ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"28" квітня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/516/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Д`яченко Т.Г.

при секретарі судового засідання Аганін В.Ю.

розглянувши справу №916/516/21

За позовом: Акціонерного товариства „Південний гірничо-збагачувальний комбінат (50026, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг; )

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „Оміс Груп (65123, м. Одеса, вул. Марсельська, буд. 42; )

Про стягнення 63200,00 грн.

Представники:

від позивача: Чобанюк Т.М., представник на підставі довіреності

від відповідача: не з`явився

Встановив: Акціонерне товариство „Південний гірничо-збагачувальний комбінат звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю „Оміс Груп про стягнення 63200,00 грн.

Позовні вимоги направлено на стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю „Оміс Груп збитків у розмірі 63200,00 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 04.03.2021р. прийнято позовну заяву Акціонерного товариства „Південний гірничо-збагачувальний комбінат та відкрито провадження у справі №916/516/21. Справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на "05" квітня 2021 р. о 10:00. Запропоновано відповідачу підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачеві відзив на позов, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст.165 ГПК України, протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. Встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив із урахуванням вимог ст. 166 ГПК України протягом 10 днів з дня отримання відзиву. Встановлено відповідачу строк для подання заперечень із урахуванням вимог 167 ГПК України, протягом 10 днів з дня отримання відповіді на відзив. Викликано учасників справи у підготовче засідання на 05.04.2021р. о 10:00.

12.03.2021р. за вх.№6879/21 господарський суд одержав заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, згідно з якою представник Акціонерного товариства „Південний гірничо-збагачувальний комбінат просив суд забезпечити проведення судового засідання у справі №916/516/21, яке призначене на "05" квітня 2021 р. о 10:00 в режимі відеоконференції.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 16.03.2021р. заяву представника Акціонерного товариства „Південний гірничо-збагачувальний комбінат від 12.03.2021р. задоволено. Доручено Інгулецькому районному суду Кривого Рогу Дніпропетровської області забезпечити проведення в режимі відеоконференції судового засідання у справі №916/516/21 "05" квітня 2021 р. о 10:00. У судовому засіданні в режимі відеоконференції братиме участь представник позивача Акціонерного товариства „Південний гірничо-збагачувальний комбінат. Зобов`язано Акціонерне товариство „Південний гірничо-збагачувальний комбінат направити уповноваженого представника до для участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 05.04.2021р. відкладено розгляд справи по суті на "28" квітня 2021р. о 13:45. Викликано представників сторін у судове засідання для розгляду справи по суті на "28" квітня 2021 р. о 13:45. Доручено Інгулецькому районному суду Кривого Рогу Дніпропетровської області забезпечити проведення в режимі відеоконференції судового засідання у справі №916/516/21 "28" квітня 2021 р. о 13:45. У судовому засіданні в режимі відеоконференції братиме участь представник позивача Акціонерного товариства „Південний гірничо-збагачувальний комбінат. Зобов`язано Акціонерне товариство „Південний гірничо-збагачувальний комбінат направити уповноваженого представника до для участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Позивач підтримує заявлені позовні вимоги та просить суд їх задовольнити.

Відповідачем відзиву на позовну заяву не надано, відповідач свого права на захист не використав, хоча відповідача було належним чином повідомлено про дату, час та місце проведення засідання суду, шляхом скерування на його адресу ухвал суду, однак кореспонденція суду повернулась без вручення із зазначенням поштовою організацією, що адресат відсутній за вказаною адресою.

У судові засідання відповідач не з`являвся, про поважність причин відсутності суд не повідомив, будь-яких клопотань чи заяв до господарського суду Одеської області від відповідача не надходило.

Згідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Приймаючи до уваги, що судове відправлення скеровувалось судом на адресу реєстрації відповідача, а також відсутність жодних клопотань з боку відповідача про відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача, за наявними в ній матеріалами відповідно до п.9 ст.165 ГПК України.

У судовому засіданні 28.04.2021 року судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено 29.04.2021р.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив.

31.01.2017р. між Публічним акціонерним товариством „Південний гірничо-збагачувальний комбінат (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Пульсар 2005 (постачальник) було укладено Договір поставки №2017/п/ОО/159 (надалі Договір).

18.10.2019р. позачерговими зборами акціонерів Публічного акціонерного товариства „Південний гірничо-збагачувальний комбінат було прийнято рішення про зміну організаційно-правової форми Публічного акціонерного товариства „Південний гірничо-збагачувальний комбінат з публічного акціонерного товариства на приватне акціонерне товариство та змінено найменування на Акціонерне товариство „Південний гірничо-збагачувальний комбінат.

05.08.2020р. було змінено назву відповідача, з Товариства з обмеженою відповідальністю „Пульсар 2005 на Товариство з обмеженою відповідальністю „Оміс Груп.

Відповідно до п.1.1. Договору, постачальник зобов`язується передати у власність покупця товар згідно Додатків - Специфікацій за цінами, що є звичайними, справедливими, ринковими, а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар та сплатити його вартість на умовах, передбачених Договором.

Згідно п.6.1. Договору, зокрема, постачальник зобов`язується надати податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умов відносно реєстрації в порядку визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої особи, та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Також між сторонами було укладено Специфікацію №1 від 31.07.2017р. до Договору поставки №2017/п/ОО/159 від 31.07.2017р., а також додаткові угоди.

Судом з`ясовано, що 24 червня 2019 року постачальником на виконання умов Договору було поставлено покупцю товар, що підтверджується видатковою накладною №РН - 0000011 та рахунком - фактурою №СФ- 0000010 від 24.06.2019 на загальну суму 379200,00 грн. (в т.ч. ПДВ 63 200,00грн.) (а.с. 18. 19).

Позивачем було зазначено суду, що на підставі вищевказаних документів покупець здійснив оплату прийнятого товару, що підтверджується платіжним дорученням №9646671 від 09.07.2019р., отже, покупець виконав зобов`язання за Договором - прийняв товар та оплатив його вартість. (а.с. 21).

30 липня 2019 року Комісія з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних своїм Рішенням про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних за №1240052/39462454 відмовила в реєстрації податкової накладної №1 від 24.06.2019р. на суму в розмірі 379 200,00грн. (в т.ч. ПДВ 63 200,00 грн.

Позивачем було пояснено суду, що відповідно до витягу з Єдиного реєстру податкових накладних за №607533, станом на 12.02.2021р., вищезазначена податкова накладна - не зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до п.п.8.6.1 п. 8.6. Договору, зокрема визначено, що постачальник зобов`язаний відшкодувати збитки в частині не визнаного ПДВ у зв`язку з порушенням порядку виписки (реєстрації) податкової накладної, в разі якщо це призвело до позбавлення Покупця права на податковий кредит.

За ґрунтуванням позивача, на теперішній час внаслідок бездіяльності відповідача, що виражена у нездійсненні заходів щодо порядку реєстрації податкової накладної, неоскарженні в адміністративному та/або у судовому порядку відмови податкового органу в реєстрації податкових накладних - вищезазначена податкова накладна не зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних, що призвело до позбавлення Акціонерного товариства „Південний гірничо-збагачувальний комбінат права на податковий кредит в сумі 63200,00 грн. саме з вини Товариства з обмеженою відповідальністю „Оміс Груп.

Пунктом 9.1 Договору передбачено, що всі суперечки та розбіжності, які можуть виникнути з Договору або у зв`язку з його виконанням, по можливості вирішуються шляхом переговорів уповноважених представників сторін. Досудовий порядок врегулювання спорів, що виникають при проведенні розрахунків за цим Договором або що стосуються умов оплати за даним договором, є обов`язковим. Будь-який спір, неврегульований сторонами, підлягає передачі на розгляд і вирішення до господарського суду згідно з чинним законодавством України (п. 9.2 Договору).

Позивачем було зазначено суду, що на виконання вимог п. 9.1. Договору, з метою досудового урегулювання спору, Акціонерне товариство „Південний гірничо-збагачувальний комбінат зверталось до Товариства з обмеженою відповідальністю „Оміс Груп із претензіями за вих. №52-16/10 від 15.01.2020р. та №52-16/71 від 14.09.2020, в яких вимагало відшкодувати збитки у зв`язку із порушенням Відповідачем свого обов`язку щодо дотримання порядку складання та реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, що призвело до позбавлення Акціонерного товариства „Південний гірничо-збагачувальний комбінат права на податковий кредит, але, як було зазначено позивачем, відповідачем не було надано відповіді за результатами розгляду вказаних претензій, сплату збитків не здійснено.

Позивачем було зазначено суду, що Акціонерне товариство „Південний гірничо-збагачувальний комбінат не має права на віднесення суми податку на додану вартість у розмірі 63200,00грн. до податкового кредиту, у зв`язку з тим, що відповідачем не зареєстровано податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних, що є порушенням вимог Договору, Податкового кодексу України та Порядку. Таким чином, завдано збитків Акціонерному товариству „Південний гірничо-збагачувальний комбінат у сумі 63200,00 грн., які підлягають відшкодуванню з Товариства з обмеженою відповідальністю „Оміс Груп.

Позовні вимоги направлено на стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю „Оміс Груп збитків у розмірі 63200,00 грн.

Суд, розглянувши матеріали справи, вислухавши у судових засіданнях пояснення представника позивача, проаналізувавши норми чинного законодавства, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 2 Закону України „Про судоустрій та статус суддів, суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ст.4 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Відмова від права на звернення до господарського суду є недійсною. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному законом порядку.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

У розумінні зазначених приписів суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Процесуально-правовий зміст захисту права полягає у тому, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. (ст. 4 ГПК України).

Частиною 1 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Приписами статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Положеннями ст. 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Надаючи оцінку доводам позивача та обґрунтуванням позовних вимог, викладеним Акціонерним товариством „Південний гірничо-збагачувальний комбінат в позовній заяві, та направленим, на стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю „Оміс Груп збитків у розмірі 63200,00 грн., суд зазначає наступне.

Статтею 193 Господарського Кодексу України та статтею 526 Цивільного Кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України).

Відповідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно до п. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, правовідносини між Акціонерним товариством „Південний гірничо-збагачувальний комбінат та Товариством з обмеженою відповідальністю „Оміс Груп виникли на підставі укладеного між ними 31.01.2017р. Договору поставки №2017/п/ОО/159.

Судом встановлено, що постачальником на виконання умов Договору було поставлено покупцю товар, що підтверджується видатковою накладною №РН - 0000011 та рахунком - фактурою №СФ- 0000010 від 24.06.2019 на загальну суму 379200,00 грн. (в т.ч. ПДВ 63 200,00грн.) та позивачем, на підставі вищевказаних документів, здійснено оплату прийнятого товару, що підтверджується платіжним дорученням №9646671 від 09.07.2019р.

Судом враховано, що 30 липня 2019 року Комісія з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Рішенням про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних за №1240052/39462454 відмовила в реєстрації податкової накладної №1 від 24.06.2019р. на суму в розмірі 379200,00грн. (в т.ч. ПДВ 63 200,00 грн)., а також враховано пояснення позивача, що відповідно до витягу з Єдиного реєстру податкових накладних за №607533, станом на 12.02.2021р., вищезазначена податкова накладна - не зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до п. 1-3 „Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №1307 від 31.12.2015р., податкову накладну складає особа, яка зареєстрована як платник податку у контролюючому органі та якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість. Податкова накладна та додатки до неї складаються в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи. Усі податкові накладні, у тому числі накладні, особливості заповнення яких викладені в пунктах 9-15 та 19 цього Порядку, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, та за формою, чинною на день такої реєстрації.

Пунктом 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України встановлено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Відповідно до п. 210 ст. 201 Податкового кодексу України встановлено, зокрема, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

Приймаючи до уваги зазначене, а також враховуючи, що право на віднесення суми податку до податкового кредиту у позивача виникає з дати реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних, позивач не має право на віднесення суми податку на додану вартість у розмірі 63200,00 грн. до податкового кредиту, у зв`язку з тим, як з`ясовано судом за час розгляду справи, що відповідачем не було зареєстровано відповідну податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних, в порушення вищенаведених норм діючого законодавства.

Згідно до п. 44.1. ст. 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Згідно до п. 198 ст. 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно до пп. 14.1.181 п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Згідно до п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно до ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Згідно п.6.1. Договору поставки №2017/п/ОО/159 від 31.01.2017р., зокрема, постачальник зобов`язується надати податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умов відносно реєстрації в порядку визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої особи, та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до п.п.8.6.1 п. 8.6. Договору, зокрема визначено, що постачальник зобов`язаний відшкодувати збитки в частині не визнаного ПДВ у зв`язку з порушенням порядку виписки (реєстрації) податкової накладної, в разі якщо це призвело до позбавлення Покупця права на податковий кредит.

З урахуванням зазначеного, відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю „Оміс Груп, в наслідок порушення умов Договору поставки №2017/п/ОО/159 від 31.01.2017р. та положень Податкового кодексу України, зокрема п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, щодо відсутності факту реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних та невжиття заходів щодо запобігання збитками, фактично унеможливив віднесення позивачем спірної суми до податкового кредиту, чим завдав збитків позивачу у розмірі 63200,00 грн.

З огляду на викладене, у цьому випадку є прямий причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю відповідача щодо виконання визначеного законом обов`язку зареєструвати податкову накладну та неможливістю включення сум ПДВ до податкового кредиту позивача, отже, у цьому випадку є прямий причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю відповідача щодо виконання визначеного законом обов`язку належним чином скласти та зареєструвати податкові накладні та неможливістю позивача включити суми ПДВ до податкового кредиту позивача.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.08.2018 у справі №917/877/17, а також в Постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №925/17/18.

Враховуючи наведене у сукупності, внаслідок порушення відповідачем встановленого обов`язку щодо реєстрації податкових накладних, позивач був позбавлений права включити суми ПДВ до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання на суму 63200,00 грн.

В контексті наведеного, суд зазначає про наявність в даному випадку прямого причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю відповідача щодо виконання визначеного Договором та законом обов`язку реєстрації податкових накладних та неможливістю включення сум ПДВ до податкового кредиту позивача, а також, відповідно, зменшення податкового зобов 'язання на зазначену суму, яка фактично є збитками цієї особи. Отже, наявні усі елементи складу господарського правопорушення, внаслідок чого суд вважає позовні вимоги Акціонерного товариства „Південний гірничо-збагачувальний комбінат обгрунтованими та законними.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приписами ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог Акціонерного товариства „Південний гірничо-збагачувальний комбінат в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України

ВИРІШИВ:

1.Позовну заяву Акціонерного товариства „Південний гірничо-збагачувальний комбінат задовольнити повністю.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Оміс Груп (65123, м.Одеса, вул. Марсельська, буд. 42; ) на користь Акціонерного товариства „Південний гірничо-збагачувальний комбінат (50026, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг; ) збитки у розмірі 63200 (шістдесят три тисячі двісті) грн. 00 коп. та втирати по сплаті судового збору у розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп.

Повний текст рішення складено 29 квітня 2021 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Т.Г. Д`яченко