобов`язання закінчились, суд приходить до висновку, що відповідачем порушено умови Договору в частині своєчасної оплати товару, що свідчить про неналежне виконання ним взятих на себе за Договором зобов`язань.

31.10.2019 сторонами підписано специфікацію №1 до Договору, відповідно до якої поставці підлягає насіння кукурудзи у визначеному специфікацією асортименті та кількості загальною вартістю 221000,52 грн.

Покупець зобов`язується сплатити загальну вартість товару згідно специфікації на умовах передоплати в термін до 10 листопада 2019 року включно.

Оплата товару згідно цієї специфікації здійснюється без застосування положень 5.4. договору (п.6 Специфікації).

31.10.2019 сторонами підписано специфікацію №2 до Договору, відповідно до якої поставці підлягає насіння кукурудзи у визначеному специфікацією асортименті та кількості загальною вартістю 196000,00 грн.

Офіційний курс Євро щодо гривні станом на день складання даної специфікації становить: 28,00 грн за 1 Євро (п.3 Специфікації).

Еквівалент загальної вартості Товару згідно даної специфікації станом на день її складання становить 7000,00 Євро (п.4 Специфікації).

На виконання Договору та Специфікації №1 від 31.10.2019 позивач поставив відповідачу товар (насіння кукурудзи) на загальну суму 221000,52 грн, що стверджується видатковою накладною; №559 від 31.10.2019.

На виконання Договору та Специфікації №2 від 31.10.2019 позивач поставив відповідачу товар (насіння кукурудзи) на загальну суму 196000,00 грн, що стверджується видатковою накладною; №560 від 31.10.2019.

07.02.2020 сторони уклали Додаткову угоду №1 до Договору №041101-ВГ, за якою сторони домовились викласти пункти 1, 2 та 6 специфікації №1 до Договору поставки №041101-ВГ від 31.10.2019 у новій редакції.

Згідно Додаткової угоди №1 поставці підлягала кукурудза загальною вартістю 227 499,48 грн, в тому числі ПДВ 37 916,58 грн.

Згідно п. 6 Додаткової угоди №1 покупець зобов`язаний сплатити загальну вартість товару згідно специфікації на таких умовах: 30 % до 15 березня 2020; 70 % до 15 жовтня 2020.

17.03.2020 сторони уклали Додаткову угоду №2 до Договору №041101-ВГ, за якою поставці підлягала кукурудза загальною вартістю 227 499,48 грн, в тому числі ПДВ 37 916,58 грн, еквівалент загальної вартості товару з ПДВ (в доларах США) 9255,47.

Сторони погодили, що для обрахування вартості товару, що поставляється в доларах США за основу буде взято офіційний курс долара США, що діяв станом на 7 лютого 2020 року (п.3 Додаткової угоди №2).

Офіційний курс долару США щодо гривні станом на 07 лютого 2020 року становить 24,58 грн, за 1 долар США (п.4 Додаткової угоди №2).

23.03.2020 насіння кукурудзи загальною вартістю 196000,00 грн було повернуто відповідачем згідно накладної про повернення товару постачальнику №1.

Відповідач за поставлений згідно специфікації №1 товар на загальну суму 227 499,48 грн в строки та порядку передбаченими Додатковою угодою №1 та Додатковою угодою №2 не розрахувався.

Враховуючи, що на момент звернення з позовом до суду доказів погашення заборгованості за отриманий товар в повному обсязі відповідач суду не надав, а тому позивач правомірно звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар в сумі 227499,48 грн.

Відтак вимога позивача про стягнення 227499,48 грн заборгованості за поставлений товар підлягає задоволенню.

Поряд з цим, за порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 14448,59 грн пені за період з 16.03.2020 по 08.02.2021 р.р., 8507,67 грн інфляційних втрат за період з 16.03.2020 по 08.02.2021, 56255,41 грн 50% річних за період з 16.03.2020 по 08.02.2021.

Розглядаючи зазначені вимоги, суд виходить з наступного.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до п.3 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України та ст.230 Господарського кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Згідно ч.1 ст.550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Стаття 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Одним із видів господарських санкцій, які відповідно до статті 217 ГК України можуть застосовуватися у сфері господарювання, є штрафні санкції, що можуть застосовуватися у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня) відповідно до умов договору між сторонами.

Відповідно до 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 8.3. Договору Сторони узгодили, що у випадку порушення термінів або умов оплати товару Покупець зобов`язаний сплатити постачальнику пеню від суми простроченого або неналежно здійсненого платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня за кожний день прострочення, а також проценти на суму прострочення згідно ст.625 Цивільного кодексу України у розмірі 50% річних.

У п.8.4. Договору Сторони домовилися про продовження до 3 (трьох) років строку позовної давності щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання грошових зобов`язань за цим Договором та про те, що стягнення неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання грошових зобов`язань за даним Договором не припиняється строком, визначеним п.6 ст.232 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення пені та 50% річних є правомірними, оскільки відповідають умовам укладеного Договору та чинному законодавству.

Здійснивши обрахунок пені, в межах сум та періодів, визначених позивачем, судом помилок не виявлено, відтак позов у зазначеній частині підлягає задоволенню в сумі, заявленій позивачем, а саме: 14448,59 грн.

Суд, перевіривши розрахунок 50 % річних з урахуванням умов пункту 8.3. Договору, яким встановлено порядок нарахування відсотків річних, дійшов висновків, що здійснені позивачем нарахування не перевищують розрахунок суду, відтак позов у зазначеній частині підлягає задоволенню в сумі, заявленій позивачем, а саме 56255,41грн.

Крім того, судом розглянуто вимогу щодо стягнення з відповідача 8507,67 грн - суми, на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів за період з 16.03.2020 по 08.02.2021, за результатами зроблено наступні висновки.

В пункті 5.5. Договору Сторони домовились визначити грошовий еквівалент зобов`язання щодо оплати Товару в іноземній валюті (в доларах США або Євро - згідно умов специфікацій). Грошовий еквівалент зобов`язання в доларах США або Євро визначається шляхом ділення загальної вартості Товару згідно специфікацій в гривнях на офіційний курс НБУ гривні щодо долара США або Євро на дату укладання (підписання) Сторонами відповідної специфікації. Сума в гривнях, яку Покупець повинен сплатити Постачальнику як оплата вартості Товару, визначається шляхом множення грошового еквівалента вартості Товару в доларах США або Євро на офіційний курс НБУ гривні щодо долара США або Євро на день, що передує дню фактичної оплати, за наступним алгоритмом (формулою):

С2 = С1*К1, де

С2 вартість товару на день оплати (належна до оплати вартість Товару у гривні);

С1 еквівалент вартості товару в доларах США або Євро, що вказаний у специфікації, за якою проводиться розрахунок;

К1 курс гривні до долара США або Євро до гривні на день проведення розрахунків (за офіційним курсом Національного банку України (п. 5.4. Договору).

Положення п. 5.4. застосовуються при збільшення офіційного курсу НБУ долара США або Євро до гривні на один і більше %.

Як встановлено нормами Закону №1282-ХІІ "Про індексацію грошових доходів населення", індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (Рішення ВСУ від 28.03.2012 у справі №6-36736/10).

Тому норми ч.2 ст.625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, яке визначене у гривні.

Офіційний індекс інфляції це знецінення - зниження купівельної спроможності грошової одиниці України - гривні, а не іноземної валюти, тому долар США у борговому зобов`язанні індексації не підлягає (Постанова ВСУ від 27.01.2016 року у справі № 6-771цс15).

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 01.03.2017 року у справі №6-284цс17, у постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.02.2019 року по справі №638/10417/15-ц.

У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Наведений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 01.03.2017 у справі №6-284цс17.

Аналогічні позиції викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.10.2018 року по справі № 905/192/18 (ЄДРСРУ №77149725), у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.07.2018 року по справі №761/1617/15-ц.

Отже, захист майнових інтересів позивача в аспекті ймовірного знецінення грошових коштів забезпечено можливістю стягнення курсової різниці відносно вартості поставленого товару.

Таким чином, враховуючи зміст договірних відносин та правові позиції Верховного Суду інфляційні втрати у даному випадку стягненню не підлягають.

В зв`язку з чим, у задоволенні позову в частині стягнення 8507,67 грн інфляційних втрат суд відмовляє.

Як визначає ст.73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Всупереч наведеним вище нормам та вимогам ухвал суду відповідач не подав до суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів в спростування позовних вимог позивача щодо стягнення боргу, пені, 50% річних в тому рахунку доказів проведення розрахунків (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, квитанції до прибуткових касових ордерів).

За вказаних обставин у своїй сукупності, позов Приватного підприємства "АГРО ДОБРОБУТ" підлягає частковому задоволенню, з урахуванням наведених вище мотивів щодо відмови у стягненні інфляційних втрат.

В силу приписів ст.129 ГПК України витрати на судовий збір підлягають віднесенню на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, ст.ст. 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "А-7Я", (вул.Долинська, буд.9, м.Бершадь, Бершадський, Вінницька обл., 24400; код юридичної особи 42993371) на користь Приватного підприємства "АГРО ДОБРОБУТ" (вул.В`ячеслава Чорновола, буд.41, смтКатеринопіль, Катеринопільський район, Черкаська область, 20500; код юридичної особи 36776501) 227499,48 грн - боргу за поставлений товар; 56255,41 грн - 50% річних; 14448,59 грн пені та 4473,05 грн - витрат зі сплати судового збору.

3. Відмовити у задоволенні позову Приватного підприємства "АГРО ДОБРОБУТ" в частині стягнення 8507,67 грн інфляційних втрат.

4. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу позову в сумі 127,62 грн - залишити за позивачем.

5. Видати наказ після набранням судовим рішенням законної сили.

6. Копію судового рішення направити сторонам рекомендованими листами з повідомленням про вручення поштових відправлень.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Північно - західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Вінницької області.

Повне рішення складено 26 квітня 2021 р.

Суддя Нешик О.С.

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2 - позивачу (вул.В`ячеслава Чорновола, буд. 41, смт Катеринопіль, Катеринопільський район, Черкаська область, 20500);

3 - відповідачу (вул.Долинська, буд.9, м.Бершадь, Бершадський район, Вінницька обл., 24400)