ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2021 справа № 914/2765/20

м. Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Матвіїва Р.І. за участю секретаря судового засідання Зубкович Д.С., розглянув матеріали

за позовом: Фізичної особи підприємця Кукульника Віктора Васильовича, смт. Кольчино, Мукачівський район, Закарпатська область,

до відповідача: Фізичної особи підприємця Галайко Христини Андріївни, с. Зимна Вода, Пустомитівський район, Львівська область,

предмет позову: стягнення 40 730,00 грн.,

підстава позову: порушення зобов`язання по оплаті перевезення,

за участю представників:

позивача: не з`явився,

відповідача: не з`явився.

ПРОЦЕС

23.10.2020 року до Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Фізичної особи підприємця Кукульника Віктора Васильовича до Фізичної особи підприємця Галайко Христини Андріївни про стягнення 40 730,00 грн.

Ухвалою суду від 05.11.2020 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 30.11.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 23.12.2020 року.

Відводів складу суду сторонами не заявлено.

Відзиву відповідачем не подано.

22.12.2020 року від позивача надійшов супровідний лист з документами та клопотання про слухання справи без участі його представника.

14.01.2021 року від позивача надійшло клопотання про слухання справи за відсутності його представника та за наявними у справі документами.

У судове засідання 27.01.2021 року сторони явку представників не забезпечили. Згідно з відстеженням поштового відправлення за трек-кодом 749, адресованого відповідачу, відправлення вручено особисто 30.12.2020 року. Відтак, відповідач належним чином та завчасно повідомлений про судове засідання в даній справі, однак, причин неявки не повідомив, заяв, клопотань не подавав. Судом продовжено строк підготовчого провадження та відкладено підготовче засідання на 17.02.2021 року.

У судове засідання 17.02.2021 року сторони явку представників не забезпечили, причин неявки не повідомили, заяв, клопотань не подавали. Згідно з відстеженнями поштових відправлень за трек-кодами 246 та 254 відправлення вручено позивачу та не вручене відповідачу. Водночас, як вбачається із попереднього абзацу, відповідач отримував кореспонденцію суду та обізнаний про судове провадження в даній справі. Враховуючи закінчення строків підготовчого провадження та відсутність клопотань сторін, судом закрито підготовче провадження в даній справі та призначено справу до розгляду по суті на 10.03.2021 року.

У судове засідання 10.03.2021 року сторони повторно явку представників не забезпечили. Проте, на електронну адресу суду 10.03.2021 року надійшло клопотання про відкладення судового розгляду справи за підписом адвоката Цибак О.Б., вказаного як представника відповідача. Вказане клопотання не підписане електронним цифровим підписом та до такого не долучено ордера чи інших документів щодо представництва інтересів відповідача. Водночас, забезпечуючи сторонам право участі в судовому засіданні на стадії розгляду справи по суті, судом відкладено розгляд справи на 31.03.2021 року.

У судове засідання 31.03.2021 року сторони повторно явку представників не забезпечили, заяв, клопотань не подавали, причин неявки не повідомили.

Ухвала суду про відкладення розгляду справи від 10.03.2021 року надіслана сторонам на відомі суду адреси, зокрема, відповідачу на юридичну адресу вул. Гонти, 29, с. Зимна Вода, Пустомитівський район, Львівська область, та на поштову адресу, вказану в договорі-заявці, - вул. Городоцька, 174, м. Львів. Згідно з відстеженнями поштових відправлень за трек-кодами 704 та 658 відправлення вручені адресату 23 та 24 березня 2021 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Такими випадками є неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження. Судом не встановлено наявності таких обставин. Більше того, відповідно до п. 2 ч. 3 вказаної статті, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Суд також враховує позицію Верховного Суду, наведену у постанові від 15.05.2019 року у справі № 0870/8014/12, щодо того, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Враховуючи наведене, належне повідомлення відповідача про дату та час судового засідання, повторну та систематичну неявку представника у судові засідання, в тому числі для розгляду справи по суті, суд не вважає неявку представника відповідача у дане судове засідання такою, що перешкоджає розгляду справи по суті в даному судовому засіданні.

Щодо неявки представника позивача, то суд враховує, що відповідно до ч. 3 ст. 196 Господарського процесуального кодексу України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності, а відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У судовому засіданні 31.03.2021 року підписано вступну та резолютивну частини рішення.

СУТЬ СПОРУ ТА ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ СТОРІН

Спір між сторонами виник внаслідок невиконання, на переконання позивача, відповідачем зобов`язання по договору про надання транспортно-експедиційних послуг. Так, позивач стверджує, що ним надано відповідачу транспортно-експедиційних послуги та виконано перевезення вантажу за маршрутом с. Тартак (Кам`янка-Бузький район, Львівська область) м. Сежана (Словенія) відповідно до міжнародної товарно-транспортної накладної.

Оригінали документів, необхідні для здійснення оплати, 14.07.2020 року були надіслані відповідачу та отримані останнім 30.07.2020 року. Однак ні станом на закінчення строку оплати 17.08.2020 року, ні станом на дату подання позовної заяви відповідачем не оплачено 40 730,00 грн. Відповідно, позивач просить стягнути вказану суму з відповідача в судовому порядку.

Відповідач, обізнаний про дане судове провадження, відзиву на позовну заяву не подав, обставини, наведені у позовній заяві, не спростував, доказів сплати боргу не надав.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

12.06.2020 року Фізична особа підприємець Кукульник Віктор Васильович як перевізник і Фізична особа підприємець Галайко Христина Андріївна як експедитор уклали договір про надання транспортно-експедиційних послуг у формі заявки № КТ20-00298.

Відповідно до даного договору-заявки перевезення має бути здійснено по маршруту м. Львів м. Сарно з наступними умовами:

автомобіль марка Вольво НОМЕР_1 / НОМЕР_2 ,

найменування вантажу - піддони, вага 20 т / 0 куб. м.,

дата та час завантаження - 15.06.2020р., 09:00,

адреса завантаження м. Кам`янка-Бузька, с. Тартак, І. Франка, 4

адреса замитнення на місці,

погранрперехід Ужгород,

адреса розмитнення Словенія, Partzanska cesta 107, 6210 Sezana

адреса розвантаження via Sarno-Striano (SA), 84087, Італія, SED WOOD LEGNAMI DI ROSSA GIUSEPPE,

дата та час розвантаження - 22.06.2020 року,

вартість перевезення та форма оплати 40 730,00 грн. б/г без ПДВ, 12 банківських днів по отриманню оригіналів.

Як вбачається з CMR А № 485585, 16.06.2020 року у с. Тартак завантажено товар піддони дерев`яні, вагою 16 500,00 кг., 678 місць.

Згідно з даними CMR відправником є Приватне підприємство «Львів-ПАК», перевізником ФОП Віктор Кукульник, одержувачем - SED WOOD LEGNAMI DI ROSSA GIUSEPPE, via Sarno-Striano (SA), 84087, Італія, місце розвантаження Сарно, Італія.

Перевезення здійснюється автомобілем НОМЕР_1 / НОМЕР_3 (п. 16).

Дана CMR містить штампи і підписи відправника (п. 22), перевізника (п. 23) та отримувача (п. 24). Водночас не містить дати одержання товару (п. 24).

Фізична особа підприємець Кукульник Віктор Васильович і Фізична особа підприємець Галайко Христина Андріївна підписали та скріпили печатками акт № 215 наданих транспортних послуг, місце складення смт. Кольчино, Мукачівський район, Закарпатська область. Відповідно до акту сторонами визнано факт перевезення по договору-заявці № КТ20-00298 від 12.06.2020 року за маршрутом с. Тартак м. Сарно автомобілем НОМЕР_4 , н/пр. НОМЕР_5 (до м/п «Ужгород» авто НОМЕР_1 ), вартістю 40 358,52 грн.

ВИСНОВКИ СУДУ

Дослідивши представлені суду докази, суд вважає позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як встановлено вище, 26.02.2020 року сторони спору погодили виникнення правовідносин з перевезення вантажу, уклавши договір-заявку на транспортне обслуговування.

Згідно із статтею 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною першою статті 181 Господарського кодексу України передбачено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками; допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до частин першої, другої статті 641 Цивільного кодексу України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Суд звертає увагу, що поняття договору-заявки не закріплено в чинному законодавстві, проте чіткої заборони використовувати подібну форму договорів законодавством не передбачено. Більше того, заявка підписана представником відповідача, скріплена його печаткою, а зі сторони позивача така заявка визнається як обставина укладення договору перевезення та визначається як підстава позову. У відповідній заявці погоджені умови здійснення перевезення, тому спрощена письмова форма договору дотримана суб`єктами господарювання при підписанні договору-заявки від 12.06.2020 року.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Розглянувши предмет позовних вимог, проаналізувавши його із підставами позову та поданими позивачем документами, суд звертає увагу на невідповідність між інформацією, вказаною у позовній заяві як підстави позову, у заявці на перевезення та у CMR про здійснення перевезення щодо маршруту перевезення, а також щодо вартості перевезення, зазначеній у заявці та у акті наданих послуг. Суд також звертає увагу на позицію позивача стосовно того, що він просив здійснювати розгляд справи за наявними в ній матеріалами так як він подав усі належні до предмета спору документи та інших пояснень, крім тих, що наведені в позові, не має.

Так, згідно з позовною заявою позивач визначає підставою позову перевезення по маршруту с. Тартак м. Сежана, але долучає договір-заявку на перевезення по маршруту м. Львів м. Сарно. Згідно з CMR перевезення здійснено по маршруту з с. Тартак у м. Сарно (Італія).

Такі розбіжності у документах і підставах позову не дають суду підстав стверджувати про підтвердженість належними доказами зазначеної у позові обставини про здійснення позивачем перевезення вантажу за маршрутом с. Тартак м. Сежана, про який вказано у позовній заяві.

Аналізуючи докази в їх сукупності, суд зазначає і про інші не доведені позивачем обставин справи.

Згідно із заявкою визначено строк оплати - 12 банківських днів по отриманню оригіналів. Проте, не деталізовано, яких саме оригіналів. Так, за загальним правилом перевезення підтверджується товарно-транспортною накладною, у даному випадку CMR, тому очевидно, що позивач має підтвердити, що ним надіслано відповідний документ відповідачу і що у відповідача у певний момент в часі настав обов`язок оплатити надані йому послуги. Проте, позивач не підтверджує такої обставини, хоча у позовній і вказує, що надіслав документи 14.07.2020 року.

Суд враховує, що 22.12.2020 року позивачем подано поштові квитанції та накладні, які зі змісту його клопотання, мали би підтвердити направлення документів на оплату. По-перше, подаючи таке клопотання окремо від позовної заяви та заяви про усунення недоліків, позивач не заявляв клопотання про поновлення пропущеного строку для подання доказів, що відповідно до ст. 118 Господарського процесуального кодексу України зумовлює залишення такого клопотання без розгляду. По-друге, подані документи адресовані Господарському суду Львівської області та ОСОБА_1 і датовані 23.11.2020 року. Тому такі поштові документи - квитанція та накладна, крім того, що не підтверджують вмісту надісланої кореспонденції, не підтверджують і самої обставини, зазначеної позивачем у позовній заяві про те, що оригінали документів було надіслано відповідачу 14.07.2020 року. Інших доказів позивачем суду не подано.

Позивач у тексті позовної також стверджує, що надіслання та отримання оригіналів документів підтверджується номером поштового відправлення 420, проте, доказів відстеження такого поштового відправлення до матеріалів справи не долучає. У свою чергу долучені ним поштові квитанції є неналежними доказами, адже не стосуються обставини надіслання 14.07.2020 року документів відповідачу, так як датовані листопадом 2020 року, що вже встановлено судом вище. Суд звертає увагу, що позивачем, подаючи відповідні документи 22.12.2020 року, не надано також пояснень, що в силу тих чи інших обставин документи для оплати були надіслані відповідачу лише 23.11.2020 року, а не 14.07.2020 року, про що стверджується у позовній заяві, і що строк оплати потрібно починати рахувати саме з такої дати.

Враховуючи наведене, суд зазначає, що позивачем не підтверджено обставини надіслання ним 14.07.2020 року відповідачу документів для оплати здійсненого ним перевезення.

Відповідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з ч. ч. 1-4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Посилання позивача на судову практику, зокрема, у справі № 911/151/16, є безпідставним, оскільки спірні обставини названої справи не є аналогічними із обставинами справи № 914/2765/20. Зокрема, Верховний Суд ствердив, що «судами попередніх інстанцій встановлено, що акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) відповідачем підписані без зауважень, про вартість послуг перевезення відповідач був обізнаний із вказаних актів, пакет оригіналів документів, визначених умовами Договору перевезення, позивачем відповідачу направлявся, належних доказів повідомлення позивача про неотримання оригіналів документів по перевезенню за період з 2013 по дату звернення позивача до суду, відповідачем не надано.». Натомість, у справі, що розглядається, позивач жодними доказами не підтверджує самого факту надіслання ним пакету оригіналів документів відповідачу для здійснення оплати виконаного перевезення. Відповідно, неприпустимим є визнання встановленою обставини, що має визначальне для вирішення спору значення, за відсутності підтверджуючих таку обставину належних доказів. За таких умов недоцільно та неправильно перекладати обов`язок доказування обставини, на яку посилається позивач, на іншу сторону спору.

Так, суд зазначає, що відповідач у даній справі відзиву на позовну заяву не подав і обставин, зазначених у позовній заяві, не спростовує. Проте, суд зауважує, що така поведінка сторони за обставин відсутності первинних і належних доказів, підтверджуючих підстави позову, не може бути покладена в основу про визнання позовних вимог обґрунтованою. Більше того, така поведінка відповідача не свідчить про визнання ним обставин справи, тому суд не може визнавати такі не оспорюваними.

Так, Верховний Суд 23 жовтня 2019 року прийняв постанову у справі № 917/1307/18, якою розтлумачив сутність принципу змагальності та неможливість застосування учасником справи концепції «негативного доказу» для обґрунтування власної позиції. Так, Верховний Суд зазначив, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. В свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності.

Проте, зі встановлених вище матеріалів вбачається, що позивачем не підтверджено належними доказами наведені ним у позовній заяві як підстави позову обставини, а саме стосовно замовлення відповідачем перевезення вантажу по маршруту с. Тартак м. Сежана (оскільки подана заявка стосується перевезення по маршруту м. Львів м. Сарно), вартістю 40 730,00 грн., і виконання позивачем такого (оскільки згідно з CMR перевезення здійснено по маршруту з с. Тартак у м. Сарно), стосовно надіслання відповідачу документів на оплату здійсненого по маршруту Тартак Сарно перевезення та відповідно настання у відповідача обов`язку оплати у порядку, погодженому заявкою на перевезення.

Суд також звертає увагу, що акт наданих транспортних послуг, яким сторонами підтверджується перевезення за маршрутом с. Тартак м. Сарно, вартістю 40 358,52 грн., не є первинним доказом здійснення факту саме замовленого у позивача перевезення, а заявкою на перевезення від 12.06.2020 року сторонами не визначено складення такого акта як умову для визнання перевезення виконаним чи для настання у відповідача строку для оплати.

Крім цього, суд зазначає, що номерні знаки погоджених у заявці від 12.06.2020 року автомобілів не повністю відповідають автомобілям, зазначеним у акті та в CMR, як і ціна перевезення, яка вказана в заявці як істотна умова договору перевезення в розмірі 40 730,00 грн. та в акті в розмірі 40 358,52 грн.

Суд звертає увагу, що додаткових пояснень стосовно розбіжностей у наданих позивачем документах, а також розбіжностей з обставинами, зазначеними у позовній заяві, позивачем не подавалося. Відповідно до поданих суду клопотань позивач просив здійснювати розгляд справи без участі його представника, зазначав, що не має будь-яких інших пояснень та доказів, належних до предмета спору.

Суд не виключає, що актом надання послуг та CMR сторони оформили чи погодили існуючі між собою правовідносини по інших договорах, відмінних від того, який визначений позивачем як підставу позову в даній справі. Проте, надані суду докази не відповідають зазначеним у позовній заяві обставинам щодо виконання позивачем перевезення за маршрутом с. тартак м. Сежана.

Суд також зазначає, що крім встановлених неоднозначних обставин стосовно замовленого перевезення та виконаного перевезення, тобто, коли підстави позову не відповідають поданим доказам, визначальне значення для вирішення спору має доведення позивачем обставини настання у відповідача обов`язку оплати отриманих послуг.

Крім цього, суд звертає увагу, що позивачем не надано доказів звернення до відповідача із будь-якими претензіями щодо виконаного ним, за його твердженнями у позовній заяві, перевезення по маршруту с. Тартак м. Сежана.

Так, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Заявкою від 12.06.2020 року сторони погодили, що оплата здійснюється упродовж 12 банківських днів по отриманню оригіналів. Виконання умов договору є обов`язковим як для однієї, так і іншої сторони. Тобто, позивач не позбавлений обов`язку вжити заходів щодо надіслання/вручення документів відповідачу для настання у останнього обов`язку по оплаті. І згідно з позовною заявою позивач стверджує, що надіслав документи відповідачу 14.07.2020 року, а останній отримав такі 30.07.2020 року. Проте, як встановлено судом вище, така обставина жодними доказами, що є в матеріалах справи, не підтверджена.

Суд повторно звертає увагу, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 74 Господарського процесуального кодексу України). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ст. 13 Господарського процесуального кодексу України).

За таких умов, коли відсутні докази, які мали б підтвердити момент настання у відповідача обов`язку оплати отриманих послуг, суд не вважає доведеним порушення відповідачем обов`язку щодо оплати послуг перевезення. Тим самим відсутні порушення прав позивача щодо отримання оплати наданих ним послуг. Суд зазначає, що саме вказана обставина є самостійною та достатньою підставою для визнання позовних не обґрунтованими.

Внаслідок зазначеного суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України за результатами вирішення спору судовий збір та інші судові витрати залишаються за позивачем.

Керуючись ст. ст. 74, 76-80, 165, 129, 221, 237, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

у задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 29.04.2021 року.

Суддя Р.І. Матвіїв