ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 року м. ОдесаСправа № 916/3200/17(916/2146/20)

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Богатиря К.В.

суддів: Бєляновського В.В., Філінюка І.Г.

секретар судового засідання Арустамян К.А.

за участю представників учасників у справі:

Від ТОВ «Фінансова компанія «Геліос» - адвокат Колосюк В.А., посвідчення № 40, дата видачі: 15.09.12; довіреність;

Від ПАТ «Сбербанк» - адвокат Яковлєва К.Є., довіреність № б/н, дата видачі: 29.12.20; паспорт КЕ№143514 від 05.02.96;

Від ПАТ «Туристично-виробнича фірма «Чорне море» - адвокат Новікова Т.О., довіреність № б/н, дата видачі: 18.01.19; посвідчення №003479 від 17.10.18;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос»

на рішення Господарського суду Одеської області від 15.01.2021 (суддя суду першої інстанції Грабован Л.І., дата і місце постановлення рішення: 15.01.2021 (повний текст складено - 25.01.2021), м. Одеса, просп. Шевченко, 29, Господарський суд Одеської області)

по справі № 916/3200/17(916/2146/20)

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Туристично-виробнича фірма «Чорне море»

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос»

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1) державного реєстратора Холоднобалківської сільської ради Одеської області Мерзлікіна Дениса Володимировича

2) Публічного акціонерного товариства «Імексбанк»

3) Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

4) Публічного акціонерного товариства «Сбербанк»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: арбітражного керуючого Каленіченка Сергія Григоровича

про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, припинення права власності

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонере товариство «Туристично-виробнича фірма «Чорне море» звернулося до Господарського суду Одеської області із позовною заявою від 22.07.2020 (вх. №2215/20 від 23.07.2020) (т. 1 а.с. 1-14) із врахуванням заяви про зміну предмета позову від 17.09.2020 (вх. №24732/20 від 18.09.2020) (т. 1 а.с. 147-153) та із врахуванням заяви про уточнення позовних вимог у зв`язку із виправленням технічної помилки (вх. №1529/21 від 19.01.2021) (т. 2 а.с. 167) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Геліос» (далі - ТОВ «ФК «Геліос») про:

-скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 52368541 від 25.05.2020р., прийнятого державним реєстратором Мерзлікіним Д.В., Холоднобалківська сільська рада Біляївського району Одеської області щодо реєстрації права власності ТОВ «ФК «Геліос» на об`єкт нерухомого майна: торговельно-допоміжна прибудова загальною площею 3184, 9 кв.м., що в цілому складається з чотирьох поверхів та технічного поверху за адресою: м. Одеса, вул. Рішельєвська, буд. 59-А, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01;

- припинення права власності ТОВ «ФК «Геліос» на об`єкт нерухомого майна: торговельно-допоміжна прибудова загальною площею 3184, 9 кв.м., що в цілому складається з чотирьох поверхів та технічного поверху за адресою: м. Одеса, вул. Рішельєвська, буд. 59-А, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01;

- скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 52368106 від 25.05.2020р., прийняте державним реєстратором Мерзлікіним Д.В., Холоднобалківська сільська рада Біляївського району Одеської області щодо реєстрації права власності ТОВ «ФК «Геліос» на об`єкт нерухомого майна: нежитлові приміщення третього поверху загальною площею 579, 9 кв.м., за адресою: м. Одеса, вул. Рішельєвська, буд. 59, приміщення 301, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01;

- припинення права власності ТОВ «ФК «Геліос» на об`єкт нерухомого майна: приміщення третього поверху загальною площею 579, 9 кв.м., за адресою: м. Одеса, вул. Рішельєвська, буд. 59, приміщення 301, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 15.01.2021 задоволено повністю позов Публічного акціонерного товариства «Туристично-виробнича фірма «Чорне море» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос» про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обмежень, припинення права власності; скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 52368541 від 25.05.2020, прийняте державним реєстратором Мерзлікіним Д.В., Холоднобалківська сільська рада Біляївського району Одеської області щодо реєстрації права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос» на об`єкт нерухомого майна: торговельно-допоміжна прибудова загальною площею 3184, 9 кв.м., що в цілому складається з чотирьох поверхів та технічного поверху за адресою: м. Одеса, вул. Рішельєвська, буд. 59-А, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01; припинено право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос» на об`єкт нерухомого майна: торговельно-допоміжна прибудова загальною площею 3184, 9 кв.м., що в цілому складається з чотирьох поверхів та технічного поверху за адресою: м. Одеса, вул. Рішельєвська, буд. 59-А, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01; скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 52368106 від 25.05.2020р., прийняте державним реєстратором Мерзлікіним Д.В., Холоднобалківська сільська рада Біляївського району Одеської області щодо реєстрації права власності ТОВ «ФК «Геліос» на об`єкт нерухомого майна: нежитлові приміщення третього поверху загальною площею 579, 9 кв.м., за адресою: м. Одеса, вул. Рішельєвська, буд. 59, приміщення 301, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01; припинено право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос» на об`єкт нерухомого майна: приміщення третього поверху загальною площею 579, 9 кв.м., за адресою: м. Одеса, вул. Рішельєвська, буд. 59, приміщення 301, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос» (04071, м. Київ, вул. Нижній Вал, буд. 7-9; ) на користь Публічного акціонерного товариства «Туристично-виробнича фірма «Чорне море» (65012, м. Одеса, вул. Рішельєвська, 59; ) 8408 (вісім тисяч чотириста вісім) грн. судового збору.

Суд першої інстанції зазначив, що задоволення забезпечених вимог кредиторів за рахунок майна боржника, яке є предметом забезпечення, здійснюється лише в межах провадження у справі про банкрутство. Тобто, реалізація майнових активів боржника, які є предметом забезпечення, здійснюється лише в межах провадження у справі про банкрутство в порядку, передбаченому Кодексом України з процедур банкрутства та виключає можливість реалізації поза цим провадженням, як і виконання (погашення) забезпечених вимог.

Задовольняючи позов суд першої інстанції керувався тим, що відповідачем були задоволені вимоги за рахунок майна позивача, яке було предметом іпотеки, поза межами провадження у справі №916/3200/17 про банкрутство АТ «ТВФ «Чорне Море», тоді як реалізація майнових активів боржника, які є предметом забезпечення, здійснюється лише в межах провадження у справі про банкрутство, в порядку передбаченому законодавством про банкрутство.

19.02.2021 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос» на рішення Господарського суду Одеської області від 15.01.2021 по справі № 916/3200/17 (916/2146/20).

ТОВ «ФК «Геліос» вважає, що оскаржуване рішення суду від 15 січня 2021 року у справі № 916/3200/17 (№916/2146/20) є незаконним та таким, що прийняте з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

На думку апелянта, суд першої інстанції прийшов до необґрунтованого висновку, що звернення стягнення на майно боржника за вимогами, мораторій за якими припинився, здійснюється виключно за ухвалою господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника.

Апелянт вказав, що дія мораторію у відповідності до ч. 8 ст. 41 КУзПБ закінчилась 08.04.2020 (припинений), якщо навіть строк дії мораторію у 170 днів розраховувати від дати введення в дію КУзІІБ.

Апелянт зазначив, що суд першої інстанції припустився порушень норм процесуального права та прийняв заяву Позивача від 17.09.2020 про зміну предмету позову. Дана заява змінювала не лише предмет а й підставу позову, оскільки в самому позові було відсутнє посилання на таку правову (юридичну) підставу, яка витікає із ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Окрім того, апелянт вказав, що висновки суду першої інстанції про можливість задоволення забезпечених вимог кредиторів в рамках справи про банкрутство та виключно за ухвалою суду є необґрунтованим, безпідставним та таким, що прямо суперечить частині 8 статті 41 Кодексу.

Керуючись викладеним вище, апелянт просить скасувати повністю рішення Господарського суду Одеської області від 15.01.2021 у справі 916/3200/17(916/2146/20) і ухвалити нове, яким відмовити Публічному акціонерному товариству «Туристично-виробнича фірма «Чорне море» у задоволенні позову в повному обсязі.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 916/3200/17 (916/2146/20) було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Богатир К.В., судді Бєляновський В.В., Філінюк І.Г., що підтверджується витягом з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 19.02.2021.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.02.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос» на рішення Господарського суду Одеської області від 15.01.2021 по справі № 916/3200/17 (916/2146/20); встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань до 27.03.2021. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ГПК України до відзиву додаються докази надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи; призначено справу № 916/3200/17 (916/2146/20) до розгляду на 30 березня 2021 о 15:00; встановлено, що засідання відбудеться у приміщенні Південно-західного апеляційного господарського суду за адресою: м. Одеса, пр. Шевченка, 29, зал судових засідань № 7, 3-ій поверх; явка представників учасників справи не визнавалася обов`язковою; роз`яснено учасникам судового провадження їх право подавати до суду заяви про розгляд справ у їхній відсутності за наявними в справі матеріалами.

25.03.2021 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Публічного акціонерного товариства «Туристично-виробнича фірма «Чорне море» надійшов відзив на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос» на рішення Господарського суду Одеської області від 15.01.2021 по справі № 916/3200/17 (916/2146/20).

Позивач вказав, що системний аналіз норм ч.ч. 5, 6 ст. 41 КУзПБ дозволяє дійти висновків, що стягнення на предмет застави в порядку, передбаченому Кодексом України з процедур банкрутства і Законом України «Про іпотеку» окремо від провадження у справі про банкрутство не може здійснюватися, оскільки встановлення у Кодексі особливого порядку задоволення майнових вимог до боржника не припускає задоволення цих вимог в індивідуальному порядку поза межами провадження про банкрутство боржника. Задоволення вимог кредиторів, забезпечених заставою (іпотекою), має здійснюватися за правилами, встановленими саме Кодексом України з процедур банкрутства. Звернення стягнення на майно боржника за вимогами, на які не поширюється дія мораторію, здійснюється виключно за ухвалою господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника.

Позивач зазначив, що діями ТОВ «Фінансова компанія «ГЕЛІОС» в порушення положень чинного Кодексу України з процедур банкрутства, зокрема ч.ч. 5,6 ст. 41 КУзПБ, поза межами процедур з банкрутства, було порушено право власності АТ «ТВФ «Чорне море» шляхом звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна АТ «ТВФ «Чорне море».

Позивач просить апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ГЕЛІОС» на рішення Господарського суду Одеської області від 15.01.2021 у справі № 916/3200/17 (916/2146/20) залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 15.01.2021 у справі № 916/3200/17 (916/2146/20) - без змін.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.03.2021 відкладено розгляд справи № 916/3200/17 (916/2146/20) за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос» на рішення Господарського суду Одеської області від 15.01.2021 на 20 квітня 2021 року о 16.30; встановлено, що судове засідання відбудеться у приміщенні Південно-західного апеляційного господарського суду за адресою: м. Одеса, пр. Шевченка, 29, в залі судових засідань № 7, 3-й поверх; доведено до відома учасників справи, що явка їх представників в судове засідання не є обов`язковою.

12.04.2021 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Державного реєстратора Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області Мерзлікіна Дениса Володимировича надійшли письмові пояснення щодо апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос» на рішення Господарського суду Одеської області від 15.01.2021.

У даних поясненнях зазначено, що у державного реєстратора Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області Мерзлікіна Дениса Володимировича були відсутні підстави для відмови в державній реєстрації прав за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос» з огляду на наступне:

- Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос» було подано заяви про державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна;

- документи для проведення державної реєстрації було подано належною особою, а саме: уповноваженою особою Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос», в особі директора;

- заявником було подано вичерпний перелік документів, що давав змогу встановити заявлене Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос» право власності на вищевказані об`єкти нерухомого майна;

- наявність обтяжень, що були накладені на торговельно- допоміжну прибудову, що розташовано за адресою: м. Одеса, вул. Рішельєвська, буд. 59-А та на нежитлові приміщення третього поверху, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Рішельєвська, буд. 59, приміщення 301 - не були підставою для прийняття державним реєстратором рішення про відмову Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос» у реєстрації за ним права власності на вищевказаний об`єкт нерухомого майна.

Державний реєстратор також послався на те, що Господарським судом Одеської області при винесенні оскаржуваного рішення невірно застосовано ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав не нерухоме майно та їх обтяжень».

16.04.2021 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос» надійшли пояснення по справі.

Апелянт зазначив, що судова практика, на яку позивач посилався у відзиві на апеляційну скаргу, не є подібною та не підлягає застосуванню, оскільки дана практика стосується застосування положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а не Кодексу.

Окрім того, апелянт вказав, що на розгляді у Верховному Суді перебуває справа № 905/1923/15, в якій вирішується питання застосування абз. 2 ч. 8 ст. 41 Кодексу та автоматичного припинення дії мораторію після спливу 170 календарних днів з дня введення процедури розпорядження майном щодо вимог забезпечених кредиторів, якщо господарським судом протягом цього часу не було винесено постанову про визнання боржника банкрутом або ухвалу про введення процедури санації.

20.04.2021 до Південно-західного апеляційного господарського суду від арбітражного керуючого Каленіченко С.Г. надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності арбітражного керуючого.

20.04.2021 у судовому засіданні прийняли участь представник ТОВ «Фінансова компанія «Геліос» - адвокат Колосюк В.А., представник ПАТ «Сбербанк» - адвокат Яковлєва К.Є. та представник ПАТ «Туристично-виробнича фірма «Чорне море» - адвокат Новікова Т.О. Представники інших сторін у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином.

Як зазначалося вище, арбітражний керуючий Каленіченко С.Г. клопотав розглядати справу за його відсутності.

Державний реєстратор Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області Мерзлікін Д.В. також був обізнаний про дату, час та місце проведення судового засідання, про що він зазначив у своїх письмових поясненнях.

Окрім того, копія ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.03.2021 про відкладення розгляду справи № 916/3200/17 (916/2146/20) на 20 квітня 2021 року о 16.30 направлялася на адресу державної реєстрації Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Статтею 120 частиною 3, 6, 7 Господарського процесуального кодексу України передбачено наступне:

Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Суд викликає або повідомляє експерта, перекладача, спеціаліста, а у випадках термінової необхідності, передбачених цим Кодексом, - також учасників справи телефонограмою, телеграмою, засобами факсимільного зв`язку, електронною поштою або повідомленням через інші засоби зв`язку (зокрема мобільного), які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Також необхідно зазначити, що за змістом статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Ухвала Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.03.2021 про відкладення розгляду справи № 916/3200/17 (916/2146/20) на 20 квітня 2021 року о 16.30, була оприлюднена на офіційному веб-порталі судової влади України 02.04.2021. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України».)

Явка представників сторін у судове засідання, призначене на 20.04.2021, не визнавалась апеляційним господарським судом обов`язковою, про наявність у сторін доказів, які відсутні у матеріалах справи та без дослідження яких неможливо розглянути апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос» на рішення Господарського суду Одеської області від 15.01.2021 по справі № 916/3200/17 (916/2146/20), до суду не повідомлялося.

Представник ТОВ «Фінансова компанія «Геліос» у судовому засіданні звернувся з клопотанням про відкладення розгляду справи. Дане клопотання було обґрунтовано наступним: 1) 16.04.2021 ТОВ «Фінансова компанія «Геліос» надало додаткові пояснення по справі і у інших сторін відсутні копії пояснень, було обмаль часу для підготовки своїх правових позицій щодо даних пояснень; 2) на розгляді у Верховному Суді перебуває справа № 905/1923/15, в якій вирішується питання застосування абз. 2 ч. 8 ст. 41 Кодексу та автоматичного припинення дії мораторію після спливу 170 календарних днів з дня введення процедури розпорядження майном щодо вимог забезпечених кредиторів, якщо господарським судом протягом цього часу не було винесено постанову про визнання боржника банкрутом або ухвалу про введення процедури санації; 3) через участь у судовому засіданні представник ТОВ «Фінансова компанія «Геліос» може запізнитися на транспорт, який прямує з м. Одеса до місця його проживання (м. Київ).

Відповідно до ч. 11 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Посилання апелянта на те, що через участь у судовому засіданні представник ТОВ «Фінансова компанія «Геліос» може запізнитися на транспорт, який прямує з м. Одеса до місця його проживання (м. Київ), не може слугувати підставою для відкладення розгляду справи, оскільки не визнається колегією суддів поважною причиною для такого відкладення. Окрім того, явка у судове засідання не визнавалася обов`язковою, тому участь у судовому засідання є правом, а не обов`язком представника ТОВ «Фінансова компанія «Геліос».

Недостатність у інших сторін у справі часу для підготовки правової позиції щодо додаткових пояснень ТОВ «Фінансова компанія «Геліос» не є поважною причиною для відкладення розгляду справи, адже Господарським процесуальним кодексом України не передбачено можливості надання додаткового часу для надання заперечень чи викладення правової позиції щодо письмових пояснень апелянта.

Перебування на розгляді у Верховному Суді справи № 905/1923/15 відповідно до ст. 270 ГПК України не може слугувати підставою для відкладення розгляду справи та не визнається колегією суддів поважною причиною для відкладення розгляду справи.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 228 ГПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Однак, апелянтом чи іншими сторонами у справі не заявлялося клопотання про зупинення провадження у справі.

Отже, колегія суддів протокольною ухвалою відхилила клопотання апелянта про відкладення розгляду справи, оскільки не було наведено жодних поважних причин для відкладення розгляду справи.

Таким чином на думку колегії суддів в даному судовому засіданні повинен відбутися розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос» на рішення Господарського суду Одеської області від 15.01.2021 по справі № 916/3200/17 (916/2146/20) по суті, не дивлячись на відсутність окремих представників сторін, яких слід вважати повідомленим про судове засідання належним чином. Відсутність представників сторін по справі у даному випадку не перешкоджає вирішенню спору та не повинно заважати здійсненню правосуддя у встановлений законом строк.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 07.02.2018 відкрито провадження у справі №916/3200/17 за заявою кредитора ТОВ «ІНВЕСТСЕРВІСКОМПАНІ» про визнання банкрутом АТ «ТВФ «Чорне Море» визнано грошові вимоги ТОВ «ІНВЕСТСЕРВІСКОМПАНІ» до АТ «ТВФ «Чорне Море» в сумі 1 624 000 грн.; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном боржника АТ «ТВФ «Чорне Море»; розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Каленіченка С.Г.

Пунктом 3 даної ухвали суду встановлено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється у тому числі стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі звернення стягнення на заставлене майно та виконання рішень у немайнових спорах; забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій. Задоволення забезпечених вимог кредиторів за рахунок майна боржника, яке є предметом забезпечення, допускається лише в межах провадження у справі про банкрутство.

Згідно свідоцтва про право власності №19675744 від 28.03.2014р. (т. 1 а.с. 23) АТ «ТВФ «Чорне Море», на момент відкриття провадження у справі про банкрутство, належало нерухоме майно, а саме: торговельно-допоміжна прибудова, розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Рішельєвська, буд. 59-А, загальною площею 3184, 9 кв.м.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №19676250 від 28.03.2014р. (т. 1 а.с. 22) АТ «ТВФ «Чорне Море» було власником об`єкта нерухомого майна а саме: торговельно-допоміжної прибудови, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Рішельєвська, буд. 59-А, загальною площею 3184, 9 кв.м.

Згідно свідоцтва про право власності №19673009 (т. 1 а.с. 25) АТ «ТВФ «Чорне Море» належало нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення третього поверху, розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Рішельєвська, буд. 59, приміщення 301, загальною площею 579, 9 кв.м.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №19673368 від 28.03.2014р. (т. 1 а.с. 24) АТ «ТВФ «Чорне Море» було власником об`єкта нерухомого майна а саме: нежитлових приміщень третього поверху, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Рішельєвська, буд. 59, приміщення 301, загальною площею 579, 9 кв.м.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.03.2019 визнано частково грошові вимоги Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Імексбанк» до АТ «ТВФ «Чорне Море» в сумі 290 056 770,19 грн. як вимоги забезпечені заставою майна боржника із внесенням до реєстру вимог кредиторів окремо; відхилено грошові вимоги Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Імексбанк» до АТ «ТВФ «Чорне Море» в сумі 2 145 542 032,68 грн.; визнано грошові вимоги Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Імексбанк» до АТ «ТВФ «Чорне Море» в сумі 196 364,20 грн. такими, що не є конкурсними та погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі.

Згідно зазначеної ухвали суду вимоги ПАТ «Імексбанк» на суму 290 056 770,19 грн. виникли на підставі кредитного договору №11/14 від 20.03.2014, укладеного ПАТ «Імексбанк» з ТОВ «Мідель», як такі, що забезпечені заставою (іпотекою) майна АТ «ТВФ «Чорне море» за іпотечним договором від 31.03.2014; предметом іпотеки є нерухоме майно: - нежитлові приміщення третього поверху загальною площею 579, 9 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Рішельєвська, буд. 59, приміщення 301 та належить АТ «ТВФ «Чорне Море» на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно; торговельно-допоміжна прибудова загальною площею 3184,9 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Рішельєвська, буд. 59-А та належать АТ «ТВФ «Чорне Море» на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

11.10.2019 між ПАТ «Імексбанк» та ТОВ «ФК «Геліос» був укладений договір №108 про відступлення права вимоги, п. 1 якого передбачено, що за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим договором, ПАТ «Імексбанк» відступає ТОВ «ФК «Геліос» належні ПАТ «Імексбанк», а ТОВ «ФК «Геліос» набуває права вимоги ПАТ «Імексбанк» до позичальників та/або поручителів та/або заставодавців фізичних осіб та/або юридичних осіб та/або фізичних осіб-підприємців, зазначених у додатку №1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами та/або договорами поруки та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін та доповнень і додатків до них, згідно реєстру у додатку №1 до цього договору. ТОВ «ФК «Геліос» сплачує ПАТ «Імексбанк» за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначеному цим договором.

У витягу з додатку №1 до договору №108 про відступлення права вимоги від 11.10.2019 реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, у графі «назва боржника (позичальника)» вказано ТОВ «Мідель» та у графі номер та назва договору, права вимоги за якими відступаються" - право вимоги за кредитним договором про відкриття кредитної лінії №11/14 від 20.03.2014 з урахуванням всіх змін та доповнень.

05.11.2019 між ПАТ «Імексбанк» та ТОВ «ФК «Геліос» був укладений договір про відступлення права вимоги за іпотечними договорами, п. 1 якого передбачено, що за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим договором, ПАТ «Імексбанк» відступає ТОВ «ФК «Геліос» належні ПАТ «Імексбанк», а ТОВ «ФК «Геліос» набуває права вимоги ПАТ «Імексбанк» до іпотекодавців юридичних осіб, зазначених у додатку №1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників іпотекодавців, або інших осіб, до яких перейшли обов`язки іпотекодавців, за іпотечними договорами, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у додатку №1 до цього договору. ТОВ «ФК «Геліос» сплачує ПАТ «Імексбанк» за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим договором.

У додатку №1 до договору про відступлення права вимоги за іпотечними договорами від 05.11.2019 реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, у графі «назва боржника (позичальника)» вказано ТОВ «Мідель» та у графі «номер та назва договору, права вимоги за якими відступаються» - право вимоги за іпотечним договором з майновим поручителем Публічним акціонерним товариством «Туристично-Виробнича фірма «Чорне Море» від 31.03.2014.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Геліос» звернулося до Господарського суду Одеської області із заявою від 15.11.2019 (вх. №ГСОО 3-941/19 від 22.11.2019) про заміну кредитора Публічного акціонерного «Імексбанк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Геліос» у справі №916/3200/17 про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Туристично-Виробнича фірма «Чорне Море».

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 04.09.2020 у справі №916/3200/17 вказану заяву ТОВ «ФК «Геліос» - задоволено; замінено Публічне акціонерне товариство «Імексбанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Імексбанк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Геліос».

Постановою від 25.09.2020 визнано банкрутом АТ «ТВФ «Чорне Море»; відкрито відносно АТ «ТВФ «Чорне Море» ліквідаційну процедуру строком; ліквідатором АТ «ТВФ «Чорне Море» призначено арбітражного керуючого Данілова А.І.

Державну реєстрацію права власності ТОВ «ФК «Геліос» на об`єкт нерухомого майна за № 01 торговельно-допоміжної прибудови загальною площею 3184,9 кв.м., розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Рішельєвська, буд. 59-А, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведено державним реєстратором Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області Мерзлікіним Д.В. згідно з рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 52368541 від 25.05.2020, про що свідчить Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна у довідці №215408179 від 08.07.2020. Підставою державної реєстрації у Довідці визначено: іпотечний договір з майновим поручителем, виданий 31.03.2014; договір про відступлення прав вимоги за іпотечним договором, виданий 05.11.2019.

Державну реєстрацію права власності ТОВ «ФК «Геліос» на об`єкт нерухомого майна за № 01 нежитлових приміщень третього поверху загальною площею 579, 9 кв.м., розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Рішельєвська, буд. 59, приміщення 301, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведено державним реєстратором Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області Мерзлікіним Д.В. згідно з рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 52368106 від 25.05.2020р., про що свідчить Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна у довідці №215411096 від 08.07.2020. (т. 1 а.с. 19-21). Підставою державної реєстрації у Довідці визначено: іпотечний договір з майновим поручителем, виданий 31.03.2014; договір про відступлення прав вимоги за іпотечним договором, виданий 05.11.2019.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

21.10.2019 введено у дію Кодекс України з процедур банкрутства, згідно ч. 2 Прикінцевих і Перехідних Положень якого, Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом втратив чинність з цього моменту.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до ГПК України.

Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними ГПК України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Враховуючи те, що провадження у справі №916/3200/17 про визнання банкрутом АТ «ТВФ «Чорне Море» порушено за нормами Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», суд застосовує положення вказаного Закону, оскільки відповідні юридичні наслідки виникли з врахуванням саме його положень.

Ч. 1 ст. 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Згідно ч. 2 ст. 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з відкриттям провадження (проваджень) у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі звернення стягнення на заставлене майно та виконання рішень у немайнових спорах; забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій; не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій; зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію; не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

Згідно ч. 6 ст. 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» під час процедури розпорядження майном боржнику дозволяється задовольняти лише ті вимоги кредиторів, на які згідно з частиною п`ятою цієї статті не поширюється дія мораторію. Задоволення забезпечених вимог кредиторів за рахунок майна боржника, яке є предметом забезпечення, допускається лише в межах провадження у справі про банкрутство.

Ч. 7 ст. 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що дія мораторію припиняється з дня закриття провадження у справі про банкрутство.

Згідно ч. 15 ст. 16 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» з моменту відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство: пред`явлення конкурсними та забезпеченими кредиторами вимог до боржника та їх задоволення може відбуватися лише у порядку, передбаченому цим Законом, та в межах провадження у справі про банкрутство.

Враховуючи введення в дію Кодексу України з процедур банкрутства з 21.10.2019, суду також необхідно застосовувати норми Кодексу України з процедур банкрутства.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Згідно ч. 2 ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з відкриттям провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду.

Ч. 3 ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі виконання рішень у немайнових спорах; забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій; не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій; зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію; не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

Згідно ч. 5 ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів, виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю та життю громадян, виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов`язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення. Дія мораторію не поширюється на будь-які дії довірчого власника щодо об`єкта довірчої власності, довірчим засновником якої є боржник. Дія мораторію не поширюється на процедуру обов`язкового звернення стягнення на об`єкт довірчої власності. Дія мораторію не поширюється на задоволення вимог кредиторів у разі одночасного задоволення вимог кредиторів у процедурі розпорядження майном керуючим санацією згідно з планом санації, а також ліквідатором у ліквідаційній процедурі в порядку черговості, встановленому цим Кодексом. Стягнення грошових коштів за вимогами кредиторів за зобов`язаннями, на які не поширюється дія мораторію, провадиться з рахунку боржника в установі банку. Контроль за такими стягненнями здійснює арбітражний керуючий. Звернення стягнення на майно боржника за вимогами, на які не поширюється дія мораторію, здійснюється виключно за ухвалою господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника.

Відповідно до ч. 6 ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства під час процедури розпорядження майном боржник має право задовольняти лише ті вимоги кредиторів, на які згідно з частиною п`ятою цієї статті не поширюється дія мораторію. Задоволення забезпечених вимог кредиторів за рахунок майна боржника, яке є предметом забезпечення, здійснюється лише в межах провадження у справі про банкрутство.

Згідно ч. 8 ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства дія мораторію припиняється з дня закриття провадження у справі про банкрутство. Щодо задоволення забезпечених вимог кредиторів за рахунок майна боржника, яке є предметом забезпечення, дія мораторію припиняється автоматично після спливу 170 календарних днів з дня введення процедури розпорядження майном, якщо господарським судом протягом цього часу не було винесено постанову про визнання боржника банкрутом або ухвалу про введення процедури санації.

Ч. 14 ст. 39 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що з моменту відкриття провадження у справі: пред`явлення конкурсними та забезпеченими кредиторами вимог до боржника та їх задоволення можуть здійснюватися лише у порядку, передбаченому цим Кодексом, та в межах провадження у справі.

Згідно ч. 1 ст. 62 Кодексу України з процедур банкрутства усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або господарського відання, включаються до складу ліквідаційної маси.

Відповідно до ч. 1 ст. 63 Кодексу України з процедур банкрутства після проведення інвентаризації та отримання згоди на продаж майна ліквідатор здійснює продаж майна банкрута на аукціоні. Початковою вартістю продажу майна банкрута є його вартість, визначена ліквідатором.

Ст. 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до п.п.1, 2 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Ч. 2 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підстави для відмови в державній реєстрації прав:1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) документи подано до неналежного суб`єкта державної реєстрації прав, нотаріуса; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; 12) заявник звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності щодо майна, що відповідно до поданих для такої реєстрації документів відчужено особою, яка на момент проведення такої реєстрації внесена до Єдиного реєстру боржників, у тому числі за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці.

П. 12 Порядку «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015р. №1127 (далі-Порядок), передбачено, що розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав.

Згідно п. 40 Порядку державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", іншими законами України та цим Порядком.

Відповідно до п. 57 Порядку для державної реєстрації прав, що набуваються, змінюються або припиняються у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість набуття, зміни чи припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Згідно п. 61 Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) засвідчена іпотекодержателем копія письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцю та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) засвідчена іпотекодержателем копія повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з відміткою про вручення адресату, або засвідчена іпотекодержателем копія рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з позначкою про відмову адресата від одержання такого відправлення, або засвідчені іпотекодержателем копії рекомендованих поштових відправлень або поштових відправлень з оголошеною цінністю (поштових конвертів), якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога, зазначена у підпункті 1 цього пункту, та які повернулися відправнику у зв`язку із відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення, або засвідчені іпотекодержателем паперові копії електронного листа, яким за допомогою засобів інформаційної, телекомунікаційної або інформаційно-телекомунікаційної системи, що забезпечує обмін електронними документами, надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, та електронного службового повідомлення відповідної системи, яким підтверджується доставка відповідного електронного листа за адресою електронної пошти адресата (у разі коли договором з іпотекодавцем або боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, передбачено можливість обміну електронними документами); 3) довідка іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації та відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації; 4) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). У разі подання документа, зазначеного в абзаці першому або четвертому підпункту 2 цього пункту, державна реєстрація проводиться після спливу тридцятиденного строку з моменту отримання адресатом вимоги, зазначеної у підпункті 1 цього пункту, якщо у такій вимозі не зазначений більш тривалий строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав.

Згідно ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Державна реєстрація набуття, зміни чи припинення речових прав у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, проводиться без подання відповідної заяви заявником та справляння адміністративного збору на підставі відомостей про речові права, що містилися в Державному реєстрі прав. У разі відсутності таких відомостей про речові права в Державному реєстрі прав заявник подає оригінали документів, необхідних для проведення державної реєстрації набуття, зміни чи припинення речових прав.

Колегія суддів зазначає, що з моменту порушення провадження у справі банкрут-боржник перебуває у особливому правовому режимі, що змінює існуючий щодо нього комплекс юридичних відносин: з відкриттям провадження у справі про банкрутство судом одночасно вводиться мораторій на задоволення вимог кредиторів щодо боржника, метою якого є забезпечення збереження майнових активів боржника задля подальшого задоволення вимог кредиторів на засадах конкурсу, який би мав забезпечити максимально можливу ціну продажу майна банкрута відповідно до законних процедур.

Мораторій на задоволення вимог кредиторів не передбачає індивідуального задоволення вимог окремих кредиторів, проте передбачені законодавством процедури забезпечують пропорційність задоволення вимог кредиторів однієї черги в ході здійснення провадження у процедурі банкрутства.

Завданням мораторію на задоволення вимог кредиторів є забезпечення збереження майнових активів боржника з метою подальшого задоволення вимог кредиторів на засадах конкурсу, який би забезпечував максимально можливу ціну предмета продажу на ринку.

Аналіз норм Кодексу України з процедур банкрутства свідчить про те, що після відкриття провадження у справі про банкрутство всі питання, пов`язані із задоволенням вимог забезпечених кредиторів вирішуються виключно господарським судом в межах справи про банкрутство.

При цьому, сплив строку дії мораторію щодо задоволення вимог забезпечених кредиторів не змінює порядку звернення стягнення на таке майно, що прямо випливає зі змісту ч. 3 абз. 5 ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства, якою передбачено, що звернення стягнення на майно боржника за вимогами, на які не поширюється дія мораторію, здійснюється виключно за ухвалою господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника та ч.6 цієї статті, за якою задоволення забезпечених вимог кредиторів за рахунок майна боржника, яке є предметом задоволення, здійснюється в межах провадження у справі про банкрутство.

Враховуючи вищезазначені положення законодавства про банкрутство, задоволення забезпечених вимог кредиторів за рахунок майна боржника, яке є предметом забезпечення, здійснюється лише в межах провадження у справі про банкрутство. Тобто, реалізація майнових активів боржника, які є предметом забезпечення, здійснюється лише в межах провадження у справі про банкрутство в порядку, передбаченому Кодексом України з процедур банкрутства, та виключає можливість реалізації поза цим провадженням, як і виконання (погашення) забезпечених вимог.

Вказаний висновок повністю заснований на частині 14 статті 39 Кодексу України з процедур банкрутства, якою передбачено, що з моменту відкриття провадження у справі: пред`явлення конкурсними та забезпеченими кредиторами вимог до боржника та їх задоволення можуть здійснюватися лише у порядку, передбаченому цим Кодексом, та в межах провадження у справі.

Спираючись на викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що звернення стягнення на майно боржника за вимогами, мораторій за якими припинився, у тому числі і вимогами забезпечених кредиторів, здійснюється виключно за ухвалою господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника.

Посилання апелянта про хибність даних висновків ґрунтується виключно на його суб`єктивному трактуванні норм права.

Колегія суддів погоджується з посиланням апелянта, що дія мораторію у відповідності до ч. 8 ст. 41 КУзПБ закінчилась, однак це жодним чином не впливає на те, що звернення стягнення на майно боржника за вимогами, мораторій за якими припинився, здійснюється виключно за ухвалою господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника.

У даному випадку, в період дії мораторію, введеного ухвалою Господарського суду Одеської області від 07.02.2018, між ПАТ «Імексбанк» та ТОВ «ФК «Геліос» були укладені договори про відступлення права вимоги між ПАТ «Імексбанк» та ТОВ «ФК «Геліос» за кредитним договором (11.10.2019) та іпотечним договором (05.11.2019).

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Геліос» звернулося до Господарського суду Одеської області із заявою від 15.11.2019 (вх. №ГСОО 3-941/19 від 22.11.2019) про заміну кредитора Публічного акціонерного «Імексбанк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Геліос» у справі №916/3200/17 про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Туристично-Виробнича фірма «Чорне Море».

Тобто починаючи з 15.11.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Геліос» було обізнано про існування справи №916/3200/17 про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Туристично-Виробнича фірма «Чорне Море» та заявив клопотання про вступ у дану справу шляхом процесуального правонаступництва забезпеченого кредитора.

Відповідач фактично задовольнив забезпечені іпотекою вимоги шляхом набуття права власності на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки. Адже 25.05.2020, після закінчення дії мораторію, державним реєстратором було здійснено реєстрацію права власності ТОВ «ФК «Геліос» на об`єкт нерухомого майна за № 01 торговельно-допоміжної прибудови загальною площею 3184, 9 кв.м., розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Рішельєвська, буд. 59-А згідно з рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 52368541 від 25.05.2020р. та реєстрацію права власності ТОВ «ФК «Геліос» на об`єкт нерухомого майна за № 01 нежитлових приміщень третього поверху загальною площею 579, 9 кв.м., розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Рішельєвська, буд. 59, приміщення 301 згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 52368106 від 25.05.2020.

Отже, відповідачем були задоволені вимоги за рахунок майна позивача, яке було предметом іпотеки, поза межами провадження у справі №916/3200/17 про банкрутство АТ «ТВФ «Чорне Море». Як було встановлено вище, відповідачу було достеменно відомо про існування провадження у справі №916/3200/17 про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Туристично-Виробнича фірма «Чорне Море» та ним було ініційовано вступ у дану справу шляхом правонаступництва.

Однак, реалізація майнових активів боржника, які є предметом забезпечення, здійснюється лише в межах провадження у справі про банкрутство, в порядку передбаченому законодавством про банкрутство, тому у ТОВ «ФК «Геліос» були відсутні правові підстави для звернення стягнення на предмет забезпечення поза межами провадження у справі про банкрутство, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що державним реєстратором, в порушення вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», Кодексу України з процедур банкрутства, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 25.12.2015р. №1127, допущено неналежне виконання обов`язків під час розгляду заяви про державну реєстрацію права власності та прийняття рішення про таку реєстрацію за ТОВ «ФК «Геліос», не перевірено документів на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав.

Тому рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 52368541 від 25.05.2020, прийняте державним реєстратором Мерзлікіним Д.В., Холоднобалківська сільська рада Біляївського району Одеської області щодо реєстрації права власності ТОВ «ФК «Геліос» на об`єкт нерухомого майна: торговельно-допоміжна прибудова загальною площею 3184,9 кв.м., що в цілому складається з чотирьох поверхів та технічного поверху за адресою: м. Одеса, вул. Рішельєвська, буд. 59-А, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, підлягає скасуванню відповідно до положень ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Із тотожних підстав підлягає скасуванню рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 52368106 від 25.05.2020, прийняте державним реєстратором Мерзлікіним Д.В., Холоднобалківська сільська рада Біляївського району Одеської області щодо реєстрації права власності ТОВ «ФК «Геліос» на об`єкт нерухомого майна: нежитлові приміщення третього поверху загальною площею 579, 9 кв.м., за адресою: м. Одеса, вул. Рішельєвська, буд. 59, приміщення 301, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.

Керуючись зазначеним вище, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що право власності ТОВ «Фінансова компанія «Геліос» на об`єкт нерухомого майна: торговельно-допоміжна прибудова загальною площею 3184,9 кв.м., та на об`єкт нерухомого майна: приміщення третього поверху загальною площею 579, 9 кв.м., підлягає припиненню.

Щодо посилання апелянта на те, що суд першої інстанції припустився порушень норм процесуального права та прийняв заяву Позивача від 17.09.2020 про зміну предмету позову, оскільки дана заява змінювала не лише предмет, а й підставу позову, оскільки в самому позові було відсутнє посилання на таку правову (юридичну) підставу, яка витікає із ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 46 ГПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 24.07.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №916/2146/20; ухвалено розглядати справу №916/2146/20 за правилами Господарського процесуального кодексу України в порядку загального позовного провадження в межах справи про банкрутство №916/3200/17.

18.09.2021 до Господарського суду Одеської області від позивача надійшла заява про зміну предмета позову від 17.09.2020.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 19.10.2020 закрито підготовче провадження у справі №916/3200/17 (916/2146/20).

Таким чином, заяву про зміну предмету позову було подано в межах підготовчого провадження.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що посилання позивача на ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не може визнаватися зміною підстав позову, оскільки у позовній заяві позивач вже посилався на Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Окрім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 наголосила, що згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яку правову норму необхідно застосувати для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Тому навіть за відсутності посилання позивача на положення ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» суд першої інстанції мав самостійно визначити, яку правову норму необхідно застосувати для вирішення спору та застосувати таку норму.

Щодо поданої позивачем заяви про уточнення позовних вимог у зв`язку із виправленням технічної помилки (вх. ГСОО №1529/21 від 19.01.2021), колегія суддів зазначає, що така заява не змінює предмет та підставу поданого позову, а лише виправляє допущену технічну помилку, тому судом першої інстанції було прийнято вірне рішення про необхідність врахування даної заяви при винесенні рішення по справі.

Інші доводи апеляційної скарги також жодним чином не спростовують висновків, до яких дійшла колегія суддів та не доводять неправильність чи незаконність ухвали, прийнятої судом першої інстанції.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Суд ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що апелянтом не наведено підстав для скасування оскаржуваного рішення, які б знайшли своє підтвердження у матеріалах справи, а Господарський суд Одеської області при ухвалені рішення у справі дотримався вимог Господарського процесуального кодексу України щодо прийняття судового рішення на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, що надало можливість встановити усі фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення спору, а тому судове рішення у справі не підлягає скасуванню як таке, що прийнято у відповідності до норм матеріального та процесуального права.

Висновки апеляційного господарського суду:

Згідно статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Будь-яких підстав для скасування рішення господарського суду за результатами його апеляційного перегляду колегією суддів не встановлено.

За вказаних обставин оскаржуване рішення господарського суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - залишенню без задоволення із віднесенням витрат на оплату судового збору за подачу апеляційної скарги на апелянта.

Керуючись статтями 269-271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 15.01.2021 по справі №916/3200/17(916/2146/20) залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Постанову складено та підписано 26.04.2021.

Головуючий суддя К.В. Богатир

Суддя В.В. Бєляновський

Суддя І.Г. Філінюк