ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2021 року м.Дніпро Справа № 904/2234/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач) суддів: Вечірка І.О., Паруснікова Ю.Б.,

представники сторін у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені шляхом розміщення повідомлення на офіційному веб-сайті Центрального апеляційного господарського суду та шляхом направлення повідомлення на електронні пошти.

розглянувши апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Заубер Холдінгс Україна" та Товариства з обмеженою відповідальністю "ДенДІ-Логістик" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.11.2020 року (повний текст складено 24.11.2020 року) у справі №904/2234/20 (суддя Панна С.П.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДенДІ-Логістик", м.Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Заубер Холдінгс Україна", м.Дніпро

про стягнення заборгованості у сумі 1 860 880,30 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 17.11.2020 року у справі №904/2234/20 позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Заубер Холдінгс Україна" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДенДІ-Логістик" суму основного боргу у розмірі 1 380 356,68 (мільйон триста вісімдесят тисяч триста п`ятдесят шість грн. 68 коп.) грн.; 20% річних за період з 14.09.2019 року по 30.06.2020 року - 227 195,13 (двісті двадцять сім тисяч сто дев`яносто п`ять грн. 13 коп.) грн.; пеню за період з 14.09.2019 року по 30.06.2020 року - 250 596,94 (двісті п`ятдесят тисяч п`ятсот дев`яносто шість грн. 94 коп.) грн.; інфляційні витрати за період з листопада 2019 року по березень 2020 року - 8549,17 (вісім тисяч п`ятсот сорок дев`ять грн. 17 коп.) грн., а також суму судового збору у розмірі 28 000,47 (двадцять вісім тисяч грн. 47 коп.) грн.

В решті заявлених позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем умов договору № 29072019-ПВ/ТЕ транспортно-експедиційного обслуговування експортно-імпортних та транзитних вантажів від 29.07.2019 року в частині оплати за надані послуги та доведено підстави для стягнення заборгованості, пені та 20% річних відповідно до п.8.6 договору та інфляційних втрат відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України.

Щодо розміру проведених позивачем нарахувань, суд першої інстанції зазначив на помилковість визначення позивачем строку для нарахування пені та 20% річних, помилковість у розрахунку розміру інфляційних втрат та провів власний розрахунок з посиланням на систему "Законодавство".

Правовим обґрунтуванням прийнятого рішення господарський суд зазначив положення статей 525, 526, 530, 611, 626, 929, 930, 931 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України.

Не погодившись з рішенням суду, позивач і відповідач оскаржили його в апеляційному порядку.

Позивач в апеляційній скарзі вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог на суму пені в розмірі 37 561,38 грн., 20 % річних в розмірі 5 678,10 грн. та інфляційних втрат в розмірі 2 893,68 грн., всього на суму 46 133,16 грн.

Спростовує визначення господарським судом строків порушення відповідачем грошового зобов`язання.

Посилається на п. 6.2 договору і вважає, що оскільки 03.09.2019 року позивач направив на електронну адресу відповідача акт виконаних робіт від 30.08.2019 року та рахунок на оплату, заперечень щодо акту протягом 10 днів відповідач не надав, то акт вважається прийнятим без змін та підлягає оплаті в повному обсязі протягом 3-х календарних днів, тобто у строк до 06.09.2019 року включно.

Просить рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.11.2020 року скасувати в оскаржуваній ним частині та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

В апеляційній скарзі відповідач вважає рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим та таким, що прийнято внаслідок порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що умовами договору сторони погодили, що загальна вартість наданих послуг та факт надання послуг підтверджуються актом виконаних робіт, який має бути підписаний та скріплений печатками сторін. Підставою для оплати є виставлені рахунки. Матеріалами справи не підтверджується, що до надання послуг та складання позивачем акту виконаних робіт №673 від 30.08.2019 року ним направлявся відповідачу рахунок для проведення попередньої оплати згідно п.4.1 договору.

Скаржник стверджує, що акт виконаних робіт ним не отримувався, не підписувався, не заперечувався. Докази його отримання відповідачем в матеріалах справи відсутні.

Строк оплати станом на 14.09.2019 року, який визначено судом в оскаржуваному рішенні як дата порушення відповідачем зобов`язання, не настав.

Апелянт вказує, що факт надання позивачем послуг не змінює вищевикладені ним обставини. Пункт п. 6.2. договору, на який посилається суд в оскаржуваному рішенні, визначає, що акт виконаних робіт вважається прийнятим клієнтом без змін та підлягає оплаті в повному обсязі, якщо він не заперечений протягом 10 днів з моменту його отримання клієнтом, а не направлення акту експедитором (позивачем).

Пункт 4.5. договору, визначає, що клієнт сплачує різницю у вартості наданих експедитором послуг, що вказана у акті виконаних робіт, в 3-денний термін з моменту підписання акту, а не направлення та/або отримання цього акту.

Відповідачем не порушений термін оплати за послуги, прострочення з боку відповідача не настало, а тому відсутні підстави для застосування відповідальності, передбаченої п. 8.6 договору. щодо нарахування відповідачу з 14.09.2019 року 20% річних в сумі 227 195.13 грн., пені у сумі 250 596.94 гри., та нарахування з листопада 2019 року інфляційних втрат в сумі 8 549.17 грн.

Скаржник вказує, що позивачем направлена на адресу відповідача претензія № 5-06/820 від 05Л2.2019 pоку, в якій позивач встановив строк виконання зобов`язання в сумі 1 430 356,68 грн. - впродовж 7 (семи) календарних днів з моменту одержання даної претензії. Ця претензія отримана ТОВ "Заубер Холдінгс Україна" 26.03.2019 року, тобто строк, з якого можуть бути нараховані санкції за договором та законом, починається з 03.04.2020 pоку, а не з 14.09.2019 pоку, як це зазначив суд в рішенні.

Також апелянт посилається на те, що господарським судом Дніпропетровської області про ухваленні оскаржуваного рішення не враховано положень чинного законодавства стосовно електронного листування, а саме Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", не досліджено у повному обсязі умови договору та матеріали справи, а саме, не надано належної, мотивованої оцінки даті виникнення га порушення грошового зобов`язання відповідачем по договору.

Щодо цього відповідач вказує, що надання позивачем скріншоту щодо відправлення на домен електронною поштою акту 673 від 30.08.2019 року не є належним доказом підписання самими позивачем цього акту, отримання електронного повідомлення та, відповідно, акту відповідачем і не звільняє сторони договору від погоджених ними умов, а саме: надання послуг підтверджуються актами виконаних робіт, які повинні бути підписані та скріплені печатками сторін, а у разі підписання акту у факсовому або сканованому вигляді, копія такого акту прирівнюється до оригіналу тільки при наступному її підтвердженні оригіналом протягом 30 днів з моменту одержання копії (пункти 10.5, 10.7. договору).

Просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.11.2020 року у справі № 904/2234/20 в частині задоволення позову про стягнення пені та 20% річних за період з 14.09.2019 року по 03.04.2020 року та інфляційних втрат з листопада 2019 року по березень 2020 року. Ухвалити по даній справі нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог до відповідача в частині стягнення пені, 20% річних за період з 14.09.2019 року по 03.04.2020 року та інфляційних втрат з листопада 2019 року по березень 2020 року.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача представник позивача спростовує її доводи. Зокрема вказує, що:

- позивачем в присутності представника відповідача під час розгляду справи судом першої інстанції були надані докази направлення на електронну адресу відповідача рахунку №693 від 30.08.2019 року, акта виконаних робіт (наданих послуг) №673 від 30.08.2019 року, а саме: електронне повідомлення з файлом формату pdf. Схожа допустимість доказів викладена в постанові Верховного Суду від 29.01.2021 року у справі№922/51/2;

- в матеріалах справи наявний фіскальний чек від 17.09.2019 року та опис, що підтверджують направлення відповідачу поштовим відправленням оригіналів вищевказаних документів;

- представником відповідача у судовому засіданні 16.11.2020 року підтверджено отримання рахунку №693 від 30.08.2019 року та акту виконаних робіт (наданих послуг) №673 від 30.08.2019 року, що також підтверджується і частковою оплатою наданих позивачем послуг в сумі 100 000,00 грн., формуванням відповідачем податкового кредиту на суму 72 356,68 грн. та мовчазною згодою відповідача з претензією, отриманою ним 26.03.2020 року.

У письмових поясненнях представник позивача зазначає на суперечливу та недобросовісну поведінку відповідача. Просить суд залишити апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Заубер Холдінгс Україна" без задоволення.

У судове засідання представник позивача не з`явився, у поданому суду клопотанні просив провести розгляд справи за його відсутності у зв`язку з захворюванням.

Представник відповідача у судове засідання також не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Раніше призначені судові засідання 22.03.2021 року та 05.04.2021 року були відкладені судом з причини неявки представника відповідача.

Щодо можливості розгляду справи за відсутності відповідача, колегія суддів зазначає, що ТОВ "Заубер Холдінгс Україна" є скаржником по справі. Суд апеляційної інстанції враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні від 03.04.2008 року у справі "Пономарьов проти України", згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Письмово правова позиція відповідача по даній справі викладена у доводах апеляційної скарги, відома суду і позивачу.

У постанові Верховного Суду від 19.11.2018 року у справі № 916/1094/16 суд зазначив:

"…Європейський суд з прав людини у п.41 свого рішення від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

При цьому, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання".

Тому суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач не бажає скористатись наданим йому правом участі у судовому засіданні, виклав належним чином свої доводи по справі і можливо провести розгляд обох апеляційних скарг за відсутності сторін.

Обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав:

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

За змістом статей 626, 627 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтями 525, 526, 629 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" транспортно-експедиторською діяльністю є підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів, а транспортно-експедиторська послуга - робота, що безпосередньо пов`язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування.

Згідно положень статті 931 Цивільного кодексу України розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

З матеріалів справи вбачається, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "ДенДі-Логістік" (надалі - позивач, експедитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Заубер Холдінг Україна" (надалі - відповідач, клієнт) 29.07.2019 року було укладено договір № 29072019-ПВ/ТЕ транспортно-експедиційного обслуговування експортно-імпортних та транзитних вантажів (том 1 а.с.14-26).

Згідно умов п. 1.1. договору клієнт доручає, а експедитор приймає на себе обов`язки від свого імені та за рахунок клієнта здійснювати транспортно-експедиційне обслуговування експортно-імпортних та транзитних вантажів залізничним, автомобільним, водним та іншими видами транспорту по території України, країн СНД та інших держав.

Згідно п. 1.2. договору вид та найменування вантажу, заявленого до перевезення згідно з даним договором, а також пункти відправлення та призначення вантажу зазначаються в протоколі погодження договірної ціни додатку, який є його невід`ємною частиною.

Відповідно до п. 2.1.1. договору експедитор зобов`язаний на підставі письмового запиту (пропозиції, заявки (додаток № 1/1 до даного договору)), направленого клієнтом факсимільним зв`язком (електронною поштою), узгоджувати з клієнтом маршрут та умови перевезення вантажу та направляти йому для підписання протокол погодження договірної ціни / додаток, який є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до п. 2.2.3. договору, клієнт (відповідач) зобов`язаний здійснювати своєчасно оплату згідно умов договору, а також відшкодувати витрати, які поніс експедитор (позивач), виконуючи надане йому клієнтом доручення.

Вартість послуг за договором узгоджується сторонами, про що складається та підписується протокол погодження договірної ціни / додаток, який є невід`ємною його частиною. Розмір плати експедитору входить до загальної вартості транспортно-експедиційного обслуговування, яка зазначена в протоколі погодження договірної ціни/додатку та в акті виконаних робіт (п.3.1 договору).

Клієнт здійснює 100% попередню оплату в розмірі заявленого обсягу перевезення вантажів шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок експедитора на підставі виставлених рахунків не пізніше наступного банківського дня з дати виставлення рахунку. Банківські витрати несе клієнт. Датою оплати грошових коштів по даному договору є дата їх зарахування на розрахунковий рахунок експедитора або дата їх писання із розрахункового рахунку експедитора у випадку повернення передоплати клієнту (п. 4.1. договору).

В дорученні банку на перерахування грошових коштів клієнт зазначає за які перевезення проводяться оплата, номер договору, рахунку (п. 4.2. договору).

Сторони здійснюють звірку розрахунків щомісячно (п. 4.3. договору).

Після проведення звірки сторонами підписується акт взаєморозрахунків (п. 4.4. договору).

Згідно п.4.5. договору у разі, якщо вартість наданих експедитором послуг, що вказана у акті виконаних робіт, перевищує сплачену клієнтом суму передоплати, клієнт сплачує різницю в 3-денний термін з моменту підписання акта. Моментом підписання акту виконаних робіт є дата акту, якщо інше не вказано сторонами в самому акті.

За змістом пункту 6.1 договору надання послуг, зазначених у пункті 1.1 договору, підтверджується актами виконаних робіт, підписаними сторонами, які є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до пункту 6.2 договору у випадку, якщо відправлений експедитором клієнтові акт виконаних робіт та (або) акт звірки ним не підписаний і не заперечений протягом 10 днів з моменту його отримання клієнтом, він вважається ним прийнятий клієнтом без змін і має бути оплачений у повному обсязі.

Спірний договір відповідає вимогам законодавства, підписаний директорами підприємств і скріплений печатками сторін як юридичних осіб.

До матеріалів справи надано додаток №1 до договору від 29.07.2019 року, згідно якого сторони погодили вартість перевезення вантажу за один вагон за маршрутом 451701 Правда - 382605 Батево (єксп.МАВ) (том 1 а.с.27).

Відповідно до частин 1,2 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як свідчать матеріали справи та правова позиція відповідача, викладена ним в апеляційній скарзі, згідно якої він не оспорює стягнення судом суми заборгованості за надані послуги, а також як свідчать фактичні дії відповідача по частковій оплаті наданих позивачем послуг, спірним є питання правильності стягнення судом та визначення розміру пені, інфляційних та 20 % річних.

Так, позивач стверджував, що на виконання умов договору, у період з 01.08.2019 року по 30.08.2019 року ним було надано відповідачу послуги з організації перевезення 44 вагонів, що підтверджується актом виконаних робіт №673 від 30.08.2019 року на суму 1 480 356,68 (мільйон чотириста сімдесят тисяч триста п`ятдесят шість грн. 68 коп.) грн. (том 1 а.с.29-30).

Зі сторони відповідача акт не підписаний.

На вказану в акті суму вартості виконаних робіт позивачем сформований рахунок на оплату №693 від 30.08.2019 року (том 1 а.с.28).

Як свідчать надані позивачем докази, на електронну адресу відповідача, зазначену у договорі, йому відправлено 03.09.2019 року акт виконаних робіт з проханням його оплати (том 1 а.с.32).

Доводи апелянта - ТОВ "Заубер Холдінгс Україна" про неналежність наданих позивачем електронних доказів, колегія суддів відхиляє, оскільки згідно із пунктом 10.6 договору вся кореспонденція між сторонами, яка здійснюється засобами електронного зв`язку та надсилається експедитором з домену: @dendicorp.com вважається надісланою клієнту від імені експедитора та, відповідно, кореспонденція, що надсилається клієнтом з домену: , вважаєтеся надісланою експедитору від імені клієнта, в результаті має юридичну силу і може використовуватись при вирішенні спорів у відповідності з розділом 9 договору.

Є доведеним, що позивач відправив 17.09.2019 року засобами поштового зв`язку рахунок та акт виконаних робіт на адресу відповідача, зазначену у договорі (том 1 а.с.31).

Відповідно до виписки банку згідно договору № 29072019-ПВ/ТЕ від 29.07.2019 року було оплачено відповідачем 28.10.2019 року 50 000,00 грн, а 28.04.2020 року оплачено за цим же договором також 50 000,00 грн. (том 1 а.с.100-101).

Це додатково спростовує доводи відповідача про неотримання ним акту виконаних робіт, оскільки ним вчинені дії щодо оплати.

На думку колегії суддів визначальним для вирішення даного спору є визначення початку строку порушення відповідачем зобов`язання, про що зазначають обидва апелянта.

При вирішенні даного питання слід виходити з наступного:

Як зазначено вище, за змістом пункту 6.1 договору надання послуг, зазначених у пункті 1.1 договору, підтверджується актами виконаних робіт, підписаних сторонами, які є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до пункту 6.2 договору у випадку, якщо відправлений експедитором клієнтові акт виконаних робіт та (або) акт звірки ним не підписаний і не заперечений протягом 10 днів з моменту його отримання клієнтом, він вважається ним прийнятий клієнтом без змін і має бути оплачений у повному обсязі.

З урахуванням положень пункту 4.5 спірного договору про те, що моментом підписання акта виконаних робіт є дата акта, якщо інше не вказано сторонами у самому акті, акт виконаних робіт №673 від 30.08.2019 року на суму 1 480 356,68 грн. вважається підписаним з дати його складення, тобто з 30.08.2019 року.

Відповідно до п.1.1 договору сторони погодили про сплату 100% попередньої оплати. Попередня оплата відповідачем не сплачувалась.

Оскільки послуги позивачем надані і прийняті відповідачем, частково ним сплачені, всього на суму 100 000,00 грн., суд правомірно зазначив, що зобов`язання відповідачем порушено.

За умовами п.4.5 договору клієнт повинен сплатити вартість виконаних робіт в триденний термін з моменту підписання акту. Отже, якщо акт вважається підписаним 30.08.2019 року, то останнім днем для оплати є 03.09.2019 року.

Колегія суддів звертає увагу, що позивач в апеляційній скарзі відраховує строк для оплати з дати відправлення акту та рахунку на оплату на електронну адресу відповідача - з 03.09.2019 року та вважає необхідними дотримання трьох днів на його оплату з моменту отримання. Тобто, враховує п.4.5 та 6.2 договору, вважає, що зобов`язання порушено з 06.09.2019 року.

Відповідач вважає, що нарахування санкцій за договором та законом можливе після спливу 7 днів з дати отримання ним претензії позивача - з 03.04.2020 pоку.

Суд при визначенні строку для оплати виходив з необхідності дотримання 10 -денного строку, передбаченого п.6.2 договору, для надання можливості відповідачу надати заперечення на акт, та відліковував цей строк з дати направлення позивачем акту на електронну адресу відповідача, тобто з 03.09.19 року.

Встановлено, що позивачем направлена на адресу відповідача претензія № 5-06/820 від 05Л2.2019 pоку, в якій позивач встановив строк виконання зобов`язання в сумі 1 430 356,68 грн. - впродовж 7 (семи) календарних днів з моменту одержання даної претензії. Ця претензія отримана ТОВ "Заубер Холдінгс Україна" 26.03.2019 року (том 1 а.с.36-38).

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Колегія суддів вважає, що доводи відповідача щодо визначення строку оплати суперечать положенням статті 530 Цивільного кодексу України, оскільки строк оплати в договорі встановлено в п.п.4.1 та 4.5 договору.

У даному випадку позивач діяв всупереч п.4.1 договору, на свій ризик. Не отримавши передоплату, здійснив перевезення. Тому, з урахуванням всіх обставин справи в сукупності, колегія суддів зазначає на необхідність при визначенні початку перебігу строку виконання відповідачем зобов`язання тлумачити п.4.5 договору в контексті п.6.2 договору, що вірно здійснено судом при вирішенні спору.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Колегія суддів поділяє висновок оскаржуваного рішення щодо наявності підстав для нарахування пені, інфляційних та 20% річних, які передбачені умовами договору та статтею 625 Цивільного кодексу України.

Позивач в апеляційній скарзі висновки оскаржуваного рішення щодо початку перебігу строку для розрахунку пені та 20% річних не спростував.

Щодо апеляційної скарги відповідача, то його доводи відхиляються в силу наступного:

- є доведеним факт отримання відповідачем наданих послуг, оскільки його дії щодо часткової оплати цих послуг та відсутність заперечень (згідно доводів апеляційної скарги), цю обставину підтверджують;

- є доведеним, що на електронну адресу відповідача, відповідно до п.10.6 договору позивач направив відповідачу акт виконаних робіт; недотримання відповідачем вимог п.10.7 договору щодо підписання акту є відповідальністю самого відповідача і від дій позивача не залежить;

- наданими до матеріалів справи описом вкладення №823 та поштовою накладною №823 підтверджується факт направлення позивачем відповідачу акту виконаних робіт, додатку до нього та рахунку, що додатково підтверджує виконання позивачем умов договору (п.6.2);

- дослідження причин не отримання відповідачем вказаних доказів не є обов`язком позивача, оскільки він передбачені п.6.2 договору дії вчинив.

Щодо належності наданих суду електронних доказів, то такі доводи апеляційної скарги відповідача відхиляються, оскільки ним не спростовується доводи позивача про дослідження оригіналів цих доказів у судовому засіданні суду першої інстанції.

Таким чином, апеляційна скарга відповідача також є не доведеною. Висновки суду щодо наявності підстав для стягнення 20% річних, інфляційних та пені скаржник не спростував.

Отже, суд першої інстанції дотримав норми матеріального та процесуального права при вирішенні спору. Апелянтами висновки суду не спростовано. Апеляційні скарги не доведені і задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати скаржників по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги кожного з них покладаються на позивача та відповідача відповідно.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 287 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Заубер Холдінгс Україна" та Товариства з обмеженою відповідальністю "ДенДІ-Логістик" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.11.2020 року у справі №904/2234/20 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.11.2020 року у справі № 904/2234/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови підписано 30.04.2021 року.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Ю.Б. Парусніков

Суддя І.О. Вечірко