ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12.04.2021 Справа № 905/1784/20

Господарський суд Донецької області у складі судді Бокової Ю.В., при секретарі судового засідання Мальованій О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦТЕХ НАРМЕР" (49006, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вул. Н. Алексєєнко, 74; )

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "КОРМО-ТРАНС-ЛОГІСТИК" (87515, Донецька обл., місто Маріуполь, вулиця Італійська, будинок 35; )

про стягнення заборгованості в розмірі 192 850 грн., пені в розмірі 14 811,03 грн., інфляційних втрат в розмірі 2 185,01 грн., 3% річних в розмірі 3 413,65 грн.,

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

С У Т Ь С П О Р У

Приватне підприємство "Нормер" звернулося до Господарського суду Донецької області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "КОРМО-ТРАНС-ЛОГІСТИК" про стягнення заборгованості в розмірі 192 850 грн, пені в розмірі 14 811,03 грн, інфляційних втрат в розмірі 2 185,01 грн., 3% річних в розмірі 3 413,65 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем грошових зобов`язань за договором №0801-01 від 08.01.2020 з надання послуг гусеничного екскаватора з екіпажем, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 192 850 грн., що стало підставою для нарахування позивачем пені в розмірі 148 11,03 грн., інфляційних втрат в розмірі 2 185,01 грн., 3% річних в розмірі 3 413,65 грн.

Представник позивача під час розгляду даної справи наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У відповіді на відзив (т. 1, а.с.139-141) позивач зазначив, що заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог №866 від 02.11.2020 та №876 від 05.11.2020 вчинені з порушенням вимог ст. 601, 602 Цивільного кодексу України та ст. 203 Господарського кодексу України, а отже не можуть бути враховані під час розгляду справи. Так, ТОВ «КОРМО-ТРАНС-ЛОГІСТИК» пропущено строк позовної давності для вимог про стягнення заборгованості за договором № 270919 від 17.09.2019, який скінчився 05.07.2020. На думку позивача, вимоги не є безспірними, що виключає можливість їх зарахування. Крім того, ПП «НОРМЕР» наголошує на тому, що в нього відсутній борг перед ТОВ «КОРМО-ТРАНС-ЛОГІСТИК» внаслідок застосування до нього оперативно-господарської санкції в межах договору № 270919 від 27.09.2019 на суму 3 153 779,19 грн.

25.11.2020 від позивача надійшла заява, в якій останній просив в порядку ч. 3 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України визнати недійсними правочини, оформлені ТОВ «КОРМО-ТРАНС-ЛОГІСТИК» заявами про зарахування зустрічних однорідних вимог № 866 від 02.11.2020 та № 876 від 05.11.2020.

У додаткових поясненнях по справі (т. 2, а.с. 43) позивач наполягав на тому, що той факт, що ТОВ «КОРМО-ТРАНС-ЛОГІСТИК» зменшило свої позовні вимоги до ПП «Нормер» у межах справи № 904/5496/20 за позовом ТОВ «КОРМО-ТРАНС-ЛОГІСТИК» до ПП «Нормер» про стягнення 1 591 527,14 грн. за договором № 270919 від 27.09.2019, жодним чином не впливає на розгляд справи № 905/1784/20.

Ухвалою суду від 29.03.2021 замінено позивача - приватне підприємство "Нормер" на його правонаступника - товариство з обмеженою відповідальністю "СПЕЦТЕХ НАРМЕР". 08.04.2021 на адресу суду надійшли пояснення по справі, в яких останній повністю підтримує позовні вимоги та заперечує проти зарахування зустрічних однорідних вимог, оскільки на його думку вони не є безспірними, що виключає можливість проведення зарахування. Наведені обставини підтверджуються запереченнями проти зарахування як ПП «Нормер», так і його правонаступником ТОВ «СПЕЦТЕХ НАРМЕР», а також складанням заяв про зарахування вже після порушення провадження у даній справі, та справі № 904/5496/20. Крім того, відсутній борг ПП «Нормер» перед ТОВ «КОРМО-ТРАНС-ЛОГІСТИК» внаслідок застосування ПП «Нормер» до ТОВ «КОРМО-ТРАНС-ЛОГІСТИК» оперативно-господарської санкції в межах договору №270919 від 27.09.2019 на суму 3 153 779,19 грн.

Представник відповідача під час розгляду даної справи заперечував проти задоволення позовних вимог з огляду на те, що між сторонами дійсно буди підписані акти наданих послуг до договору № 0801-01 від 08.01.2020 на загальну суму 192 850,00 грн. Разом із тим, 27.09.2019 між позивачем та відповідачем було укладено договір № 270919 про надання послуг з перевезення, згідно якого ТОВ «КОРМО-ТРАНС-ЛОГІСТИК» надав послуги з перевезення, а ПП «НОРМЕР» зобов`язався вчасно сплачувати отримані транспортні послуги. Загальна вартість наданих послуг за вказаним договором складає 1 902 035,71 грн. ПП «НОРМЕР» було сплачено транспортні послуги лише частково, в сумі 187 123,90 грн. Залишок боргу в сумі 1 714 911,81 грн. залишився несплаченим. У зв`язку цим, 02.11.2020 ТОВ «КОРМО-ТРАНС-ЛОГІСТИК» були зараховані зустрічні однорідні вимоги ПП «НОРМЕР» на суму 192 850,00 грн., про що була складена відповідна заява вих. № 866 та направлена на адресу позивача. Також 05.11.2020 ТОВ «КОРМО-ТРАНС-ЛОГІСТИК» були зараховані зустрічні однорідні вимоги ПП «НОРМЕР» на суму 20 409,69 грн., про що була складена відповідна заява вих. № 876 та направлена на адресу позивача. У зв`язку з викладеним, ТОВ «КОРМО-ТРАНС-ЛОГІСТИК» вважає, що борг, вказаний у позовній заяві ПП «НОРМЕР» по справі № 905/1784/20 погашений, шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, що є підставою для закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору.

У запереченнях на відповідь на відзив (т.1, а.с. 200-205) відповідач наполягав на тому, що вимоги сторін один до другого є безспірними, оскільки підтверджується належними доказами, актами наданих послуг, підписаними сторонами без жодних зауважень та актом звірки взаємних розрахунків. Крім того, ТОВ «КОРМО-ТРАНС-ЛОГІСТИК» не пропущено строк позовної давності щодо стягнення заборгованості за договором № 270919 від 27.09.2019, оскільки він є таким, що перервався, у зв`язку з вчиненням ПП «НОРМЕР» дій, що свідчать про визнання ним боргу, тобто його сплати, що перериває перебіг позовної давності. На думку відповідача, застосування ПП «НОРМЕР» до ТОВ «КОРМО-ТРАНС-ЛОГІСТИК» оперативно-господарських санкцій у вигляді штрафу на суму 3 153 779,19 грн. є протиправним, безпідставним та необґрунтованим, а рішення про виконання ПП «НОРМЕР» своїх грошових зобов`язань перед ТОВ «КОРМО-ТРАНС-ЛОГІСТИК» за договором № 270919 від 27.09.2019 є незаконним.

У поясненнях на заяву про визнання недійсними односторонніх правочинів відповідач просив відмовити у її задоволенні у повному обсязі.

Представник відповідача Копаниця С.М. на підставі ордеру АІ№1052574 25.01.2021 в судове засідання з`явився, наполягав на відмові у задоволенні позовних вимог. В судовому засіданні 12.04.2021 було оголошено перерву до 17.00 год. Після перерви належним чином повідомлені представники сторін в судове засідання не з`явились, у зв`язку з чим суд розглядає справу без їх участі.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов`язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Як зазначено в ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши обставини спору, доводи учасників судового процесу суд, -

В С Т А Н О В И В

08.01.2020 між приватним підприємством "Нормер" (далі - виконавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "КОРМО-ТРАНС-ЛОГІСТИК" (далі -замовник) було укладено договір з надання послуг гусеничного екскаватора VOLVO EC240CNL (стріла 18,5 метрів + ковш) з екіпажем № 0801-01 (далі - договір), відповідно до п.1.1. якого виконавець надає послуги замовнику гусеничним екскаватором VOLVO EC240CNL (стріла 18,5 метрів + ковш 0,8 м. куб. із змінним кутом повороту, гідравлічний), що іменується в подальшому екскаватор, з екіпажем (машиністами), який ним керує та обслуговує його, для використання на об`єкті замовника: зливні канали аглодоменного виробництва ЦВС ПрАТ «МК Азовсталь» м. Маріуполь Донецької області, та надає замовнику послуги по керуванню та технічної експлуатації екскаватора відповідно до умов цього договору, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги.

Згідно п. 3.1. договору вартість послуг виконавця складає 700 (сімсот) грн. 00 коп. з урахуванням ПДВ 20 % за 1 (один) час роботи екскаватора без дизельного пального. Всього за одну зміну, зміна 10 (десять) годин - 7000 (сім тисяч) грн. 00 коп. з урахуванням ПДВ 20 % без дизельного пального.

Вартість послуг виконавця складає 875 (вісімсот сімдесят п`ять) грн. 00 коп. з урахуванням ПДВ 20 % за 1 (один) час роботи екскаватора без дизельного пального. Всього за одну зміну, зміна 8 (вісім) годин - 7000 (сім тисяч) грн. 00 коп. з урахуванням ПДВ 20 % без дизельного пального (п. 3.2. договору).

Відповідно до п. 3.4. договору загальна сума (мінімальне замовлення 30 календарних днів) надання послуг згідно даного договору складає 210 000,00 грн. (двісті десять тисяч грн. 00 коп.), в т.ч. ПДВ без дизельного пального.

Замовник здійсняє оплату послуг шляхом безготівкового переказу грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця протягом 15 календарних днів з дати отримання рахунку виконавця, виставленого на підставі підписаного сторонами акту виконаних робіт (п. 3.7. договору ).

Згідно п. 3.9. договору підставою для повного розрахунку є підписані сторонами акт приймання-передачі наданих послуг та змінні рапорти, які є невід`ємною частиною даного договору.

Змінні рапорти оформлюються та підписуються щоденно - в кінці кожної зміни.

Підписання актів приймання-передачі наданих послуг здійснюється подекадно кожні 10 календарних днів.

Відповідно до п. 3.10 договору зобов`язання замовника з оплати послуг або інших платежів згідно даного договору вважаються виконаними належним чином після зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця.

Послуги вважаються виконаними належним чином після підписання акту наданих послуг замовником (п. 4.1. договору).

Згідно п. 4.2. договору виконавець складає змінні рапорти (які є невід`ємною частиною договору та підписуються представниками замовника за кожну відпрацьовану зміну). Протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати отримання акту виконаних робіт замовник зобов`язаний підписати його та повернути виконавцю, або направити виконавцю мотивовану відмову від їх підписання.

У випадку не підписання замовником у 5-денний строк з дати отримання акту виконаних робіт або не направлення у цей же строк виконавцю мотивованої відмови від їх підписання надані послуги вважаються прийнятими замовником у повному обсязі.

Відповідно до п. 6.2. договору за затримку виконання зобов`язань за даним договором замовник сплачує пеню виконавцю у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який стягується пеня від вартості належних до оплати робіт за кожний день прострочення.

Закінчення строку дії даного договору не призводить до припинення викладеної у даному договорі згоди сторін щодо порядку вирішення спорів (п. 6.3. договору).

Згідно п. 8.2. договору він набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін та діє до 31.12.2020.

Вищезазначений договір підписано представниками сторін без зауважень, підписи скріплені печатками.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору виконавцем було складено наступні змінні рапорти:

- за січень 2020 року - рапорти № 001, №002, №003, №004;

- за лютий 2020 року - рапорти № 016, №018, №019, №020;

- за березень 2020 року - рапорти №021, №023, №024, №025, №026, №027, №030, №031.

На підставі змінних рапортів складені наступні акти надання послуг: № 2 від 03.02.2020 на суму 101 500,00 грн., № 4 від 13.02.2020 на суму 51 450,00 грн., № 14 від 27.03.2020 на суму 39 900,00 грн.

Також на виконання умов договору позивачем було виставлено відповідачу відповідні рахунки на оплату: № 2 від 03.02.2020 на суму 101 500,00 грн., № 7 від 13.02.2020 на суму 51 450,00 грн., № 18 від 27.03.2020 на суму 39 900,00 грн.

Разом із тим, за твердженням позивача, відповідачем не було здійснено оплату за отримані послуги.

Оскільки заборгованість відповідача за договором № 0801-01 від 08.01.2020 залишилась непогашеною, позивач звернувся із даним позовом до суду для захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Оцінюючи правомірність заявлених позовних вимог суд зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, сутність розглядуваного спору полягає у спонуканні відповідача до виконання грошових зобов`язань і застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення нарахованих пені, інфляційних втрат та 3% річних.

Враховуючи статус сторін та характер правовідносин між ними, останні (правовідносини) регулюються насамперед відповідними положеннями Господарського і Цивільного кодексів України та умовами укладеного між ними договору.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України та ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають зокрема з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України.

Як встановлено ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому, приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України відносно обов`язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України та ст.599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вже зазначалося, згідно пункту 3.7. договору замовник здійсняє оплату послуг шляхом безготівкового переказу грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця протягом 15 календарних днів з дати отримання рахунку виконавця, виставленого на підставі підписаного сторонами акту виконаних робіт.

Позивачем на підтвердження наявності заборгованості та неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань надано наступні акти надання послуг: № 2 від 03.02.2020 на суму 101 500,00 грн., № 4 від 13.02.2020 на суму 51 450,00 грн., № 14 від 27.03.2020 на суму 39 900,00 грн., які підписані сторонами без зауважень, а також рахунки на оплату № 2 від 03.02.2020 на суму 101 500,00 грн., № 7 від 13.02.2020 на суму 51 450,00 грн., № 18 від 27.03.2020 на суму 39 900,00 грн.

Сплату заборгованості за вказаними рахунками відповідачем у встановлений договором строк не здійснено.

Відповідно до приписів статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї зі сторін допускається лише у випадках, установлених договором або законом.

Згідно з частиною третьою статті 203 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Аналогічні положення закріплені також у статті 601 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Судом встановлено, що заяви ТОВ "КОРМО-ТРАНС-ЛОГІСТИК" про зарахування зустрічних однорідних вимог вих. № 866 від 02.11.2020 (т. 1, а.с. 91-92) та вих. № 876 від 05.11.2020 (т.1, а.с. 94), які надіслані на адресу ПП «НОРМЕР», за своєю правовою природою є односторонніми правочинами, направленими на припинення взаємних грошових зобов`язань сторін у справі.

Зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань: в одному - одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні - є кредитором у другому). Також можливе часткове зарахування, коли одне зобов`язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов`язання. У такому випадку зобов`язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.

Вимоги, які підлягають зарахуванню, мають відповідати таким умовам (стаття 601 ЦК України):

- бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим);

- бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, наприклад, грошей). При цьому правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Отже допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо);

- строк виконання таких вимог має бути таким, що настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Умова щодо безспірності вимог, які зараховуються, а саме: відсутність спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, не передбачена чинним законодавством, зокрема статтею 203 ГК України, статтею 601 ЦК України, але випливає із тлумачення змісту визначених законом вимог і застосовується судами відповідно до усталеної правової позиції, викладеної у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 910/21652/17, від 11.09.2018 у справі № 910/21648/17, від 11.10.2018 у справі № 910/23246/17, від 15.08.2019 у справі № 910/21683/17, від 11.09.2019 у справі № 910/21566/17, від 25.09.2019 у справі № 910/21645/17, від 01.10.2019 у справі № 910/12968/17, від 05.11.2019 у справі № 914/2326/18.

Поняття безспірності заборгованості та правила її визначення закріплені також у законодавстві про нотаріат та у законодавстві про банкрутство, але ці норми є спеціальними і за загальним правилом не підлягають застосуванню при визначенні заборгованості як безспірної при здійсненні правочину із зарахування зустрічних однорідних вимог.

Втім, сторона, яка заперечує безспірність заборгованості повинна у встановленому законом порядку спростувати належними і допустимими доказами те, що сума заборгованості кожної зі сторін за договором на дату вчинення одностороннього правочину із зарахування зустрічних однорідних вимог є іншою, ніж та, яка зазначена у заяві про зарахування, надати докази часткового чи повного погашення цієї заборгованості, не обмежуючись простою заявою про заперечення проти здійснення зустрічного зарахування.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 22.01.2021 по справі № 910/11116/19, безспірність вимог, які зараховуються, а саме: відсутність між сторонами спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, є важливою умовою для зарахування вимог. Умова безспірності стосується саме вимог, які зараховуються, а не заяви про зарахування, яка є одностороннім правочином і не потребує згоди іншої сторони, якщо інше не встановлено законом або договором.

За дотримання умов, передбачених статтею 601 ЦК України, та відсутності заборон, передбачених статтею 602 ЦК України, незгода однієї сторони із зарахуванням зустрічних однорідних вимог, проведеним за заявою іншої сторони зобов`язання, не є достатньою підставою для визнання одностороннього правочину із зарахування недійсним.

Заява сторони щодо спірності вимог, які були погашені (припинені) зарахуванням, або щодо незгоди з проведеним зарахуванням з інших підстав, має бути аргументована, підтверджена доказами і перевіряється судом, який вирішує спір про визнання недійсним одностороннього правочину із зарахування зустрічних однорідних вимог.

Наявність на момент зарахування іншого спору (спорів) в суді за позовом кредитора до боржника про стягнення суми заборгованості за зобов`язанням не спростовує висновок про безспірність заборгованості цього боржника.

Наявність заперечень однієї сторони щодо зарахування не є перешкодою для зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою іншої сторони, відмова цієї сторони від прийняття заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог і проведення такого зарахування не має юридичного значення.

Судом встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем у розмірі 192 850,00 грн. за договором № 0801-01 від 08.01.2020 підтверджується підписаними представниками сторін без зауважень актами надання послуг: № 2 від 03.02.2020 на суму 101 500,00 грн., № 4 від 13.02.2020 на суму 51 450,00 грн., № 14 від 27.03.2020 на суму 39 900,00 грн.

Заборгованість позивача перед відповідачем у розмірі 1 715 917,81 грн. за договором №270919 від 27.09.2019 підтверджується підписаним представниками сторінам актом звірки взаємних розрахунків станом на 09.01.2020, а також наданими представником відповідача актами надання послуг: № 936 від 21.10.2019 на суму 30 295,02 грн, № 992 від 04.11.2019 на суму 355 828,88 грн, № 1029 від 12.11.2019 на суму 455 132,84 грн, № 1064 від 22.11.2019 на суму 464 142,84 грн, № 1077 від 22.11.2019 на суму 41 744,74 грн, № 1091 від 02.12.2019 на суму 9 750,00 грн, № 1093 від 02.12.2019 на суму 154 987,19 грн, № 1130 від 11.12.2019 на суму 301 937,58 грн, № 1151 від 13.12.2019 на суму 19 500,00 грн, № 1165 від 20.12.2019 на суму 68 716,62 грн., та платіжними дорученнями № 2828 від 02.12.2019 на суму 30 295,02 грн, № 2829 від 02.12.20219 на суму 155 828,88 грн, № 3202 від 28.05.2020 на суму 1 000,00 грн.

В даному випадку, як встановлено судом, вимоги про стягнення суми основного боргу за вищезазначеними договорами є однорідними за своєю юридичною природою та матеріальним змістом. Також між сторонами немає спору відносно характеру зобов`язання, його змісту, умов виконання, що підтверджується підписаними без зауважень актами наданих послуг.

Під час розгляду даної справи від позивача надійшла заява про визнання недійсними правочинів, оформлених ТОВ «КОРМО-ТРАНС-ЛОГІСТИК» заявами про зарахування зустрічних однорідних вимог №866 від 02.11.2020 та № 876 від 05.11.2020 в порядку ч. 3 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21.06.2018 по справі № 917/1862/16, заява однієї сторони про зарахування зустрічної однорідної вимоги є одностороннім правочином, який має наслідком припинення зобов`язань. Якщо друга сторона вважає, що заява першої сторони є нікчемним правочином, а відтак не припиняє зобов`язання (наприклад, за відсутністю зобов`язання другої сторони або в разі недопустимості зарахування зустрічних вимог згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 203 Господарського кодексу України, статтею 602 Цивільного кодексу України), то друга сторона вправі звернутися до суду з позовом про примусове виконання зобов`язання першою стороною в натурі або про застосування інших способів захисту, встановлених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України ухвалюючи рішення у справі, суд за заявою позивача, поданою до закінчення підготовчого провадження, може визнати недійсним повністю чи у певній частині пов`язаний з предметом спору правочин, який суперечить закону, якщо позивач доведе, що він не міг включити відповідну вимогу до позовної заяви із незалежних від нього причин.

Дослідивши надану позивачем заяву про визнання недійсними правочинів, оформлених ТОВ «КОРМО-ТРАНС-ЛОГІСТИК» заявами про зарахування зустрічних однорідних вимог №866 від 02.11.2020 та № 876 від 05.11.2020 суд дійшов висновку, що заявником не доведено жодними належними та допустимими доказами пропущення ТОВ «КОРМО-ТРАНС-ЛОГІСТИК» строку позовної давності для здійснення заліку зустрічних однорідних вимог у вигляді штрафних санкцій, нарахованих за несвоєчасне виконання ПП «Нормер» грошових зобов`язань за договором № 270919 від 27.09.2019. Також позивачем не надано жодних доказів на підтвердження відсутності заборгованості перед ТОВ «КОРМО-ТРАНС-ЛОГІСТИК» за договором № 270919 від 27.09.2019, зокрема, через застосування до ТОВ «КОРМО-ТРАНС-ЛОГІСТИК» оперативно-господарських санкцій у вигляді штрафу на суму 3 153 779,19 грн. за вказаним договором.

У зв`язку з викладеним суд відмовляє у задоволенні заяви позивача про визнання недійсними правочинів, оформлених ТОВ «КОРМО-ТРАНС-ЛОГІСТИК» заявами про зарахування зустрічних однорідних вимог №866 від 02.11.2020 та № 876 від 05.11.2020.

Суд відхиляє доводи позивача щодо відсутності підстав для зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі заяви ТОВ «КОРМО-ТРАНС-ЛОГІСТИК» про зарахування зустрічних однорідних вимог №866 від 02.11.2020, з огляду на застосування ПП «НОРМЕР» до ТОВ «КОРМО-ТРАНС-ЛОГІСТИК» оперативно-господарських санкцій у вигляді штрафу на суму 3 153 779,19 грн. за договором № 270919 від 27.09.2019, оскільки правомірність такого зарахування не є предметом спору у цій справі та може бути предметом окремого судового провадження за ініціативою однієї із сторін.

Суд також відхиляє доводи позивача щодо відсутності безспірності вимог з огляду на розгляд Господарським судом Дніпропетровської області справи № 904/5496/20 за позовом ТОВ «КОРМО-ТРАНС-ЛОГІСТИК» до ПП «НОРМЕР» про стягнення заборгованості за договором № 270919 від 27.09.2019, а заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог зроблені вже після відкриття провадження в обох справах (905/1784/20 та № 905/5496/20), оскільки інформація про наявність у суді іншого позову стягувача до боржника чи боржника до стягувача сама по собі не є доказом недотримання умови щодо безспірності заборгованості.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18).

Враховуючи те, що ТОВ «КОРМО-ТРАНС-ЛОГІСТИК» доведено належними та допустимими доказами факт припинення зобов`язання за договором №0801-01 від 08.01.2020 в частині сплати основної заборгованості шляхом зарахуванням зустрічних однорідних вимог за договором № 270919 від 27.09.2019 на підставі відповідної заяви №866 від 02.11.2020, тобто після відкриття провадження у справі № 905/1784/20 (15.10.2020), суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження в частині стягнення основного боргу в сумі 192 850,00 грн. у зв`язку з відсутністю предмету спору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши надану відповідачем заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог № 876 від 05.11.2020 (т. 1, а.с. 94), суд дійшов висновку, що остання за своїм змістом суперечить вимогам чинного законодавства України. Як вбачається зі змісту вказаної заяви, ТОВ «КОРМО-ТРАНС-ЛОГІСТИК» здійснило залік нарахованих ПП «Нормер» на підставі договору № 0801-01 від 08.01.2020 пені в розмірі 148 11,03 грн., інфляційних втрат в розмірі 2 185,01 грн. та 3% річних в розмірі 3 413,65 грн. в рахунок погашення нарахованих ТОВ «КОРМО-ТРАНС-ЛОГІСТИК» інфляційних втрат в сумі 34 495,76 грн. та 3 % річних в сумі 31 037,74 грн. за неналежне виконання ПП «Нормер» зобов`язань за договором № 270919 від 27.09.2019.

Як вже зазначалося, безспірність вимог, які зараховуються, а саме: відсутність між сторонами спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, є важливою умовою для зарахування вимог. Умова безспірності стосується саме вимог, які зараховуються, а не заяви про зарахування, яка є одностороннім правочином і не потребує згоди іншої сторони, якщо інше не встановлено законом або договором.

За висновками суду, нараховані пеня, інфляційні втрати та 3 % річних, які за своєю правовою природою є відповідальністю за неналежне виконання боржником грошових зобов`язань за договором, не є безспірними вимогами незалежно від визнання боржником суми основного зобов`язання, та потребують детального дослідження умов кожного договору. Так, для визначення правомірності зарахування в якості зустрічних однорідних вимог нарахованих ТОВ «КОРМО-ТРАНС-ЛОГІСТИК» на підставі договору № 270919 від 27.09.2019 за неналежне виконання ПП «Нормер» зобов`язань щодо своєчасної оплати отриманих послуг пені, інфляційних втрат та 3% річних в рахунок погашення нарахованих ПП «Нормер» на підставі договору № 0801-01 від 08.01.2020 за неналежне виконання ТОВ «КОРМО-ТРАНС-ЛОГІСТИК» зобов`язань щодо своєчасної оплати отриманих послуг пені, інфляційних втрат та 3% річних, суд повинен надати оцінку умовам договору № 270919 від 27.09.2019. Між тим, договір № 270919 від 27.09.2019 не є предметом розгляду даної справи № 905/1784/20, та досліджувався Господарським судом Дніпропетровської області під час розгляду справи №904/5496/20 під час ухвалення рішення від 21.01.2021, яке на момент ухвалення рішення у даній справі не набрало законної сили. Крім того, за змістом ст. 601 Цивільного кодексу України та ст. 203 Господарського кодексу України зарахуванням зустрічних однорідних вимог припиняється зобов`язання, строк якого настав. Між тим, пеня, 3 % річних та інфляційні втрати є передбаченими чинним законодавством заходами відповідальності за неналежне виконання боржником своїх грошових зобов`язань, що зумовлює неможливість їх припинення шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

У зв`язку з викладеним, суд не приймає надану відповідачем заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог № 876 від 05.11.2020 в якості належного доказу відсутності у відповідача заборгованості перед ПП «Нормер» зі сплати пені в розмірі 148 11,03 грн., інфляційних втрат в розмірі 2 185,01 грн., 3% річних в розмірі 3 413,65 грн., нарахованих за несвоєчасну оплату ТОВ «КОРМО-ТРАНС-ЛОГІСТИК» заборгованості за отримані послуги за договором № 0801-01 від 08.01.2020.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.03.2021 між приватним підприємством «Нормер» (далі - первісний кредитор) та товариством з обмеженою відповідальністю "СПЕЦТЕХ НАРМЕР" (далі - новий кредитор) було укладено договір відступлення права вимоги № 2 (далі - договір 2), відповідно до п. 1.1. якого первісний кредитор передає належні йому права вимоги новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права вимоги (далі - вимога) і зобов`язується їх оплатити.

Згідно п. 1.4. договору 2 з дати набрання чинності цим договором до нового кредитора переходять всі права, які існували та існують на дату укладання цього договору у первісного кредитора до боржника та відбувається заміна кредитора у зобов`язанні: первісний кредитор повністю вибуває із зобов`язання, в якому його заміщає новий кредитор.

Обсяг прав вимоги, набутий новим кредитором, та умови виконання перед ним зобов`язань боржником є тотожнім тому, що існував у боржника перед первісним кредитором (п. 1.5. договору 2).

Відповідно до п. 2.3. договору 2 первісний кредитор передає права вимоги, що належать йому і виникли в ході виконання договору № 0801-01 по наданню послуг гусеничного екскаватора VOLVO EC240CNL (стріла 18,5 метрів+ ковш) з екіпажем від 08.01.2020, укладеного між первісним кредитором та боржником, а новий кредитор приймає вимоги та замінює первісного кредитора у зобов`язанні.

Згідно п. 2.4. договору 2 загальний розмір права вимоги визначений первісним кредитором станом на 15 березня 2021 року, складає - 216 458,59 гривень (двісті шістнадцять тисяч чотириста п`ятдесят вісім гривень 59 копійок), в тому числі:

2.4.1. 192 850,00 гривень (сто дев`яносто дві тисячі вісімсот п`ятдесят гривень 00 копійок) - заборгованість за надані послуги за договором № 0801-01 по наданню послуг гусеничного екскаватора VOLVO EC240CNL (стріла 18,5 метрів+ ковш) з екіпажем від 08.01.2020;

2.4.2. 14 811,03 гривень (чотирнадцять тисяч вісімсот одинадцять гривень 03 копійки) - пеня за період з 19 лютого 2020 по 05 жовтня 2020 року включно;

2.4.3. 3 413,65 гривень (три тисячі чотириста тринадцять гривень 65 копійок) - 3 % річних за період з 19 лютого 2020 по 05 жовтня 2020 року включно;

2.4.4. 2185,01 гривень (дві тисячі сто вісімдесят п`ять гривень 01 копійка) - інфляційні втрати з березня 2020 по серпень 2020 року включно;

2.4.5. 3198,90 гривень (три тисячі сто дев`яносто вісім гривень 90 копійок) - судовий збір, сплачений первісним кредитором за подання позову до Господарського суду Донецької області до боржника із вимогами про стягнення заборгованості за надані послуги за договором № 0801-01 по наданню послуг гусеничного екскаватора VOLVO EC240CNL (стріла 18,5 метрів+ ковш) з екіпажем від 08.01.2020р., а також пені, 3% річних та втрат від інфляції (справа № 905/1784/20).

Відповідно до п. 2.9. договору первісний кредитор передає новому кредитору оригінали всіх документів, що мають будь-яке відношення до вимоги. Документи передається шляхом складання акту приймання-передавання вимоги та документів, підписання якого відбувається відразу після цього договору.

Згідно п. 3.1. договору за відступлене право вимоги новий кредитор оплачує первісному кредитору 215 458,59 гривень (двісті шістнадцять тисяч чотириста п`ятдесят вісім гривень 59 копійок).

Перерахування грошових кошті відбувається в безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок первісного кредитора у порядку протягом 10 (десяти) календарних днів з дати отримання новим кредитором грошових коштів від боржника (п. 3.2. договору).

Відповідно до п. 4.6. договору він набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Вищезазначений договір підписаний представниками сторін без зауважень, підписи скріплені печатками.

В матеріалах справи наявний акт приймання-передачі документів до договору відступлення права вимоги №2 від 15.03.2021, підписаний представниками ПП «Нормер» та ТОВ «СПЕЦТЕХ НАРМЕР» та скріплений печатками (т. 2, а.с. 65).

Також в матеріалах справи наявна копія повідомлення про заміну кредитора у зобов`язанні ТОВ «СПЕЦТЕХ НАРМЕР» з доказами його направлення відповідачу (т.2, а.с. а.с.63), яким повідомлено останнього про відступлення йому права вимоги по основному боргу за договором № 0801-01 по наданню послуг гусеничного екскаватора VOLVO EC240CNL (стріла 18,5 метрів+ ковш) з екіпажем від 08.01.2020 у розмірі 192 850,00 грн. та права вимоги всіх пов`язаних із зобов`язанням платежів за весь час існування зобов`язання - інфляційних втрат, трьох відсотків річних, пені, а також судового збору, сплаченого за подання позовної заяви про їх стягнення по справі № 905/1784/20), та зазначено про необхідність сплати заборгованості новому кредитору.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений, зокрема, у разі передачі ним своїх прав іншій особі за правовими діями (цесія).

Згідно ст.514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно ст. 599 Цивільного Кодексу України зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином.

Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

Враховуючи вище викладене, суд вважає доведеним факт зміни кредитора за договором № 0801-01 по наданню послуг гусеничного екскаватора VOLVO EC240CNL (стріла 18,5 метрів+ ковш) з екіпажем від 08.01.2020 з ПП «Нормер» на ТОВ "СПЕЦТЕХ НАРМЕР ", та, відповідно, приймає рішення щодо правомірності стягнення з відповідача на користь ТОВ "СПЕЦТЕХ НАРМЕР " заявлених до стягнення сум по справі № 905/1784/20.

Згідно до ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Позивачем нараховано пеню в сумі 14 811,03 грн. за загальний період з 19.02.2020 по 05.10.2020.

Як вже зазначалося, згідно п. 6.2. договору за затримку виконання зобов`язань за даним договором замовник сплачує пеню виконавцю у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який стягується пеня від вартості належних до оплати робіт за кожний день прострочення.

Перевіривши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" розрахунок пені за визначений позивачем період, господарський суд дійшов висновку, що останній є арифметично та методологічно вірним, у зв`язку з чим задовольняє позовні вимоги в цій частині у повному обсязі.

За змістом ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання та на вимогу кредитора має сплатити суму боргу.

Позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України за загальний період з 19.02.2020 по 05.10.2020 нараховано 3 % річних в сумі 3 413,65 грн. та інфляційні втрати за загальний період з березня 2020 по серпень 2020 в сумі 2 185,01 грн.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вказана стаття визначає відповідальність за порушення грошового зобов`язання та її приписи підлягають застосуванню у випадку прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов`язання виникають нові додаткові зобов`язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру. Відповідно такі додаткові зобов`язання є заходами відповідальності за порушення основного зобов`язання, у тому числі, коли має місце прострочення виконання основного зобов`язання.

3% річних за своїми ознаками є платою за користування чужими коштами в цей період прострочки виконання відповідачем його договірного зобов`язання, і за своєю правовою природою є самостійним способами захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов`язань.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду України від 24.01.2018 по справі № 910/24266/16, відповідно до якої вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права і інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. До вимог про стягнення сум процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність (стаття 257 названого Кодексу).

Тобто, всі вищевказані приписи застосовуються у разі наявності прострочення грошового зобов`язання боржника перед кредитором за невиконання (неналежне виконання) умов відповідного договору.

Перевіривши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" розрахунок 3% річних за визначений позивачем період, господарський суд дійшов висновку, що останній є арифметично та методологічно вірним, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення 3% річних в сумі 3 413,65 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат за визначений позивачем період, господарський суд дійшов висновку, що останній є методологічно та арифметично невірним, оскільки зважаючи на порядок формування індексу інфляції (впродовж усього календарного місяця та за цілий місяць) період нарахування має визначатися цілими місяцями, починаючи з місяця, наступного за місяцем у якому мав бути здійснений платіж.

Згідно здійсненого судом за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" перерахунку інфляційні втрати, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, складають 1 866,77 грн. за загальний період з квітня 2020 по серпень 2020.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно приписів ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судовий збір відповідно ст. 123, 129 Господарського процесуального кодексу України стягується пропорційно заявлених до стягнення вимог.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 42, 46, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 231, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦТЕХ НАРМЕР" до товариства з обмеженою відповідальністю "КОРМО-ТРАНС-ЛОГІСТИК" про стягнення заборгованості в розмірі 192 850 грн., пені в розмірі 14 811,03 грн., інфляційних втрат в розмірі 2 185,01 грн., 3% річних в розмірі 3 413,65 грн., задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "КОРМО-ТРАНС-ЛОГІСТИК" (87515, Донецька обл., місто Маріуполь, вулиця Італійська, будинок 35; ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦТЕХ НАРМЕР" (49006, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вул. Н. Алексєєнко, 74; ) 3% річних в сумі 3 413,65 грн., інфляційні втрати в сумі 1 866,77 грн., пеню в сумі 14 811,03 грн., судовий збір в сумі 3194,13 грн.

Закрити провадження в частині стягнення основної заборгованості в сумі 192 850,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

У судовому засіданні 12.04.2021 проголошено та підписано вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 22.04.2021.

Повідомити учасників справи про можливість ознайомитись з електронною копією судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень за його веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя Ю.В. Бокова