ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2021 року

м. Київ

Справа № 917/670/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Чумака Ю. Я. - головуючого, Багай Н. О., Случа О. В.,

секретар судового засідання - Лелюх Є. П.,

за участю представників:

позивача - не з`явилися,

відповідачів - не з`явилися,

розглянув касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Калина" на рішення Господарського суду Полтавської області від 15.09.2020 (суддя Тимощенко О. М.) і постанову Східного апеляційного господарського суду від 08.12.2020 (головуючий - Гетьман Р. А., судді Дучал Н. М., Склярук О. І.) у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Калина"

до: 1) фізичної особи-підприємця Міндабаєва Олександра Кенжебековича,

2) фізичної особи-підприємця Ольшницького Олександра Анатолійовича

про визнання недійсним договору про надання послуг від 06.07.2019 № 11, укладеного між відповідачами.

Короткий зміст і підстави позовних вимог

1. 17.04.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю "Калина" (далі - ТОВ "Калина", Товариство) звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовом до фізичної особи-підприємця Міндабаєва Олександра Кенжебековича (далі - ФОП Міндабаєв О. К., замовник, відповідач-1) і фізичної особи-підприємця Ольшницького Олександра Анатолійовича (далі - ФОП Ольшницький О. А., виконавець, відповідач-2) про визнання недійсним укладеного між відповідачами договору про надання послуг від 06.07.2019 № 11 (далі - договір від 06.07.2019 № 11, оспорюваний договір, оспорюваний правочин), з посиланням на положення статей 13, 203, 215, 234, 655 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статей 180, 198 Господарського кодексу України (далі - ГК України), статей 73, 81, 99 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

2. Позовна заява обґрунтовується тим, що: 1) відповідач-1 не замовляв у відповідача-2 будь-яких послуг за договором від 06.07.2019 № 11 та не проводив за цим договором жодних розрахунків; 2) замовник, укладаючи оспорюваний договір, мав намір уникнути відповідальності за невиконання ним своїх зобов`язань за договором від 27.06.2019 № 27/06-04, укладеним між ФОП Міндабаєвим О. К. і ТОВ "Калина"; 3) про фіктивність договору від 06.07.2019 № 11 свідчить таке: відповідачами у цьому договорі та акті приймання-передачі до нього зазначено, що вони підписувалися між ними на виконання зобов`язань за договором на авіаційне виконання робіт по розселенню трихограми від 27.06.2019 № 27/06-04 (далі - договір від 27.06.2019 № 27/06-04); дата оспорюваного договору не відповідає фактичній даті його укладення; відсутність у оспорюваному правочині порядку приймання-передачі такої специфічної продукції, як комахи, у такій значній кількості особин; порушення порядку розрахунків між відповідачами за договором від 06.07.2019 № 11; у відповіді на претензію ТОВ "Калина" відповідач-1 вказав, що кошти витрачено на виготовлення трихограми, що, на думку позивача, свідчить про самостійне виготовлення ФОП Міндабаєвим О. К. трихограми, а не її купівлю у відповідача-2.

Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій

3. Рішенням Господарського суду Полтавської області від 15.09.2020, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 08.12.2020, у задоволенні позову відмовлено.

4. Рішення та постанова мотивовані посиланням на положення статей 3, 15, 16, 203, 215, 234 ЦК України і статей 13, 73, 74, 76- 79, 86, 99, 237 ГПК України, з урахуванням яких суди дійшли висновку про необґрунтованість позовних вимог з огляду на те, що: 1) позивач не довів належними та допустимими доказами того, що сторони оспорюваного правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення або ж діяли з обопільним умислом не створювати такі наслідки; 2) здійснення оплати готівкою не є безумовною підставою ставити під сумнів здійснення господарських операцій та не може вважатися тією обставиною, що свідчить про фіктивність договору та відсутність у сторін наміру на реальне настання правових наслідків, передбачених договором; 3) не встановивши, які права чи інтереси позивача порушені, не можна зробити висновок про визнання недійсним оспорюваного позивачем правочину (аналогічний висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 01.06.2016 у справі № 920/1771/14 та Верховним Судом у постановах від 21.08.2019 у справі № 584/1512/16-ц, від 14.08.2018 у справі №910/23369/17). Натомість позивач не зазначив у позовній заяві та апеляційній скарзі, яке конкретно його право порушено оспорюваним договором, а також яким чином при задоволенні такого позову воно буде реально поновлене (захищене); 4) оскільки за змістом пункту 1.3 договору від 27.06.2019 № 27/06-04, укладеним між ТОВ "Калина" (Замовник) та ФОП Міндабаєвим О. К. (Виконавець), Виконавець має право виконувати роботи як своїми силами, так і з залученням субпідрядників, і залучення субпідрядника не впливає на права, обов`язки та відповідальність Виконавця, що передбачені цим договором, то залучення субпідрядника шляхом укладення договору від 06.07.2019 № 11 не є порушенням прав позивача у розумінні положень договору від 27.06.2019 № 27/06-04. Тому недоведеним є порушення певного суб`єктивного матеріального права або законного інтересу позивача у зв`язку з укладенням між відповідачами оспорюваного договору, вимоги про визнання недійсним якого заявлені.

При цьому, залишаючи без задоволення клопотання Товариства про призначення судової технічної експертизи на предмет встановлення дати укладення оспорюваного договору, суд апеляційної інстанції виходив з того, що, по-перше, позивач не обґрунтував неможливості вирішення справи за наявними у ній документами та поясненнями сторін, а також не навів передумов для доцільності призначення у справі судової експертизи. По-друге, саме по собі встановлення факту існування проміжку часу між датою створення документу та його підписанням/скріпленням печаткою не є безумовною підставою для визнання такого правочину недійсним, оскільки під час розгляду відповідних спорів вирішальне значення буде мати встановлення факту відсутності наміру сторін на створення правових наслідків правочину.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

5. Не погоджуючись з рішенням місцевого суду та постановою апеляційної інстанції, ТОВ "Калина" звернулося з касаційною скаргою, в якій просить зазначені судові рішення скасувати і направити справу на новий розгляд до Господарського суду Полтавської області.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

6. На обґрунтування своєї правової позиції скаржник посилається на неправильне застосування та порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, а саме положень статей 203, 215 ЦК України, статей 2, 73, 74, 99, 236 ГПК України, наголошуючи на наявності підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 4 статті 287 і пунктом 3 частини 3 статті 310 цього Кодексу, оскільки: 1) суди не врахували висновків Верховного Суду щодо застосування статті 2 ГПК України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), викладених у постановах від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 09.09.2020 у справі № 910/10458/19; 2) суди першої та апеляційної інстанцій необґрунтовано відхилили клопотання позивача про призначення судової технічної експертизи оспорюваного договору.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

7. Відповідачі у відзиві на касаційну скаргу просять залишити її без задоволення з мотивів, викладених у оскаржуваних судових рішеннях, а також з огляду на правові позиції, наведені у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17 та у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 903/249/20.

Розгляд справи Верховним Судом

8. Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.03.2021 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "Калина" на рішення Господарського суду Полтавської області від 15.09.2020 і постанову Східного апеляційного господарського суду від 08.12.2020 у справі № 917/670/20 та призначено розгляд справи у судовому засіданні на 27.04.2021 о 15:00.

Розпорядженням заступника керівника апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 20.04.2021 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу справи № 917/670/20 у зв`язку з відпусткою судді Зуєва В. А. та запланованою відпусткою судді Дроботової Т. Б.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи від 20.04.2021 для розгляду справи № 917/670/20 визначено колегію суддів Касаційного господарського суду у такому складі: головуючий - Чумак Ю. Я., судді Багай Н. О., Дроботова Т. Б.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

9. 27.06.2019 між ФОП Міндабаєвим О. К. (Виконавець) і ТОВ "Калина" (Замовник) укладено договір на авіаційне виконання робіт по розселенню трихограми № 27/06-04, за умовами пунктів 1.1, 1.2, 1.3 якого Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов`язання з виконання робіт по розселенню трихограми (далі РТ) на кукурудзу для захисту посівів від стеблового метелика. Види, обсяги і терміни робіт визначаються сторонами у технічному завданні на кожен вид робіт, який є невід`ємною частиною договору. Виконавець має право виконувати роботи як своїми силами, так і з залученням субпідрядників. Залучення субпідрядника не впливає на права, обов`язки та відповідальність Виконавця, що передбачені цим договором.

10. 06.07.2019 між ФОП Міндабаєвим О. К. (замовник) і ФОП Ольшницьким О. А. (виконавець) укладено договір № 11 про надання послуг, за умовами пунктів 1.1, 2.1, 3.1 якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання з виконання робіт по передачі (поставки) біологічного засобу захисту рослин - трихограми (надалі по тексту біопродукція), в кількості, передбаченій даним договором, а замовник зобов`язався оплатити послуги згідно умов договору. Виконавець зобов`язується передати (поставити) біопродукцію (трихограму) замовнику в кількості 1,213 млрд особин. Ціна біопродукції становить 300 грн за 1 млн особин трихограми. Загальна вартість продукції без ПДВ становить 363900 грн.

11. Згідно з пунктами 4.1., 4.2, 4.5 договору від 06.07.2019 № 11 спосіб розрахунку за товар - готівковий. Розрахунки за передачу (поставки) біопродукції здійснюються замовником лише за фактично отриманий товар на підставі акта приймання товару. Оплата здійснюється в національній валюті України.

12. У пунктах 5.1, 5.2 договору від 06.07.2019 № 11 його сторони погодили, що строк передачі (поставки) біопродукції становить 5 календарних днів з моменту підписання сторонами даного договору. Місце передачі (поставки) трихограми: м. Решетилівка, вул. Кременчуцька, 1.

13. Пунктом 10.1 договору від 06.07.2019 № 11 передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 11.07.2019.

14. 11.07.2019 між відповідачем-1 та відповідачем-2 складено акт приймання-передачі товару до договору № 11, у якому його сторони зазначили, що відповідно до умов договору від 06.07.2019 № 11 виконавець передав, а замовник прийняв та оплатив біопродукцію (біологічний засіб захисту рослин - трихограму) в кількості, якості, вартості, встановлених договором. Підписанням цього акта виконавець та замовник підтверджують факт передачі (поставки) та прийняття товару на загальну вартість 363900 грн без ПДВ, відповідно до умов договору від 06.07.2019 № 11.

15. Згідно з відомостями книги обліку доходів від 18.06.2013 № 1/929 за період з 11.07.2019 по 24.12.2019 ФОП Ольшницькому О. А. всього надійшло доходів в сумі 2748153,75 грн.

Позиція Верховного Суду

16. Відповідно до частини 1 статті 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

17. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені в касаційній скарзі доводи, подані заперечення, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

18. В основу оскаржуваних рішення та постанови покладено висновок місцевого і апеляційного господарських судів про недоведеність порушення прав позивача оспорюваним договором, укладеним між відповідачами, та про недоведеність фіктивності оспорюваного правочину.

19. Колегія суддів погоджується з таким висновком судів попередніх інстанцій у частині відмови у задоволенні позовних вимог з мотивів відсутності порушення прав та інтересів Товариства внаслідок укладення оспорюваного договору, з огляду на таке.

20. Вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити

21. Згідно з частинами 1, 3 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Тобто за змістом статті 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

22. Позивач не є стороною оспорюваного договору.

23. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину враховуються загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було на час пред`явлення позову порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний та ефективний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося.

24. У пунктах 57- 61 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.02.2020 у справі № 922/1159/19, на яку послався апеляційний суд, сформульовано такий правовий висновок:

"Передусім оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа. Тобто стороння особа, якщо вона має заінтересованість та доведе це, управі пред`являти позов про визнання недійсним правочину, укладеного іншими сторонами.

За відсутності визначення поняття "заінтересована особа" під такою слід розуміти тих, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Це може бути у випадках, коли: права заінтересованої особи порушені договором, який оспорюється, і можуть бути в такий спосіб відновлені або іншим чином захищені; інтереси такої особи можуть бути реалізовані, унаслідок чого вона здатна буде набути прав.

Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину.

Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебували у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Самі по собі дії осіб, зокрема, щодо вчинення правочинів, навіть якщо вони здаються іншим особам неправомірними, не можуть бути оспорені в суді, допоки ці останні не доведуть, що цими діями порушуються їхні права" .

25. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18 та у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17, від яких колегія суддів не вбачає підстав відступати.

26. Касаційна інстанція вважає, що, ураховуючи зазначену правову позицію Верховного Суду та фактичні обставини відсутності порушення прав позивача за договором від 27.06.2019 № 27/06-04 у разі залучення ФОП Міндабаєвим О. К. субпідрядників для виконання зазначеного договору, суд апеляційної інстанції правомірно дійшов висновку про недоведеність порушення певного суб`єктивного матеріального права або законного інтересу позивача у зв`язку з укладенням між відповідачами оспорюваного договору.

27. Отже, зміст оскаржуваної постанови переконливо свідчить про те, що апеляційний суд переглянув рішення місцевого господарського суду відповідно до висновку, викладеного у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.02.2020 у справі № 922/1159/19 та у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17, врахувавши цей висновок, що не спростовано скаржником.

28. Касаційна інстанція зауважує, що у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17 викладено уточнюючий правовий висновок про те, що відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин. Установивши, що оспорювані пункти спірних кредитних договорів не порушують прав позивача, господарський суд першої інстанції все ж вдався до перевірки правочину на його відповідність вимогам законодавства і не врахував, що відсутність порушення прав та законних інтересів ТОВ "Тех-Трейд-Інвест" цими правочинами в оспорюваній частині є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові.

29. Крім того відповідно до частини 4 статті 300 ГПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини 1 статті 310, частиною 2 статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

30. Колегія суддів зауважує, що покладений в основу оскаржуваної постанови висновок узгоджується з правовим висновком, сформульованим у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 903/249/20 та від 21.04.2021 у справі № 904/5480/19, у пунктах 59 і 135 яких чітко зазначено, що за змістом статей 15, 16, 215 ЦК України визнанню правочину недійсним має передувати встановлення судом наявності порушення прав та інтересів позивача, який не є стороною цього правочину, а в разі відсутності такого порушення в позові має бути відмовлено.

31. Крім того у пункті 138 постанови від 21.04.2021 у справі № 904/5480/19 Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду дійшов висновку про те, що оспорюваний договір не порушує прав позивача, проте господарські суди все ж вдалися до перевірки правочину на його відповідність вимогам законодавства і не врахували, що відсутність порушення прав та законних інтересів ОСОБА_1 цим правочином є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові.

32. Зважаючи на те, що постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 903/249/20, від 21.04.2021 у справі № 904/5480/19 офіційно оприлюднено 05.02.2021 та 26.04.2021 відповідно, тобто після подання касаційної скарги у цій справі (12.01.2021), касаційна інстанція вбачає правові підстави для застосування положень частини 4 статті 300 ГПК України шляхом виходу за межі доводів касаційної скарги з метою врахування висновку щодо застосування норм права (статей 15, 16, 215 ЦК України).

33. За наведених вище обставин колегія суддів відхиляє передчасні доводи скаржника про неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду щодо застосування статті 2 ГПК України та статті 6 Конвенції, викладених у постановах від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 09.09.2020 у справі № 910/10458/19, оскільки такі доводи стосуються виключно необхідності переоцінки наявних у справі доказів на предмет фіктивності оспорюваного правочину, але оскільки скаржник при цьому не довів порушення своїх прав оспорюваним договором, що є самостійною достатньою підставою для відмови в позові, то оцінка іншим доводам касаційної скарги Товариства не надається (схожий за змістом висновок міститься у пункті 144 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.04.2021 у справі № 904/5480/19).

34. Відповідно до частини 2 статті 309 ГПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

35. Ураховуючи вимоги частини 2 статті 309 ГПК України та викладений вище висновок апеляційного суду про недоведеність порушення прав позивача внаслідок укладення відповідачами оспорюваного договору, який (висновок) не спростовано скаржником і свідчить про обґрунтованість оскаржуваних рішення та постанови щодо відмови у задоволенні позову, колегія суддів не вбачає підстав для скасування правильних по суті судових рішень з одних лише формальних міркувань, позаяк сама по собі передчасно надана судами першої та апеляційної інстанцій оцінка оспорюваного правочину на предмет його фіктивності наразі не вплинула на законність та обґрунтованість оскаржуваних рішення та постанови у цілому.

36. Отже, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження, що наразі виключає скасування оскаржуваних рішення та постанови саме з цієї підстави, однак разом з тим не свідчить про необхідність закриття касаційного провадження у цій справі у частині зазначеної підстави касаційного оскарження.

37. Водночас стосовно іншої зазначеної скаржником підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини 2 статті 287 ГПК України, колегія суддів зазначає наступне.

38. Так, Товариство посилається на необґрунтоване відхилення судами першої та апеляційної інстанцій клопотання позивача про призначення судової технічної експертизи оспорюваного договору.

39. Касаційна інстанція вважає, що, відхиляючи зазначене клопотання Товариства як безпідставне, суд першої інстанції в ухвалі від 13.08.2020 обґрунтовано зазначив про відсутність сукупності умов, визначених частиною 1 статті 99 ГПК України, зокрема позивачем не доведено суду, що для з`ясування обставин, що мають значення для справи (з урахуванням підстав та предмету позову), необхідні спеціальні знання, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

40. У свою чергу, залишаючи без задоволення відповідне клопотання позивача, апеляційний суд цілком правомірно виходив з того, що: 1) позивач не обґрунтував неможливості вирішення справи за наявними у ній документами та поясненнями сторін, а також не навів передумов для доцільності призначення у справі судової експертизи; 2) саме по собі встановлення факту існування проміжку часу між датою створення документу та його підписанням/скріплення печаткою не є безумовною підставою для визнання такого правочину недійсним, оскільки під час розгляду відповідних спорів вирішальне значення буде мати встановлення факту відсутності наміру сторін на створення правових наслідків правочину.

41. Колегія суддів наголошує, що оскільки апеляційний суд правомірно визначив самостійною підставою для відмови у задоволенні позову недоведеність порушення прав та інтересів позивача оспорюваним договором, укладеним між відповідачами, що виключає необхідність перевірки умов оспорюваного правочину на відповідність вимогам цивільного законодавства, то наявні передчасні посилання скаржника на можливість доведення фіктивності правочину експертним висновком є такими, що не мають істотного значення для правильного вирішення справи.

42. Отже, інша зазначена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 4 частини 2 статті 287 ГПК України, також не отримала свого підтвердження під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваних рішення та постанови саме з цієї підстави.

43. Колегія суддів зауважує, що статтею 296 ГПК України визначено вичерпний перелік підстав закриття касаційного провадження, серед яких відсутня така підстава, як непідтвердження підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини 2 статті 287 цього Кодексу, якою (підставою) у розумінні пункту 3 частини 3 статті 310 ГПК України є необґрунтоване відхилення судом клопотання про дослідження доказів щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

44. За таких обставин у разі, коли після відкриття касаційного провадження виявилося, що передбачена пунктом 4 частини 2 статті 287 ГПК України підстава не отримала підтвердження, Верховний Суд має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а не закривати касаційне провадження.

45. Наведене випливає з положень другого речення пункту 4 частини 1 статті 296 ГПК України, за змістом якого, якщо ухвала про відкриття касаційного провадження мотивована також іншими підставами, за якими відсутні підстави для закриття провадження, касаційне провадження закривається лише в частині підстав, передбачених цим пунктом.

46. Верховний Суд погоджується з викладеними у відзиві на касаційну скаргу доводами відповідачів, обґрунтованість та відповідність яких чинному законодавству і фактичним обставинам справи підтверджується раніше наведеними висновками.

47. Отже, суди першої та апеляційної інстанцій, дослідивши зібрані у справі докази в їх сукупності, дійшли правильного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог у зв`язку з недоведеністю порушення оспорюваним договором прав та інтересів позивача.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

48. Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

49. Отже, наведені скаржником підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 4 частини 2 статті 287 ГПК України, не отримали свого підтвердження після відкриття касаційного провадження, натомість апеляційний суд ухвалив оскаржувану постанову з урахуванням висновків, викладених у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.02.2020 у справі № 922/1159/19 та у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17, чим спростовуються помилкові твердження скаржника про зворотне.

50. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, місцевий та апеляційний господарські суди дійшли правильного висновку про необґрунтованість позовних вимог.

51. За змістом пункту 1 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

52. Відповідно до частини 1 статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

53. Ураховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі не отримали свого підтвердження під час касаційного провадження, не спростовують висновки судів попередніх інстанцій щодо відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з чим немає підстав для задоволення касаційної скарги і скасування оскаржуваних рішення та постанови.

Розподіл судових витрат

54. Судовий збір за подання касаційної скарги у порядку статті 129 ГПК України покладається на скаржника.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Калина" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 15.09.2020 і постанову Східного апеляційного господарського суду від 08.12.2020 у справі № 917/670/20 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю. Я. Чумак

Судді Н. О. Багай

О. В. Случ