ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" квітня 2021 р. Справа№ 910/363/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсака В.А.

суддів: Євсікова О.О.

Попікової О.В.

за участю секретаря судового засідання: Костяк В.Д.

за участю представника: згідно протоколу судового засідання від 19.04.2021,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.02.2021, повний текст складено 30.12.2020

у справі №910/363/21 (суддя Ковтун С.А.)

за позовом ОСОБА_1

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Астер-Фінанс"

2. ОСОБА_2

3. Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "НАП Фінанс"

третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Приватне підприємство "Стітекс"

про визнання припиненим договору іпотеки, припинення іпотеки та обтяжень,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 у справі №910/363/21 відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Суд визнав необґрунтованими і недоведеними мотиви заяви та, керуючись приписами статей 136, 137 ГПК України, дійшов висновку відмовити у задоволені заяви про вжиття заходів до забезпечення позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись з даною ухвалою, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 у справі №910/363/21 та прийняти нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити.

Підставами для скасування ухвали у справі скаржник зазначає неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, внаслідок неповного з`ясування обставин справи, зокрема ст. 136, 137 ГПК України.

Зокрема скаржник наполягає, що позиція та дії відповідачів у справі зводяться та свідчать про невизнання ними факту припинення основного зобов`язання та договорів забезпечення за ним; відповідач-1 ігнорує повідомлення ОСОБА_1 та ПП «Стікерс» про виконання договору та діє недобросовісно; дії/бездіяльність відповідача-1 направленні на уникнення проведення державної реєстрації припинення іпотеки та обтяжень нерухомого майна, яке на праві власності належить ОСОБА_1 ; право вимоги відступлене на користь відповідача-3 щодо якої відкрито справу про банкрутство та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; відповідач-3 може задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, що зумовить необхідність ОСОБА_1 у майбутньому звертатися з відповідним позовом до суду виключно в межах справи про банкрутство ТОВ «ФК «НАП Фінанс».

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Відповідачі та третя особа не скористалися своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 ГПК України та не надали суду письмового відзиву на апеляційну скаргу, що згідно ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.02.2021 апеляційну скаргу передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Попікова О.В., Євсіков О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.03.2021 задоволено клопотання та відновлено ОСОБА_1 пропущений строк на подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 у справі №910/363/21. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 у справі №910/363/21. Закінчити проведення підготовчих дій. Повідомлено учасників справи про призначення апеляційної скарги до розгляду на 29.03.2021 о 16:00 год. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі до 17.03.2021. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі до 17.03.2021. Доведено до відома учасників справи, що явка їх представників в судове засідання є необов`язковою.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.03.2021 повідомлено учасників справи про відкладення розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 у справі №910/363/21 на 19.04.2021 о 16:40 год. Встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "НАП Фінанс" строк для надання письмових пояснень по суті спору в письмовій формі до 14.04.2021. Доведено до відома учасників справи, що явка їх представників в судове засідання не є обов`язковою.

Явка представників сторін.

В судове засідання від 19.04.2021 з`явився представник позивача.

Представники відповідачів та третя особа в судове засідання не з`явилися, про час та місце судового засідання належним чином повідомлені у відповідності до ст. 120, 242 ГПК України, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази, зокрема залучені поштові повідомлення.

Зокрема, ухвали суду про відкриття апеляційного провадження, відкладення розгляду справи направлялись відповідачам та третій особі на адресу вказану у ЄДРПОУ, а також у апеляційній скарзі, інших адрес сторонами не повідомлено. Відтак, судом вчинено всі можливі процесуальні дії з метою повідомлення відповідачів та третьої особи про дату та час судового засідання.

Суд констатує, що до визначеної дати проведення судового засідання - 19.04.2021 - від учасників справи не надійшло заяв, клопотань пов`язаних з рухом апеляційної скарги, в т.ч. про перерву чи відкладення розгляду справи, що унеможливило б розгляд справи у цьому судовому засіданні.

Беручи до уваги те, що суд апеляційної інстанції не визнавав участь учасників справи обов`язковою, учасники належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, а також з метою дотримання принципу розумності строків розгляду справи, необхідності забезпечення захисту здоров`я учасників судового процесу і співробітників суду та з урахуванням рекомендацій уповноважених суб`єктів щодо запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з огляду на наявність достатніх у матеріалах справи доказів для вирішення даної справи, колегія суддів дійшла до висновку про можливість здійснення апеляційного перегляду оскарженої ухвали за наявними матеріалами справи.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Відповідно до ч.1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

З огляду на зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного апеляційного перегляду справи, розгляд скарги здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши пояснення присутнього представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшов висновку апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду у даній справі залишити без змін, виходячи з наступного.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

До Господарського суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Астер-Фінанс" (відповідача-1) та ОСОБА_2 (відповідача-2) про:

- визнання припиненим договору іпотеки від 19.07.2016, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Затварницькою І.П. та зареєстрованого у реєстрі за №1606, укладеного між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством "Банк "Богуслав;

- припинення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно іпотеки № 15472733 на нерухоме майно, а саме: нежилі приміщення № № 1, 2, 3 (один, два, три) (групи приміщень № 10 (десять) (в літ. А), загальною площею 225,70 м.кв, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00;

- припинення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно заборони № 15472670 на нерухоме майно, а саме: нежилі приміщення № № 1, 2, 3 (один, два, три) (групи приміщень № 10 (десять) (в літ. А), загальною площею 225,70 м.кв, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00.

Позовні вимоги мотивовані наступними обставинами.

28.09.2012 Публічне акціонерне товариство "Банк Богуслав" (Банк) та приватне підприємство "Саліус" (позичальник) уклали кредитний договір № 15/01-КР-25/2012 (кредитний договір).

30.08.2017 Приватне підприємство "Саліус" (первісний боржник), Приватне підприємство "Стітекс" (новий боржник) та Публічне акціонерне товариство "Банк Богуслав" (кредитор) уклали договір про переведення боргу.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором Банк та ОСОБА_1 уклали договір іпотеки №1606 від 19.07.2016 (далі - Договір іпотеки), предметом іпотеки за яким є нежилі приміщення № № 1, 2, 3 (один, два, три) (групи приміщень № 10 (десять) (в літ. А), загальною площею 225,70 м.кв, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00.

За твердженням позивача, зобов`язання Приватного підприємства "Стітекс" є припиненим, що підтверджується рішенням Господарського суду міста Києва № 910/2758/18 від 19.06.2018, яке набрало законної сили.

Крім того, на підставі рішення Господарського суду міста Києва №910/16307/19 від 06.04.2020 Приватне підприємство "Стітекс" сплатило ОСОБА_2 (новому кредитору за договором № 1 про відступлення прав вимоги від 15.06.2020, укладеному між публічним акціонерним товариством "Банк Богуслав" (первісним кредитором) та ОСОБА_2 ) залишок заборгованості за кредитним договором.

З огляду на викладене, оскільки заборгованість за кредитним договором погашена, за посиланням позивача, зобов`язання за Договором іпотеки є припиненими.

Проте, кредитори приватного підприємства "Стітекс" не визнають виконання зобов`язань за кредитним договором та продовжують укладати договори відступлення прав вимоги за кредитним договором та Договором іпотеки.

Суд своєю ухвалою від 26.01.2021 відкрив провадження у справі, постановив розглядати справу в порядку загального позовного провадження, залучив до участі у справі як третю особу на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватне підприємство "Стітекс".

Одночасно з указаним позовом ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову, у якій просить суд вжити заходи забезпечення позову, а саме:

- заборони Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "НАП Фінанс", Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Астер-Фінанс", ОСОБА_2 та будь-яким іншим третім особам вчиняти будь-які дії щодо розпорядження (відчуження, продажу, реалізації на торгах, іншим чином набуття у власність тощо) об`єктом нерухомого майна: нежилі приміщення № № 1, 2, 3 (один, два, три) (групи приміщень № 10 (десять) (в літ. А), загальною площею 225,70 м.кв, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00;

- заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав, зокрема, Міністерству юстиції України, його територіальним органам, Департаменту державної реєстрації, нотаріусам та іншим органам, які виконують функції реєстрації, вчиняти будь-які дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації прав власності та інших речових прав, а також будь-які дії (в тому числі правочини), щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження та інші) щодо об`єкту нерухомого майна: нежилі приміщення № № 1, 2, 3 (один, два, три) (групи приміщень № 10 (десять) (в літ. А), загальною площею 225,70 м.кв, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00.

За доводами заявника, невжиття заявлених заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Позивач наполягає, що в ході розгляду справи № 761/36051/20, останній довідався, що 19.01.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Астер-Фінанс" (первісний кредитор) (відповідач-1) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "НАП Фінанс" (далі - ТОВ "ФК "НАП Фінанс") (новий кредитор) уклали договір № 19/01/21 про відступлення права вимоги та договір відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тарасовою Ю.Г., зареєстрований в реєстрі за № 133, за яким первісний кредитор відступив шляхом продажу новому кредиторові права вимоги до позичальника, заставодавців (іпотекодавців) та поручителів за кредитним договором № 15/01-КР-25/2012 від 28.09.2012 та договорами забезпечення, в тому числі за Договором іпотеки.

ОСОБА_1 отримав відповідне повідомлення про відступлення прав вимоги з зазначенням реквізитів для сплати заборгованості за вже припинене зобов`язання.

Тобто, на переконання позивача, відповідач-1, будучи обізнаним про повне виконання ПП "Стітекс" зобов`язань за основним (кредитним) договором, не вчинив жодних дій, пов`язаних з державною реєстрацією припинення іпотеки та обтяження нерухомого майна, яке на праві власності належить ОСОБА_1 , а ініціював укладання вказаних договорів відступлення права вимоги на користь третьої особи, у зв`язку з чим відбулась чергова заміна кредитора.

Позивач вважає, що такі дії відповідача-1 щодо відступлення права вимоги на користь ТОВ "ФК "НАП Фінанс" після припинення основного договору та, як наслідок, договору іпотеки є недобросовісними, спрямовані на уникнення обов`язку вчинити дії, пов`язані з державною реєстрацією припинення іпотеки та обтяжень нерухомого майна, яке на праві власності належить ОСОБА_1 , спрямовані на затягування розгляду даної справи та можуть мати наслідком неефективності судового захисту у даній справі, оскільки позивач буде вимушений звертатись за захистом своїх прав з іншими вимогами, можуть привести або до безпідставного звернення ТОВ "ФК "НАП Фінанс" стягнення на предмет іпотеки, або до неодноразової заміни кредиторів у вже виконаному зобов`язанні у майбутньому, шляхом укладення аналогічних договорів відступлення права вимоги, що значно затягне розгляд справи №910/363/21, а також утруднить виконання можливого судового рішення у даній справі, у разі задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Крім того, позивач зазначив, що Господарський суд Запорізької області своєю ухвалою від 15.12.2020 № 908/3026/20 відкрив провадження у справі про банкрутство ТОВ "ФК "НАП Фінанс".

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Предметом апеляційного перегляду є ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Суд виходить з того, що забезпечення позову полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення. Згідно з положеннями статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України забезпечення позову застосовується судом, зокрема, якщо їх невжиття може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Відповідно до ст. 137 Господарського процесуального кодексу України, серед іншого, позов забезпечується: накладанням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачеві вчиняти певні дії; встановленням обв`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Суд може застосовувати кілька заходів забезпечення позову.

У рішенні Конституційного Суду України від 16.06.2011 N 5-рп/2011 у справі N 1-6/2011 зазначено, що судочинство охоплює, зокрема, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів або здійснюється ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав / інтересів позивача.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача (боржника) або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача або особи, яка звернулась з відповідними вимогами у справі про банкрутство.

При цьому, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Згідно із ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає, зокрема, вид забезпечення позову і підстави його обрання.

Дослідивши зміст позовних вимог та визначених позивачем заходів забезпечення позову, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, зважаючи на наступне.

Оскільки у цьому випадку ОСОБА_1 звернувся до суду з немайновими позовними вимогами, то в даному випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У цьому висновку суд апеляційної інстанції звертається до правової позиції Верховного Суду, що викладена, зокрема, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 року у справі № 910/1040/18, постанові Верховного Суду від 24.06.2020 у справі № 902/1051/19.

Має також досліджуватись, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову за вимогами немайнового характеру, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості, адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги та їх співмірності;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності реальної загрози ефективному захисту порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача у разі невжиття судом обраного позивачем способу забезпечення позову.

Позивач у доводах апеляційного оскарження, як і під час розгляду заяви в суді першої інстанції, посилався на наявність ризиків, що у разі можливого задоволення позовних вимог може мати місце невиконання чи утруднення виконання рішення суду.

Дослідивши мотиви заяви позивача, а також подані ним докази, колегія суддів зазначає, що позивачем не наведено фактичних обставин, які б свідчили про реальну ймовірність ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, у разі задоволення позову та обставин, які б підтверджували, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову ускладнить чи унеможливить ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

За сукупністю аргументів позивач в цілому фактично обмежився посиланням на те, що дії відповідачів спрямовані на уникнення виконання обов`язку, пов`язаного з державною реєстрацією припинення іпотеки та обтяжень нерухомого майна, яке на праві власності належить ОСОБА_1 ; вчинення будь-яких правочинів щодо відступлення права вимоги чи інших дій можуть привести до безпідставного звернення до ТОВ "ФК "НАП Фінанс" про стягнення на предмет іпотеки, або до неодноразової заміни кредиторів у вже виконаному зобов`язанні у майбутньому, що знівелює значення судового рішення у випадку задоволення позову ОСОБА_1 та викличе необхідність подальшого звернення його до суду з метою відновлення його прав.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо відхилення цих аргументів позивача через необґрунтованість, при цьому зазначає, що обставина укладення договору про відступлення права вимоги не є достатньою обставиною вчинення дій на ухилення від виконання обов`язку.

Суд зазначає, що суб`єктами зобов`язання, які є одним із елементів зобов`язання, є його сторони: управомочена сторона - кредитор, та зобов`язана сторона - боржник.

У зобов`язанні може відбуватись заміна сторін. При цьому предмет, зміст зобов`язання не змінюється, а права і обов`язки особи, яка з нього вибуває, переходять до особи, яка замість неї вступає до зобов`язання. У зв`язку з цим боржник наділений правом висувати проти нового кредитора ті заперечення, які він мав проти первісного (ст. 518 ЦК України).

З цього слідує, що правочин про заміну кредитора у зобов`язанні не порушує прав боржника. Правочин щодо заміни кредитора не є правочином, на підставі якого здійснюється задоволення вимог кредитора. Відтак, відступлення права вимоги не є тими діями, які можуть свідчити про можливе заподіяння майнових втрат позивачу.

З огляду на викладене, відсутність правового зв`язку між діями відповідачів, якими обґрунтовується заява про забезпечення позову, та самими заходами забезпечення позову унеможливлює задоволення такої заяви.

Будь-яких інших належних та допустимих доказів, в розумінні статей 76, 77 ГПК України, із якими діюче законодавство пов`язує доцільність застосування заходів забезпечення позову та які б свідчили про неможливість або істотне ускладнення виконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів заявник не надав.

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідачів від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. (Подібна правова позиція висловлена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 13.01.2020 по справі №922/2163/17, від 03.04.2020 у справі № 904/4511/19).

Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що заява ОСОБА_1 є необґрунтованою, а тому у її задоволенні правомірно відмовлено судом першої інстанції.

Разом з тим суд звертає увагу на те, що позивач не позбавлений права повторно звернутися із заявою про забезпечення позовних вимог у разі зміни обставин у спосіб, який є співмірним з позовними вимогами.

Усі інші доводи та міркування скаржника, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду першої інстанції та суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства. Саме лише прагнення скаржника ще раз розглянути та оцінити ті самі обставини справи і докази в ній не є достатньою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

З приводу висвітлення всіх доводів відповідача суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України", no. 4241/03 від 28.10.2010 Суд повторює, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Нормою ст. 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, доводи апеляційного оскарження є необґрунтованими, підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 129 ГПК України та, у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги, покладаються на скаржника.

Керуючись Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 у справі №910/363/21 залишити без змін.

3. Матеріали справи повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови суду складено та підписано - 26.04.2021.

Головуючий суддя В.А. Корсак

Судді О.О. Євсіков

О.В. Попікова