ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2021 року м.Дніпро Справа № 908/3175/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Березкіної О.В., Дарміна М.О.

при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.

представники сторін:

від позивача: Тетяненко Д.А., довіреність № 034/20-19 від 22.01.2021 р., юрисконсульт;

від відповідача: Самар Т.Г., довіреність б/н від 17.12.2020 р., адвокат;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Концерну Міські теплові мережі на рішення Господарського суду Запорізької області від 08.02.2021 (суддя Зінченко Н.Г., м. Запоріжжя), повний текст якого підписаний 08.02.2021 у справі № 908/3175/20

за позовом Концерну Міські теплові мережі, м. Запоріжжя

до Приватного акціонерного товариства ТРАНССЕРВІС, м. Запоріжжя,

про стягнення 68 204,95 грн.,

ВСТАНОВИВ:

09.12.2020 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Концерну Міські теплові мережі (далі - Позивач) до Приватного акціонерного товариства ТРАНССЕРВІС (далі - Відповідач) про стягнення 68204,95 грн. заборгованості за поставлену теплову енергію, в тому числі 68027,63 грн. заборгованості за відпущену теплову енергію за період з листопада 2019 року по квітень 2020 року та 177,32 грн. 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем свого обов`язку щодо сплати за отриману теплову енергію за період з листопада 2019 року по квітень 2020 року. Позивач посилається на ст. ст. 11, 15, 16, 509, 526, 530, 625, 629 ЦК України, ст. ст. 1, 2 193, 276 ГК України, норми Закону України Про теплопостачання, положення Правил користування тепловою енергією.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 08.02.2021 у справі №908/3175/20 у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись із вказаним рішенням, Концерн Міські теплові мережі подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, нез`ясування обставин справи, просить його скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що факт постачання теплової енергії в гарячій воді в приміщення за адресою: м. Запоріжжя, просп. Моторобудівників, буд. 11, які належать ПрАТ "ТРАНССЕРВІС" за період листопад 2019 - квітень 2020 року підтверджується рішенням Запорізької міської ради про початок опалювального сезону та розташуванням приміщення у житловому будинку. Відповідачем не надано жодних доказів відключення належного йому приміщення від системи теплопостачання житлового будинку у встановленому законодавством порядку.

Відсутність між сторонами договору на надання послуг з централізованого опалення не є підставою для несплати за надані Концерном "Міські теплові мережі" послуги, оскільки обов`язок оплати випливає із закону.

Зауважує, що матеріали справи містять розрахунок розподілу обсягу спожитої теплової енергії для централізованого опалення нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: пр. Моторобудівників, 11, ПрАТ "ТАНССЕРВІС".

Так, нежитлове приміщення по пр. Моторобудівників, 11 є невід`ємною частиною житлового будинку. Житловий будинок по пр. Моторобудівників, 11 4 поверховий.

Норма споживання теплової енергії на 1 м2 згідно ДБН на 4 поверховий будинок складає 101,01 ккал/годину * м2.

Величина договірного теплового навантаження на опалення розраховується згідно КТМ 204 України 244-94, складає: Q max = qo * S = 101,01 * 364,90 = 36859 ккал/год.

де: qo - норма витрати теплоти на опалення на 1м2 будівлі, ккал / год * м2;

S - площа приміщення споживача, м2.

Об`єкт теплопостачання не обладнано будинковим приладом обліку теплової енергії. Нарахування опалення на нежитлове приміщення площею 364,90м2 виконано згідно навантаження на опалення приміщення з урахуванням норми споживання теплової енергії на 1 м2.

Даний розрахунок містить помісячні детальні нарахування за період листопад 2019 року квітень 2020 р. з зазначенням всіх необхідних вихідних даних: норми споживання теплової енергії на 1 кв.м., величини договірного навантаження на опалення, площі нежитлового приміщення. Коефіцієнту опалення, тарифу, даних постанови НКРЕКП № 85 від 14.01.2020р., постанови КМУ № 1082 та ін. дані.

Стосовно площі спірного приміщення зауважує, що в акті від 15.03.2018 зазначена площа 420 кв.м., а у січні 2019 року Відповідачем був наданий витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 21700879 від 15.05.2014, зазначено що нежитлове приміщення XXXIV підвалу (літера А-4), нежитлове приміщення XXXI першого поверху (літера А-4) за адресою м. Запоріжжя, просп. Моторобудівників, буд. 11, загальною площею - 364,9 кв.м. Дана визначена площа - 364,9 кв.м. використана в розрахунку розподілу обсягу спожитої теплової енергії, тому вважаємо, що одна з складових для нарахування за спожиту теплову енергію доведена.

Вважає, що даний детальний розрахунок теплової енергії містить всі необхідні вихідні дані необхідні для перевірки нарахування, які зазначені в рахунках, актах приймання - передачі теплової енергії, розрахунках суми заборгованості.

Оскільки факт постачання теплової енергії в гарячій воді в приміщення за адресою: м. Запоріжжя, просп. Моторобудівників, буд. 11, які належать ПрАТ "ТРАНССЕРВІС" за період листопад 2019 - квітень 2020 року підтверджено, а жодних доказів відключення даного приміщення від системи теплопостачання житлового будинку у встановленому законодавством порядку в матеріалах справи не містяться, суд першої інстанції посилаючись в повній відмові в задоволені позову лише на не доведеність факту поставки теплової енергії на суму 68 027,63 грн. не вказав, яка саме сума підлягає стягненню, чим позбавив позивача права на законне відшкодування поставленої теплової енергії в гарячій воді за період листопад 2019 - квітень 2020 року.

Відповідач, Приватне акціонерне товариство ТРАНССЕРВІС, у відзиві на апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду без змін. Зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази здійснення позивачем постачання теплової енергії в гарячій воді до нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: просп. Моторобудівників, б. 11. Доказів закріплення на праві господарського відання за Концерном "Міські теплові мережі", та відповідно, підтвердження права позивача на постачання теплової енергії в гарячій воді матеріали справи не містять. Період надання послуг також не підтверджений.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 29.03.2021 (колегія суддів: головуючий-доповідач Іванов О.Г., судді Дармін М.О., Березкіна О.В.) відновлено строк на подання апеляційної скарги; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Концерну Міські теплові мережі на рішення Господарського суду Запорізької області від 08.02.2021 у справі №908/3175/20; розгляд справи призначено в судовому засіданні на 19.04.2021.

В судовому засіданні 19.04.2021 Центральним апеляційним господарським судом було оголошено вступну та резолютивну частини постанови у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

Концерн Міські теплові мережі є юридичною особою, метою діяльності якої відповідно до п. 2.1 Статуту є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на постійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну.

Предметом діяльності Концерну Міські теплові мережі є виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії для потреб населення для обігріву житла і побутових потреб, комунально-побутових потреб підприємств, бюджетних установ та організацій, інших категорій споживачів, її збут тощо (п. 2.2 Статуту).

Правовідносини між Теплопостачальною організацією та Споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України Про теплопостачання від 02.06.2005 № 2633-ІV, Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 за №1198 та іншими нормативно-правовими актами України.

Стаття 1 Закону України Про теплопостачання дає визначення, зокрема, терміну споживач теплової енергії фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 за № 1198, передбачено, що споживач теплової енергії це фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №21700879, нежитлові приміщення ХХХІV підвалу (літ. А-4), приміщення ХХХІ першого поверху (літ. А-4), що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, просп. Моторобудівників, б. 11 є приватною власністю ПрАТ ТРАНССЕРВІС на підставі договору купівлі - продажу нерухомого майна, серія та номер: 653, який виданий 11.03.1997 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Полотенко С.М.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 06.11.2019 у справі №908/1504/19 Концерну МТМ відмовлено в задоволенні позовних вимог до ПрАТ Транссервіс про визнання договору №340567 від 03.04.2019 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води укладеним.

Рішення обґрунтовано тим, що позивач не довів суду наявність підстав для задоволення позову, оскільки наданий ним проект договору № 340567 від 03.04.2019 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води не відповідає Типовому договору, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 06.11.2019 у справі №908/1504/19 не оскаржено та набрало законної сили.

Отже, в супереч приписам Закону України Про теплопостачання та Правил користування тепловою енергією відповідачем не укладено з Концерном Міські теплові мережі договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді.

Як зазначає позивач у позові, з метою недопущення порушення прав інших мешканців житлового будинку в частині отримання належних послуг з централізованого опалення, позивач здійснював відпуск теплової енергії в період листопад 2019 року квітень 2020 року відповідно до рішень про початок та закінчення опалювального сезону у м. Запоріжжя.

Зазначав, що система опалення приміщення, що належить відповідачу, є невід`ємною частиною централізованої системи опалення будинку, тому при подачі теплової енергії в централізовану систему опалення будинку в опалювальні періоди одночасно опалювалось нежитлове приміщення, власником якого є відповідач.

За твердженням позивача, відповідачу відпущено теплову енергію за вказаний період на загальну суму 68 027,63 грн., що підтверджується рахунками та актами приймання-передачі теплової енергії за спірний період, надісланими на адресу відповідача.

На підтвердження обсягу відпущеної відповідачу теплової енергії позивачем надано до матеріалів справи рахунки та акти приймання-передачі теплової енергії надання послуг з централізованого постачання гарячої води за період листопад 2019 року квітень 2020 року.

На підтвердження факту направлення рахунків та актів приймання-передачі теплової енергії надання послуг з централізованого постачання гарячої води, позивачем надано паперовий носій з назвою Реестр на отправленную корреспонденцию в (назва місяця), рахунки за (назва місяця) по отделу сбыта филиала Концерна ГТС Шевченковского района.

В підтвердження факту здійснених поставок теплової енергії позивач посилався на рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 24.04.2018 №204 Про закріплення на праві господарського відання за Концерном Міські теплові мережі майна комунальної власності, Про початок опалювального сезону 2019-2020 років у місті Запоріжжя №441 від 24.10.2019, Про закінчення опалювального сезону 2019-2020 років у місті Запоріжжя №147 від 06.04.2020.

Матеріали справи містять акт від 15.03.2018, складений в присутності адміністратора Яковлєва Л.А., в якому зазначено, що приміщення використовується під магазин Лотос , S = 420 кв.м (1 поверх + підвал та прибудова). Система опалення магазину єдина з гуртожитком. По підвалу проходить трубопровід опалення діаметром 57 та 25, м/пластик, ГВС встановлений водомір №4039860, р/в 2004, опломбований пломбою Мотор Січ, покази 1299,524 м. куб. В прибудові на момент огляду опалення відсутнє. Акт підписаний працівниками Концерну МТМ, підпис представника ВАТ Транссервіс або позначка про відмову у підписанні акту відсутні.

Також, позивачем надано акт від 12.12.2018 обстеження системи теплоспоживання споживача ТОВ Транссервіс - магазин Лотос за адресою: вул. Моторобудівників, буд. 11, приміщення № ХХХІ першого поверху та приміщення № ХХХІV підвалу літ. А-4, складений в присутності працівника магазину Лотос. У вказаному акті встановлено наступне: нежитлове приміщення - вбудовано-прибудоване, розташоване на 1-ому поверсі та в підвалі 4-поверхової будівлі гуртожитку. Джерело теплопостачання - котельня АО Мотор Січ. Система опалення приміщень спільна з житловим будинком. Вбудована частина опалюється від елеваторного вузла гуртожитку, прибудована частина (вбудована зона) від загального елеватора на приміщення: 1) ТОВ Содружество (магазин Second hand, магазин Елегант, Агенство нерухомості, 2) ТОВ Промзапал (кафе Ананас), 3) ТОВ Транссервіс (магазин Лотос). Дані приміщення розташовані в будівлі гуртожитку, система опалення приміщень є невід`ємною частиною централізованого опалення житлового будинку.

Працівник магазину Лотос відмовився підписати вказаний акт обстеження, про що зазначено в акті.

Посилаючись на обставини щодо фактичного споживання теплової енергії без укладення договору з теплопостачальною організацією, позивач звернувся з позовом до господарського суду про стягнення з відповідача заборгованості за відпущену теплову енергію в сумі 68027,63 грн. за період з листопада 2019 року по квітень 2020 року. У зв`язку з простроченням виконання відповідачем грошового зобов`язання позивач нарахував до стягнення з відповідача 177,32 грн. 3 % річних.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, господарський суд виходив з того, що позивачем не доведено факту поставки теплової енергії на визначену суму, а саме не доведено належним чином факт поставки теплової енергії відповідачу у період листопад 2019 року - квітень 2020 року теплової енергії саме на суму 68 027,63 грн.

Так, матеріали справи не містять помісячних показників будинкового засобу обліку теплової енергії та показників приладу обліку, що має суттєве значення для визначення суми заборгованості, яка підлягає сплаті за спірний період. Детальний розрахунок теплової енергії із зазначенням необхідних вихідних даних для перевірки суми нарахування позивачем не здійснено.

Суд зазначив, що в наданому позивачем акті від 15.03.2018 визначена площа спірного приміщення, а саме зазначено: S = 420 кв.м (1 поверх + підвал та прибудова).

Разом з тим в поданому розрахунку розподілу обсягу спожитої теплової енергії для централізованого опалення нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: пр. Моторобудівників, 11, позивачем площа приміщення визначена 364, 90 кв.м. Тому, твердження позивача про те, що є доведеним одна з складових для нарахування за спожиту теплову енергію площа приміщення, спростовується, зокрема, і цим актом.

Отже, посилання позивача на те що нарахування опалення на нежитлове приміщення виконані згідно навантаження на опалення приміщення з урахуванням норми споживання теплової енергії на 1 м2 спростовується вищевикладеним.

Позивачем доказово не підтверджені викладені ним у позовній заяві обставини справи, обсяг поставленої відповідачу теплової енергії не доведено.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу (ЦК) України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини, створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Правові відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною або юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, регулюються, зокрема Законом України "Про житлово-комунальні послуги", Законом України "Про теплопостачання", Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 (далі за текстом - Правила надання послуг з централізованого опалення), Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №1198 від 03.10.2007 (далі за текстом - Правила користування тепловою енергією) та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють відносини у цій сфері.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про теплопостачання" (далі Закон) теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу;

- постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору;

- споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору;

- теплопостачальна організація - суб`єкт господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії;

- місцева (розподільча) теплова мережа - сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача.

Згідно зі ст. 4 названого Закону проектування, будівництво, реконструкція, ремонт, експлуатація об`єктів теплопостачання, виробництво, постачання теплової енергії регламентуються нормативно-правовими актами, які є обов`язковими для виконання всіма суб`єктами відносин у сфері теплопостачання.

Пунктами 4, 6 ст. 19 Закону передбачено, що теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу теплової енергії. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Статтею 25 Закону встановлено обов`язок споживача по своєчасному укладенню договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Частиною 2 ст. 275 Господарського кодексу України передбачено, що відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Відповідно до п. 4 Правил користування тепловою енергією №1198 користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією.

З аналізу положень зазначених вище Правил, зокрема, пункту 44, вбачається, що термін споживач застосовується в значно ширшому значенні, оскільки він також розповсюджується і на осіб, які використовують теплову енергію без укладення договору на теплопостачання.

За змістом ст., ст. 1, 13 Закону України Про житлово-комунальні послуги послуги з надання теплової енергії в гарячій воді є одним з видів комунальних послуг.

Частиною 1 ст. 12 Закону України Про житлово-комунальні послуги передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Статті 7, 8 цього Закону визначають обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, і з урахуванням вказаних положень Закону позивач є виконавцем житлово-комунальних послуг, а відповідач є їх споживачем.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону України Про житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом.

Цей обов`язок відповідає зустрічному обов`язку виконавця, визначеному п. 2 ч. 2 ст. 8 цього Закону готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Отже, відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 11.04.2018 цу справі №904/2238/17 та від 16.10.2018 у справі №904/7377/17, відповідно до якої укладення договору з теплопостачання відповідно до ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та Правил користування тепловою енергією, є не правом споживача послуг, а його обов`язком. А сам лише факт не укладення такого договору не може слугувати підставою для звільнення споживача від сплати за фактично спожиту теплову енергію в спірний період.

Відсутність між сторонами договору на надання послуг з централізованого опалення не є підставою для несплати за надані Концерном "Міські теплові мережі" послуги, оскільки обов`язок оплати випливає із закону.

В той же час, для стягнення заборгованості за поставлену позивачем та фактично спожиту відповідачем теплову енергію, доказуванню підлягає факт поставки/споживання такої теплової енергії, обсяг спожитої теплової енергії та її вартість.

Стосовно доводів відповідача щодо відсутності в спірному приміщенні будь-яких точок обігріву від труб тепловодоопалення колегія суддів зазначає наступне.

Теплопостачання - це особливий вид комунальної послуги. Система теплопостачання для здійснення покладених на неї завдань виконується з окремих технологічно пов`язаних частин, що складають систему централізованого постачання, включає сукупність взаємопов`язаних джерел теплової енергії (технічних елементів і пристроїв), призначених для передачі у приміщення необхідної кількості тепла та підтримання в них заданої температури повітряного середовища. Теплова енергія передається в опалювальні приміщення за рахунок теплопровідності, випромінювання в конвекції, і поширюється не тільки від радіаторів, але й від інших елементів системи опалення (трубопроводи, стояки, підводки тощо). Відповідно до законів термодинаміки тепло передається від більш нагрітих тіл до менш нагрітих, а теплова енергія, що міститься в повітрі, в елементах інтер`єру приміщення, передається, в тому числі, і в сусідні приміщення через внутрішні стіни, перегородки та перекриття.

Внутрішньобудинкова система опалення проектується таким чином, щоб забезпечити нормативну температуру повітря у всіх приміщеннях будинку. Згідно з пунктом 6.3.4. ДБН В.2.5-67:2013 Опалення, вентиляція та кондиціонування опалення слід проектувати з урахуванням теплового балансу між тепловтратами та теплонадходженнями, у тому числі теплоти, що регулярно надходить у приміщення від трубопроводів. Теплова енергія подається в житловий будинок через приєднану мережу і розподіляється по всьому будинку по внутрішньобудинковій системі теплопостачання, що складається із стояків, нагрівальних елементів, а також іншого обладнання розташованого на цих мережах.

При цьому, відсутність радіаторів не означає відсутність споживання послуг з централізованого опалення, оскільки наявність стояків в приміщенні свідчить про надходження тепла в приміщення.

Законодавство, яке регулює відносини, пов`язані з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії, пов`язує обов`язок споживача сплатити вартість теплової енергії з фактом її споживання. Отже, при підрахунку теплоспоживання необхідно враховувати, в тому числі, тепловиділення в приміщенні від поверхонь прокладених трубопроводів (стояків, підводок до приладів тощо), що знаходяться у приміщенні з приладами обліку або без них. Таким чином, якщо навіть у приміщенні відсутні опалювальні прилади, але є стояки, підводки до приладів, споживач повинен сплачувати за фактичне тепло, яке виділяється від зазначених трубопроводів.

Факт постачання теплової енергії в гарячій воді в приміщення за адресою: м. Запоріжжя, просп. Моторобудівників, буд. 11. які належать ПрАТ "ТРАНССЕРВІС" за період листопад 2019 - квітень 2020 року підтверджується рішенням Запорізької міської ради про початок опалювального сезону та розташуванням: приміщення у житловому будинку.

Відповідачем не надано жодних доказів відключення належного йому приміщення від системи теплопостачання житлового будинку у встановленому законодавством порядку.

Вищенаведеним спростовуються доводи відповідача стосовно не доведення факту поставки теплової енергії.

Оскільки договір між сторонами не укладено, то позивач мав довести, на якій підставі та за яку кількість відпущеної теплової енергії проведено ним нарахування.

При цьому рішення Запорізької міської ради про початок опалювальних сезонів, на які посилається позивач, лише підтверджують факт здійснення позивачем теплопостачання у спірному періоді, однак не доводять обсяг поставленої відповідачу теплової енергії.

У відповідності до п. 23 Правил користування тепловою енергією розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації,середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

В наданих позивачем рахунках на оплату спожитої теплової енергії зазначено, що розрахунок здійснений на підставі вимірювальних приладів та діючих тарифів.

В той же час, матеріали справи не містять помісячних показників будинкового засобу обліку теплової енергії та показників приладу обліку, що має суттєве значення для визначення суми заборгованості, яка підлягає сплаті за спірний період.

З доданих до позову актів приймання-передачі теплової енергії неможливо визначити, яким чином позивач виконав нарахування плати за спожиту теплову енергію, відсутні показники будинкового приладу обліку, теплового навантаження за період з листопада 2019 року по квітень 2020 року, не зазначена площа нежитлового приміщення, норми споживання на 1 кв. м; підстави нарахування та розрахунок теплового навантаження відсутні.

Позивач посилається на направлення ним на адресу відповідача актів приймання-споживання теплової енергії за спірний період та зазначає, що відповідачем підписані акти приймання-передачі позивачеві не поверталися.

В той же час, належних доказів направлення на адресу відповідача вказаних актів та рахунків позивачем в матеріали справи не надано: реєстри поштових відправлень не містять відтиску поштового штемпелю та дати відправлення кореспонденції. Також не надано суду фіскальних чеків на оплату поштових послуг з направлення відповідної кореспонденції.

Щодо розрахунку обсягу фактично спожитої теплової енергії відповідно до теплового навантаження колегія суддів зазначає наступне.

Колегія суддів погоджується з доводами заявника апеляційної скарги про те, що позивачем разом із позовною заявою надано детальний розрахунок теплової енергії із зазначенням необхідних вихідних даних для перевірки суми нарахування (а.с. 11).

У зв`язку з тим, що приміщення відповідача приєднано до внутрішньобудинкових систем житлового будинку, то відповідно до законодавства відносини регулюються Правилами № 630.

Порядок обліку та оплати послуг визначається п. 12 Правил 630, а саме у разі встановлені будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалювальній площі. А у разі його відсутності за нормативами (нормами) споживання.

У разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання:

- з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим (п. 21 Правил 630).

Нормативи (норми) споживання для нежитлових приміщень визначаються згідно з річною питомо нормою споживання теплової енергії на 1 кв. м. опалювальної площі у відповідності до Норм та вказівок по нормуванню палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, також на господарсько-побутові потреби в Україні КТМ 204 України 244-94 та Державним будівельним нормам України В.2.5-67:2013.

Оскільки житловий будинок по пр. Моторобудівників, 11 4 поверховий, то норма споживання теплової енергії на 1 м2 згідно ДБН на 4 поверховий будинок складає 101,01 ккал/годину * м2.

Величина договірного теплового навантаження на опалення розраховується згідно КТМ 204 України 244-94, складає: Q max = qo * S = 101,01 * 364,90 = 36859 ккал/год.

де: qo - норма витрати теплоти на опалення на 1м2 будівлі, ккал / год * м2;

S - площа приміщення споживача, м2.

Об`єкт теплопостачання не обладнано будинковим приладом обліку теплової енергії. Нарахування опалення на нежитлове приміщення площею 364,90 м2 необхідно виконувати згідно навантаження на опалення приміщення з урахуванням норми споживання теплової енергії на 1 м2.

Стосовно площі спірного приміщення колегія суддів зауважує, що в акті від 15.03.2018 року зазначена площа 420 кв.м., а у витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 21700879 від 15.05.2014 зазначено, що нежитлове приміщення XXXIV підвалу (літера А-4), нежитлове приміщення XXXI першого поверху (літера А-4) за адресою м. Запоріжжя, просп. Моторобудівників, буд. 11, загальною площею - 364,9 кв.м.

Саме дана визначена площа - 364,9 кв.м. використана в розрахунку розподілу обсягу спожитої теплової енергії, тому колегія суддів погоджується з доводами заявника апеляційної скарги про те, що одна із складових для нарахування за спожиту теплову енергію доведена.

Також колегія суддів погоджується з тим, що долучений до позовної заяви розрахунок містить помісячні детальні нарахування за період листопад 2019 року квітень 2020 року із зазначенням всіх необхідних вихідних даних: норми споживання теплової енергії на 1 кв.м., величини договірного навантаження на опалення, площі нежитлового приміщення. Коефіцієнту опалення, тарифу, даних постанови НКРЕКП № 85 від 14.01.2020р., постанови КМУ № 1082 та інші дані.

В той же час, колегія суддів відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши правильність наведеного позивачем розрахунку обсягу фактично спожитої теплової енергії, прийшла до висновку про його невірність з огляду на наступне.

Так, однією із складових формули розрахунку є Коефіцієнт опалення, для розрахунку якого використовуєтьсясередня фактична температура зовнішнього повітря розрахункового періоду за опалювальний сезон.

Така формула розрахунку відповідає п. 21 Постанови 630, відповідно до якого норматив споживання розраховуєтьсяз урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря.

В той же час, Позивачем при визначенні Коефіцієнту опалення застосовано невірні вихідні дані. А саме, замість середньої фактичної температури зовнішнього повітря відповідного розрахункового періоду (місяця) застосовано температуру найхолоднішої п`ятиденки для м. Запоріжжя (-21 0С) згідно ДСТУ-Н Б В.1.1-27:2010 "Будівельна кліматологія", Київ, Мінрегіонбуд України, 2011.

З огляду на викладене наведений позивачем розрахунок обсягу фактично спожитої теплової енергії є невірним.

На підставі викладеного колегія суддів погоджується з висновком господарського суду про те, що позивачем не доведено факту поставки теплової енергії на визначену суму, а саме не доведено належним чином факт поставки теплової енергії відповідачу у період листопад 2019 року - квітень 2020 року теплової енергії саме на суму 68 027,63 грн.

При цьому колегія суддів позбавлена можливості самостійно розрахувати Коефіцієнт опалення відповідного періоду та обсяг фактично спожитої теплової енергії, оскільки матеріали справи не містять даних щодо середньої місячної фактичної температури зовнішнього повітря у м. Запоріжжі протягом листопаду 2019 року квітня 2020 року.

Вищенаведеним спростовуються доводи заявника апеляційної скарги про позбавлення позивача права на законне відшкодування поставленої теплової енергії в гарячій воді за період листопад 2019 - квітень 2020 року.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції при вирішенні даної справи правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини сторін, прийняв законне та обґрунтоване рішення, тому у відповідності до ст. 276 ГПК України в задоволенні скарги слід відмовити, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Оскільки загальна ціна позову становить 68 204,95 грн., тобто не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України дана справа відноситься до категорії малозначних справ, у зв`язку з чим відповідно до ст. 287 ГПК України судові рішення у даній справі не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 ГПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Концерну Міські теплові мережі, м. Запоріжжя на рішення Господарського суду Запорізької області від 08.02.2021 у справі №908/3175/20 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 08.02.2021 у справі №908/3175/20 залишити без змін.

Судові витрати Концерну Міські теплові мережі, м. Запоріжжя за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду лише у випадках, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 29.04.2021.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя О.В. Березкіна

Суддя М.О. Дармін