ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" квітня 2021 р. Справа №909/390/20

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Бонк Т.Б.

Суддів Бойко С.М.

Якімець Г.Г.

секретар судового засідання Борщ І.О.,

за участю представників сторін:

позивача: Сазонова В.В., адвоката Треф`янчина А.М.,

відповідача: адвоката Святненка С.В., Дейнеги В.Р.

третьої особи: адвоката Треф`янчина А.М., Швеця В.І. (директора),

розглянувши апеляційну скаргу Переріслянської сільської ради об`єднаної територіальної громади Надвірнянського району Івано-Франківської області від 31.08.2020 №754/03-26 (вх. № апеляційного суду 01-05/2388/20 від 02.09.2020)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 03 серпня 2020 року (суддя Фанда О.М., повний текст рішення складено 12.08.2020, м. Івано-Франківськ)

у справі №909/390/20

за позовом ОСОБА_1 , м. Івано-Франківськ

до відповідача Переріслянської сільської ради об`єднаної територіальної громади Надвірнянського району Івано-Франківської області, с. Перерісль, Надвірнянського району, Івано-Франківської області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційні технології безпеки", м. Івано-Франківськ

про стягнення майнової шкоди у вигляді упущеної вигоди в сумі 2 261 374,00 грн.

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст вимог позовної заяви і рішення суду першої інстанції:

У травні 2020року ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Переріслянської сільської ради про стягнення 2 261 374,00 грн майнової шкоди у вигляді упущеної вигоди.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач є власником авторських прав на охоронну систему «Аресконт» на підставі патенту на корисну модель № НОМЕР_1 від 10.08.2017, виданого ДП «Український інститут інтелектуальної власності», та свідоцтва про реєстрацію авторського права на науковий твір «Проект ОСОБА_1 » №71159 від 27.03.2017.

Як власник патенту позивач уклав з Переріслянською сільською радою, Фітівським ЗДО «Сонечко», Гаврилівським ЗДО «Незабудка», Переріслянським ЗДО «Золота рибка» ліцензійні договори, на підставі яких у приміщеннях зазначених юридичних осіб встановлені охоронні системи «Аресконт» строком до 31.12.2028. Згідно з умовами ліцензійного договору використання запатентованої охоронної системи «Аресконт» здійснюється за умови, коли послуги охорони надаються організацією, яка має відповідний дозвіл (ліцензійний договір), укладений між такою організацією та винахідником. Позивач вказує, що дозвіл на використання охоронної системи «Аресконт» має ТОВ "Інвестиційні технології безпеки" на підставі укладеного з ним договору на використання корисної моделі №29/05 від 29.05.2019, відповідно до якого ТОВ "Інвестиційні технології безпеки" як ліцензований позивачем суб`єкт сплачує позивачу як винахіднику винагороду в сумі 50 000,00 грн щорічно за кожну встановлену охоронну систему. Однак, в порушення умов ліцензійних договорів та авторських прав позивача на винахід, відповідач та підпорядковані йому навчальні заклади неправомірно використовують охоронну систему «Аресконт» без укладеного з організацією, що має відповідний дозвіл (ліцензійний договір), договору, чим завдають позивачу збитки у вигляді упущеної вигоди в сумі 2 261 374,00 грн, розрахунок яких здійснений за період з 2020 по 2028роки на підставі експертного висновку №01/02/20 від 28.04.2020.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 03.08.2020 у справі №909/390/20 позов задоволено. Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 2 261 374,00грн майнової шкоди у вигляді упущеної вигоди, 30 000,00грн витрат по проведенню експертизи у сфері інтелектуальної власності. Присуджено до стягнення з відповідача в дохід Державного бюджету України 33 920,61грн судового збору.

При прийнятті рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст.ст. 424, 495 ЦК України, ст. 15 ЗУ «Про авторське право і суміжні права» виключно автор має право на використання твору та дозволяти чи забороняти його використання іншим особам. Встановивши, що в порушення умов ліцензійних договорів відповідач та підпорядковані йому навчальні заклади автономно використовують запатентовану позивачем охоронну систему «Аресконт» без укладеного з ліцензованим суб`єктом договору, суд вказав, що такі умисні дії відповідача призвели до спричинення позивачу як автору майнової шкоди у вигляді упущеної вигоди. Пославшись на наданий позивачем експертний висновок №01/02/20 від 28.04.2020, складений за результатами експертизи об`єктів інтелектуальної власності, згідно з яким розмір завданої позивачу як правовласнику корисної моделі шкоди становить 2 261 374,00 грн, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача 2 261 374,00грн майнової шкоди у вигляді упущеної вигоди.

Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи:

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі скаржник вказує, зокрема, що укладеним з позивачем ліцензійним договором від 31.12.2018 не передбачено для чого будуть використовуватись не виключні права інтелектуальної власності. Зазначає, що позивач не довів використання відповідачем ліцензійних прав на патент №118627, оскільки жодним документом не підтверджено встановлення на об`єктах відповідача охоронної системи «Аресконт» (з умов укладених ТОВ «Інвестиційні технології безпеки» та Переріслянською сільською радою договорів про надання послуг охорони та відеоспостереження №75 від 19.02.2019, купівлі-продажу охоронного обладнання з відстрочкою платежу №195 від 26.09.2019 не вбачається, що на об`єктах відповідача встановлено запатентовану позивачем охоронну систему «Аресконт»). Вказує, що Фітівський ЗДО «Сонечко», Гаврилівський ЗДО «Незабудка», Переріслянський ЗДО «Золота рибка» є самостійними юридичними особами, які несуть відповідальність за взяті на себе зобов`язання. Вказує, що пред`являючи вимогу про відшкодування неодержаних доходів, позивач зобов`язаний був довести, що він міг і повинен був отримати такі доходи і що тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною причиною, що унеможливила їх отримання, разом з тим, позивач не надав належних та допустимих доказів наявності вини відповідача та понесених внаслідок неналежного виконання відповідачем договірних зобов`язань збитків на суму 2 261 374,00грн. У зв`язку з чим скаржник вважає, що позивач не довів причинно наслідкового зв`язку між протиправними діями відповідача та нібито понесеними збитками саме внаслідок неналежного виконання відповідачем договірних зобов`язань.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує доводи апеляційної скарги та просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Вказує, зокрема, що використання у підпорядкованих відповідачу закладах освіти охоронної системи позивача підтверджується висновком судового експерта №01/2/20 від 28.04.2020, змістом укладених з ТОВ «Інвестиційні технології безпеки» договорів про надання послуг охорони та відеоспостереження, у вступній частині яких при визначенні поняття «охоронна система» міститься посилання на патент №118627 від 10.08.2017, та протоколами огляду приміщень Фітівського ЗДО «Сонечко», Гаврилівського ЗДО «Незабудка» та Переріслянського ЗДО «Золота рибка» в кримінальному провадженні №0000002. Посилаючись на п. 2 ч.1 ст. 89 Бюджетного кодексу України, позивач вказує, що відповідач є головним розпорядником коштів для потреб закладів освіти, які перебувають у власності територіальної громади. Зазначає, що факт понесення ним збитків у вигляді упущеної вигоди підтверджується умовами укладеного з ТОВ «Інвестиційні технології безпеки» договору про надання дозволу на використання патенту №118627, згідно з якими товариство взяло на себе зобов`язання сплачувати винахіднику винагороду за кожну встановлену у відповідача та підпорядкованих йому закладах освіти охоронну систему. Як на наявність причинно-наслідкового зв`язку з між протиправними діяннями відповідача та завданою шкодою позивач посилається на листи відповідача від 24.12.2019 та від 20.01.2020, в яких останній визнає право позивача як автора на охоронну систему, однак відмовляється укласти договори охорони приміщень у зв`язку з відсутністю бюджетних асигнувань та викупом обладнання.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 07.09.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача.

Подальший рух справи викладено в ухвалах апеляційного суду.

Ухвалою від 01.12.2020 апеляційний суд залишив без розгляду подане позивачем клопотання про долучення доказів (вх. суду від 30.11.2020)та витребував у позивача помісячний розрахунок заявленої до стягнення майнової шкоди.

31.12.2020 від позивача надійшов помісячний розрахунок заявленої до стягнення майнової шкоди.

Ухвалою від 23.02.2021 залучено до участі у справі ТОВ "Інвестиційні технології безпеки" як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні ОСОБА_1 .

ТОВ "Інвестиційні технології безпеки" у поданих суду письмових поясненнях просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

Вказує, зокрема, що внаслідок несвоєчасної оплати відповідачем послуг охорони ТОВ «Інвестиційні технології безпеки» змушене було продати відповідачу обладнання охоронної системи та укласти нові договори охорони терміном до 31.12.2019. Зазначає, що товариство не здійснювало демонтажу охоронного обладнання і воно в подальшому використовувалось апелянтом, що підтверджується відомостями з пульта охорони. Вважає, що перехід встановленого та під`єднаного до пульта охорони обладнання запатентованої охоронної системи у власність Переріслянської сільської ради ОТГ не припиняє дію ліцензійних договорів та не дає юридичних підстав відповідачу використовувати вищевказане обладнання з порушенням ліцензійних договорів, укладених з винахідником.

16.03.2021 від позивача надійшло клопотання про долучення додаткових доказів, в якому він просить долучити до матеріалів даної справи копію висновку експертизи об`єктів інтелектуальної власності №01/02/21 від 23.02.2021, підготовленого для використання в судочинстві по кримінальному провадженні №0000002.

Позивач вказує, що вказаний доказ він отримав лише 10.03.2021, тому він не міг подати його до суду раніше, оскільки він складений 23.02.2021.

23.03.2021 від відповідача надійшло заперечення на клопотання про долучення додаткових доказів, в якому просить відмовити у задоволенні такого клопотання, посилаючись на те, що докази в кримінальному провадженні мають статус письмових доказів та не можуть вважатись висновками експертів в розумінні ГПК України.

Ухвалою від 25.03.2021 розгляд справи призначено на 20.04.2021.

19.04.2021 від скаржника надійшло клопотання про закриття провадження у справі, в якому він просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та закрити провадження у справі №909/390/20 у зв`язку з тим, що дана справа не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, натомість підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

У судовому засіданні 20.04.2021 представники скаржника підтримали доводи апеляційної скарги та надали усні пояснення. Разом з тим, підтримали клопотання про закриття провадження та додатково зазначили, що підпис в.о. сільського голови Переріслянської сільської ради Гук Л.Г. на укладеному з позивачем ліцензійному договорі №05-ОТГ від 31.12.2018 не відповідає дійсному підпису ОСОБА_2 , а також, що в провадженні Господарського суду Львівської області перебуває справа №914/959/20, в межах якої заявлені вимоги про визнання повністю недійсним патенту України № 118627 на корисну модель ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим вказали про наявність підстав для зупинення провадження у даній справі.

Представники позивача та третьої особи заперечили доводи апеляційної скарги та просили залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Розглянувши подане скаржником клопотання про закриття провадження та заявлене усно в судовому засіданні клопотання про зупинення провадження, колегія суддів дійшла висновку про залишення таких клопотань без розгляду, оскільки вони заявлені апелянтом поза межами встановлених ст. 266 ГПК України процесуальних строків для доповнення чи зміни доводів та вимог апеляційної скарги. Крім того, скаржник не подав доказів надіслання клопотання про закриття провадження у справі іншим учасникам справи, а присутній в судовому засіданні представник апелянта підтвердив, що таке клопотання іншим учасникам справи не надсилалось.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, апеляційний господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги відповідача та про закриття провадження у даній справі з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предмет спору у даній справі стосується захисту прав інтелектуальної власності, зокрема, порушення прав позивача як власника патенту на корисну модель № НОМЕР_1 від 10.08.2017, виданого ДП «Український інститут інтелектуальної власності», та свідоцтва про реєстрацію авторського права на науковий твір «Проект ОСОБА_1 » №71159 від 27.03.2017.

Частиною 2 ст. 20 ГПК України визначено повноваження Вищого суду з питань інтелектуальної власності при розгляді справ щодо прав інтелектуальної власності. Зокрема, відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 20 ГПК України Вищий суд з питань інтелектуальної власності розглядає справи у спорах щодо прав автора та суміжних прав, в тому числі спорах щодо колективного управління майновими правами автора та суміжними правами.

У пункті 1 Розділу Х «Прикінцеві положення» зазначено, що частина четверта статті 3, частини перша та друга статті 20 (в частині визначення юрисдикції Вищого суду з питань інтелектуальної власності), частина третя статті 24, частина третя статті 25, частина дев`ята статті 31, частина друга статті 33, частина третя статті 253, частина перша статті 320 цього Кодексу (в частині права на подання заяви про перегляд судового рішення Вищого суду з питань інтелектуальної власності) вводяться в дію з дня, наступного за днем опублікування Головою Вищого суду з питань інтелектуальної власності у газеті "Голос України" повідомлення про початок роботи Вищого суду з питань інтелектуальної власності.

Водночас, станом на день звернення позивача з позовом у даній справі Вищий суд з питань інтелектуальної власності не розпочав свою роботу.

Пунктом 16 розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України встановлено, що до початку роботи Вищого суду з питань інтелектуальної власності справи щодо прав інтелектуальної власності розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, судами відповідно до правил юрисдикції (підвідомчості, підсудності), які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ст. 1 ГПК України в редакції, що діяла до 15.12.2017, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб`єктами підприємницької діяльності.

Статтею 12 ГПК України (в редакції, що діяла до 15.12.2017) закріплено, що господарським судам підвідомчі: 1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім: спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів; 2) справи про банкрутство; 3) справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції; 4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов`язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, правами та обов`язками учасників (засновників, акціонерів, членів) такої особи, крім трудових спорів; 41) справи у спорах між господарським товариством та його посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, завданих такою посадовою особою господарському товариству її діями (бездіяльністю); 5) справи у спорах щодо обліку прав на цінні папери; 6) справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб`єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів; 7) справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов`язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України; 8) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до порушення справи про банкрутство; 9) справи у спорах, підвідомчих господарським судам, щодо порушення прав інтелектуальної власності з використанням мережі Інтернет. Підвідомчий господарським судам спір може бути передано сторонами на вирішення третейського суду, крім спорів про визнання недійсними актів, а також спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов`язаних із задоволенням державних потреб, спорів, передбачених пунктом 4 частини першої цієї статті, та інших спорів, передбачених законом. Рішення третейського суду може бути оскаржено в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Таким чином, за загальним правилом, господарським судам підсудні (підвідомчі) справи за позовами юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Водночас, фізичні особи, що не є суб`єктами підприємницької діяльності, можуть виступати позивачами в господарських судах у випадках, передбачених законодавчими актами України.

У пункті 3.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 №10 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» зазначено, що господарський спір підвідомчий господарському суду, за наявності, зокрема, таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Господарським судам підвідомчі справи у спорах, пов`язаних з використанням у господарському обороті об`єктів інтелектуальної власності, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 1 Господарського процесуального кодексу України (п.1.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 12 від 17.10.2012 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних із захистом прав інтелектуальної власності»).

Згідно з п.3 Постанови №5 від 04.06.2010 «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» Пленум Верховного суду України звертав увагу, що при визначення судової юрисдикції судам слід мати на увазі, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» автором вважається фізична особа, яка своєю творчею працею створила твір. У зв`язку з цим усі спори щодо визнання авторства на твір належать розгляду в порядку цивільного судочинства, в тому числі в разі набуття юридичною особою права суб`єкта права інтелектуальної власності на твір, який створений у зв`язку з виконанням трудового договору (частина друга статті 429 ЦК) або який створено за замовленням (частина друга статті 430 ЦК). При визначенні судової юрисдикції інших категорій справ щодо захисту авторського права і (або) суміжних прав судам слід виходити з положень статей ЦПК та ГПК України щодо предметної та суб`єктної юрисдикції. Зокрема, в порядку цивільного судочинства підлягає вирішенню спір за участю фізичної особи - суб`єкта підприємницької діяльності, якщо цей спір виник не у зв`язку зі здійсненням нею господарської діяльності.

Верховний Суд у постанові від 02.09.2020 у справі № 760/20934/18 вказав, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа - учасник приватноправових відносин. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можуть розглядатися будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Зважаючи на зазначене, справи за позовами фізичних осіб щодо захисту прав інтелектуальної власності підлягають вирішенню за правилами цивільного судочинства (такий правовий висновок викладений також у постанові від Верховного Суду від 02.09.2020 у справі № 760/20934/18, постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 804/629/16-ц).

Отже, спір щодо захисту прав інтелектуальної власності підвідомчий господарським судам, у разі якщо за захистом порушеного права звернулися підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи, якщо спір виник із здійснення господарської діяльності.

Разом з тим, зі змісту позовної заяви вбачається, що гр. України ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області за захистом своїх авторських прав, як фізична особа - творець об`єкта інтелектуальної власності - охоронної системи «Аресконт» на підставі патенту на корисну модель № НОМЕР_1 від 10.08.2017, виданого ДП «Український інститут інтелектуальної власності», та свідоцтва про реєстрацію авторського права на науковий твір «Проект ОСОБА_1 » №71159 від 27.03.2017.

Зі змісту ліцензійних договорів від 31.12.2018, укладених з Переріслянською сільською радою, Гаврилівським ЗДО «Незабудка», Фитьківським ЗДО «Сонечко», Переріслянським ЗДО «Золота рибка», вбачається, що позивач укладав їх як фізична особа власник патенту на корисну модель № НОМЕР_1 від 10.08.2017.

Договір № 29/05 від 29.05.2019 про надання дозволу на використання патенту № НОМЕР_1 також укладений з ТОВ «Інвестиційні технології безпеки» позивачем як фізичною особою- власником патенту на корисну модель №118627 від 10.08.2017.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що справа №909/390/20 підлягає вирішенню не в порядку господарського судочинства, а підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

З огляду на встановлену апеляційним судом неюрисдикційність даного спору господарському суду, клопотання позивача про долучення додаткових доказів (копії висновку експертизи об`єктів інтелектуальної власності №01/02/21 від 23.02.2021, підготовленого для використання в судочинстві по кримінальному провадженні №0000002) та заперечення відповідача щодо цього клопотання, апеляційним судом не розглядаються.

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

За приписами ст.278 ГПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку із залишенням позову без розгляду або закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 226 та 231 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції господарських судів, визначених статтями 20-23 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 03.08.2020 у справі №909/390/20 належить скасувати, провадження у цій справі закрити.

Керуючись ст.ст. 231, 236, 270, 275, 277, 278, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Переріслянської сільської ради об`єднаної територіальної громади Надвірнянського району Івано-Франківської області від 31.08.2020 №754/03-26 (вх. № апеляційного суду 01-05/2388/20 від 02.09.2020) - задоволити частково.

2.Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 03.08.2020 у справі №909/390/20 скасувати.

Провадження у справі №909/390/20 закрити.

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 22.04.2021

Головуючий (суддя -доповідач) Т.Б. Бонк

Суддя С.М. Бойко

Суддя Г.Г. Якімець