ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" квітня 2021 р. Справа №914/2806/20

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого (судді-доповідача): Бойко С.М.,

суддів: Бонк Т.Б.,

Якімець Г.Г.,

без виклику сторін

розглянув апеляційну скаргу малого підприємства «Дана» б/н від 02.03.2021 (вх.№01-05/833/21 від 04.03.2021)

на рішення Господарського суду Львівської області від 10.02.2021, суддя: Сухович Ю.О., м. Львів, повний текст рішення складено - 15.02.2021,

за позовом акціонерного товариства «Укргазвидобування» в особі філії управління з переробки газу та газового конденсату акціонерного товариства «Укргазвидобування», с.Базилівщина, Машівського району Полтавської області,

до відповідача малого приватного підприємства «Дана», с. Солонське, Дрогобицького району Львівської області

про стягнення 18 144,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

27.10.2020 у Господарський суд Львівської області звернулось акціонерне товариство «Укргазвидобування» (далі по тексту - АТ «Укргазвидобування») з позовом до малого приватного підприємства «Дана» (далі по тексту - МПП «Дана») про стягнення 18 144,00 грн., з яких: 13 104,00 грн. - пені, яка нарахована з 19.11.2019 по 18.05.2020 за прострочення поставки товару та 5040,00 грн. - штрафу за факт прострочення поставки товару понад 30 днів.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між сторонами укладено договір №518/11-19 від 18.09.2019, на виконання умов якого відповідач зобов`язувався поставити позивачу деревину (товар), зазначений в специфікації, що додається до договору, у строки, встановлені цим договором. Однак, відповідач свої зобов`язання щодо поставки товару (деревини) у строки, встановлені договором не виконав. У зв`язку з порушенням строків поставки товару, відповідачу нараховано пеню в сумі 13 104,00 грн. та штраф в сумі 5 040,00 грн.

Правовими підставами зазначає ст.ст. 525, 526, 530, 610, 627, 629, 663, ЦК України, ст.ст. 193, 216, 217, 230-232 ГК України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 10.02.2021 вищезазначений позов задоволено. Стягнути з МПП «Дана» на користь АТ «Укргазвидобування» в особі Філії управління з переробки газу та газового конденсату 13 104,00 грн. - пені, 5 040,00 грн. - штрафу, 2 102,00 грн. - судового збору.

Рішення суду першої інстанції обґрунтоване тим, що відповідач, в порушення покладеного на нього обов`язку за договором, своє зобов`язання щодо поставки товару не виконав, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про порушення ним умов договору поставки, а відтак і про наявність прострочення ним виконання взятих на себе зобов`язань за цим договором.

Перевіривши розрахунок, заявлених до стягнення пені та штрафу суд дійшов висновку, що такі підлягають стягненню в повному обсязі, оскільки позивачем правильно здійснено їх нарахування.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції про задоволення позову, у зв`язку з нез`ясуванням обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, порушенням норм процесуального права або неправильним застосуванням норм матеріального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача.

В обґрунтування апеляційної скарги МПП «Дана» зазначає, що висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для звільнення відповідача від відповідальності за невиконання взятого на себе обов`язку щодо поставки товару не узгоджується з фактичними обставинами по справі згідно з якими постачальник не зміг поставити обумовлений договором товар, оскільки покупець не погасив перед ним заборгованість, яка виникла раніше за іншими договорами №183/19 від 18.06.2019 та №228/19 від 23.07.2019, внаслідок чого останній не зміг вчасно закупити та поставити товар покупцю.

Вказує на те, що місцевий господарський суд не застосував до спірних правовідносин ст. 594 ЦК України, яка регламентує притримання кредитором речі, що підлягає передачі боржникові.

Узагальнені доводи та заперечення позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Укргазвидобування» покликається на те, що положення цивільного законодавства, які регламентують притримання кредитором речі, що підлягає передачі боржникові, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки стосуються права особи, що володіє річчю, яка їй не належить (ретентора), не повертати річ її власнику, якщо особа, яка утримує річ понесла збитки, не отримала оплати або має інші вимоги до боржника.

Натомість згідно з п. 1.3 договору №518/11-19 від 18.09.2019 відповідач гарантував, що товар належить йому на праві власності або іншому речовому праві, яке надає йому право розпоряджатися товаром.

Окрім того, позивач зазначає, що доводи апелянта про існування заборгованості позивача перед відповідачем за договорами №183/19 від 18.06.2019 та №228/19 від 23.07.2019 не підтверджена належними та допустимими доказами.

Обставини щодо притримання відповідачем товару на підставі ч. 1 ст. 595 ЦК України не заявлялись ним у суді першої інстанції, а тому не повинні враховуватись судом апеляційної інстанції.

У відповідності до приписів ч. 10 ст. 270 ГПК України вказана апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (18 144,00 грн.) розглядається без повідомлення учасників справи.

Згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи і заперечення, які наведені в апеляційній скарзі та відзиві, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Згідно встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин вбачається, що предметом позову у справі, що розглядається, є вимога покупця про стягнення з постачальника пені, яка передбачена ч. 2 ст. 231 ГК України, та штрафу, передбаченого п. 7.9 договору, у зв`язку з тим, що постачальник не здійснив поставку обумовленого договором товару.

Судами встановлено, що між МПП «Дана» (постачальник) та АТ «Укргазвидобування» укладено договір №518/11-19 від 18.09.2019 за змістом якого постачальник зобов`язується поставити покупцю деревину, а останній зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

Відповідно до п. 1.2. договору найменування/асортимент товару, одиниця виміру, кількість, ціна за одиницю товару та загальна ціна договору вказується у специфікації, яка є додатком №1 до договору та є його невід`ємною частиною.

Згідно п. п. 3.1.-3.2. договору сторони погодили, що ціна договору вказується в специфікації в гривнях з урахуванням ПДВ. Загальна ціна договору визначається загальною вартістю товару, вказаного в специфікації до цього договору.

Відповідно до п. п. 5.1.-5.2. договору строк поставки, умови та місце поставки товару, інформація про вантажовідправників і вантажоотримувачів вказується в специфікації до цього договору. Обсяг поставки товару (кожної партії товару) визначається в рознарядках покупця та узгоджується до поставки товару. Відвантаження товару проводиться тільки після отримання постачальником рознарядки. Відвантаження товару без рознарядки забороняється. Рознарядка постачальнику може направлятися покупцем в електронному вигляді на електронну адресу постачальника, вказану в Розділі XIV даного договору.

Згідно п. 5.3. договору датою поставки товару є дата підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання-передачі товару або видаткової накладної.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України унормовано, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ч. 1, 2 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення.

Отже, набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов`язки по договору, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) стає правовідносинами, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін.

Таким чином, досягнувши згоди щодо всіх істотних умов сторони уклали договір, внаслідок чого між ними виникли взаємні права та обов`язки, а відповідний договір набрав чинності. Зазначене свідчить про те, що сторони встановили межі здійснення своїх прав та обов`язків за договором.

Відповідно до статей 626, 627, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Тобто, суд першої інстанцій, встановивши характер спірних правовідносин, а також визначивши закон, який їх регулює, дійшов до правильного висновку, що між сторонами у справі на підставі укладеного договору виникли відносини щодо поставки товару, які регулюються положеннями ст. 655, 712 ЦК України та ст. 265 ГК України.

З системного аналізу вищенаведених норм чинного законодавства вбачається, що обов`язку позивача щодо поставки товару кореспондує обов`язок відповідача по здійсненні оплати за цей товар.

Судами встановлено, що на виконання договору №518/11-19 від 18.09.2019, сторони підписали специфікацію №1 відповідно до якої позивач зобов`язується протягом 60 днів після підписання договору поставити відповідачу деревину визначеної породи, якості, асортименту та характеристики на загальну суму 72 000,00 грн.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч. 5 ст. 253 ЦК України).

Зазначені норми Цивільного кодексу України кореспондують приписам, встановленим Господарським кодексом України.

З цих підстав апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що останнім днем поставки товару є 18.11.2019, оскільки останній день виконання зобов`язання припадає на неробочий день 16.11.2019 (субота).

Згідно з частинами 1, 3 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом статей 525, 526 цього Кодексу одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судами встановлено, що на час звернення з позовною заявою, як і на час прийняття судом першої інстанції рішення, яке переглядається в апеляційному порядку, поставка товару по договору №518/11-19 від 18.09.2019 відповідачем не здійснена. Відповідач доказів поставки товару по договору №518/11-19 від 18.09.2019р. до матеріалів справи не долучив.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 цього Кодексу).

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином правильними є висновки суду першої інстанції, що починаючи з 19.11.2019 відповідач прострочив виконання свого обов`язку своєчасно поставити товар за договором.

При цьому апеляційний господарський суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для звільнення відповідача від відповідальності за невиконання взятого на себе обов`язку щодо поставки товару, оскільки твердження апелянта, що покупець не погасив перед ним заборгованість, яка виникла раніше за іншими договорами №183/19 від 18.06.2019 та №228/19 від 23.07.2019, внаслідок чого останній не зміг вчасно закупити та поставити товар покупцю - не стосується правовідносин сторін у даній справі, так як договори №183/19 від 18.06.2019 та №228/19 від 23.07.2019 укладались з Філією управління будівельно-монтажних робіт «Укргазспецбудмонтаж», а не Філією управління з переробки газу та газового конденсату АТ «Укргазвидобування», яка є позивачем у даній справі. Вказані філії є різними структурними підрозділами АТ «Укргазвидобування» кожна з яких самостійно здійснює оперативний, бухгалтерський, податковий та статистичний облік, а також управління наділеними основними засобами, обіговими коштами та іншими фінансовими активами.

У п. 7.9. договору сторони погодили, що у разі невиконання постачальником взятих на себе зобов`язань з поставки товару у строки, зазначені у даному договорі, останній сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1 % від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару.

За частиною першою статті 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Господарське правопорушення може полягати як у порушенні нормативно встановлених правил здійснення господарської діяльності, так і у порушенні договірних зобов`язань. Господарсько-правова відповідальність за порушення договірних зобов`язань також поділяється на встановлену законом і договірну. Необхідною умовою застосування такої відповідальності є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду правопорушення, за вчинення якого застосовується відповідальність, штрафні санкції і конкретний їх розмір.

Відповідно до ч. 2 ст. 231 ГК України у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Так, частина друга статті 231 ГК України визначає уніфікований розмір штрафних санкцій за певні види правопорушень (порушення вимог щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг), порушення строків виконання негрошового зобов`язання) у господарському зобов`язанні, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, якщо інше не передбачено законом або договором.

Апеляційним господарським судом встановлено, що покупець у позові заявив до стягнення 13 104,00 грн. пені в розмірі 0,1% від вартості непоставленого товару, яка нарахована з 19.11.2019 по 18.05.2020.

Здійснивши перерахунок заявленого до стягнення розміру пені у відповідності до вимог законодавства, апеляційний господарський суд дійшов до висновку про їх обґрунтованість, а тому такі правильно були стягнуті місцевим господарським судом.

Частиною четвертою статті 231 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

В цій нормі законодавець передбачає застосування штрафних санкцій, у разі якщо їх розмір законом не визначено, у розмірі, визначеному умовами господарського договору, а також надає сторонам право встановлювати різні способи визначення штрафних санкцій, - у відсотковому відношенні до суми зобов`язання (виконаної чи невиконаної його частини) або у певній визначеній грошовій сумі, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Аналогічна правова позиція викладена в пункті 6.26 постанови Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі №904/4156/18, яка враховується апеляційним господарським судом відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України.

Отже, виходячи з ч. 4 ст. 231 ГК України та змісту п. 7.9 договору, апеляційний господарський суд доходить до висновку, що зобов`язання постачальника сплатити покупцю 7% від вартості непоставленого товару за прострочення понад 30 днів за своєю правовою природою є штрафом, а тому суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про наявність підстав для стягнення 5040,00 грн. штрафу в розмірі 7% від вартості непоставленого товару, яка становить 72 000,00 грн., що визначено специфікацією №1.

Враховуючи вищезазначене, правильним є рішення господарського суду про задоволення позовних вимог.

Що стосується доводів апелянта про те, що місцевий господарський суд не застосував до спірних правовідносин ст. 594 ЦК України, яка регламентує притримання кредитором речі, що підлягає передачі боржникові, то апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 165 ГПК України якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

За змістом узагальнених доводів відзиву на позовну заяву вбачається, що відповідач заперечував лише обставини щодо наявності підстав для звільнення його від відповідальності за невиконання взятого на себе обов`язку щодо поставки товару оскільки він не зміг поставити обумовлений договором товар, через те, що покупець не погасив перед ним заборгованість, яка виникла раніше за іншими договорами №183/19 від 18.06.2019 та №228/19 від 23.07.2019, внаслідок чого останній не зміг вчасно закупити та поставити товар покупцю.

Натомість відповідач не покликався на обставини про те, що ним притриманий товар, який мав бути поставлений за договором №518/11-19 від 18.09.2019. Окрім цього ці обставини не були предметом розгляду в суді апеляційної інстанції.

Тому апеляційний господарський суд доходить до висновку, що в силу ч. 4 ст. 165 ГПК України апелянт позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час апеляційного розгляду.

Водночас, надаючи оцінку запереченням позивача, які викладені у відзиві на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції погоджується з тим, що положення цивільного законодавства, які регламентують притримання кредитором речі, що підлягає передачі боржникові, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки стосуються права особи, що володіє річчю, яка їй не належить (ретентора), не повертати річ її власнику, якщо особа, яка утримує річ понесла збитки, не отримала оплати або має інші вимоги до боржника. Вказане узгоджується з п. 1.3 договору №518/11-19 від 18.09.2019 за умовами якого відповідач гарантував, що товар належить йому на праві власності або іншому речовому праві, яке надає йому право розпоряджатися товаром.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

З огляду на наведене, аргументи, викладені позивачем про заперечення доводів апеляційної скарги є такими, що відповідають встановленим обставинам по справі.

Апелянтом не спростовано наведених висновків суду першої інстанції, які тягли б за собою наслідки у вигляді скасування прийнятого судового рішення та не доведено неправильного застосування норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені місцевим господарським судом обставин по справі та його правильні висновки, а тому апеляційна скарга малого підприємства «Дана» б/н від 02.03.2021 (вх.№01-05/833/21 від 04.03.2021) підлягає залишенню без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - без змін.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1-3 статті 86 ГПК України (в редакції Закону №132-IX від 20.09.2019), суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи залишення апеляційної скарги без задоволення, апеляційний господарський суд дійшов до висновку про покладення на апелянта судового збору в розмірі 3153,00 грн.

Керуючись ст. ст. 236, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу малого підприємства «Дана» б/н від 02.03.2021 (вх.№01-05/833/21 від 04.03.2021) - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Львівської області від 10.02.2021 у справі №914/2806/20 - залишити без змін.

Судовий збір в розмірі 3153,00 грн. покласти на апелянта.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий-суддя: Бойко С.М.

Судді: Бонк Т.Б.

Якімець Г.Г.