ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2021 року м. ОдесаСправа № 923/5/21
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Головея В.М.

Суддів: Діброви Г.І., Савицького Я.Ф.,

секретар судового засідання Лінник І.А.,

за участю представників сторін:

від позивача не з`явився,

від відповідача не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

на рішення Господарського суду Херсонської області від 01.03.2021 (суддя Гридасов Ю.В.)

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Міського комунального підприємства «Херсонтеплоенерго»

про стягнення 335 856,37 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2021 року АТ «НАК «Нафтогаз України» (далі Компанія, позивач) звернулось до Господарського суду Херсонської області із позовом до МКП «Херсонтеплоенерго» (далі Підприємство, відповідач) про стягнення пені 284 296,72 грн., 3% річних 30 320,67 грн. та інфляційних втрат 21 238,29 грн.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 01.03.2021 позовні вимоги Компанії задоволені частково, стягнуто з Підприємства на користь позивача 21 238,98 грн. інфляційні втрати, 30 320,67 грн. 3% річних та 142 148,36 грн. пені.

Рішення мотивована тим, що відповідачем не виконанні умови договору щодо своєчасної оплати отриманого природного газу, у зв`язку з чим, позивач правомірно нарахував відповідачу пеню, 3% річних та інфляцію. Розрахунки були перевірені судом першої інстанції та встановлено, що останні зроблені вірно, однак суд, враховуючи клопотання відповідача зменшив суму пені на 50%.

Не погоджуючись із рішенням суду Компанія звернулась до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просила рішення в частині зменшення суми пені скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що укладаючи з позивачем Договір постачання природного газу, відповідач взяв на себе зобов`язання у разі прострочення виконання умов договору нести відповідальність у вигляді пені у розмірі визначеному цим Договором.

На думку скаржника, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання за будь-яких обставин. Виконання умов Договору не ставиться в залежність від виконання будь-яких зобов`язань з боку третіх осіб, зокрема споживачів. Не міститься і в умовах договору умови, що виконання умов договору ставиться у залежність від третіх осіб.

Апелянт вважає, що відповідач до матеріалів справи не надав жодних доказів, які б підтверджували неспроможність відповідача виконати взяті на себе зобов`язання.

Компанія зазначає що зменшення суми пені на 50% фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Крім цього, скаржник вважає, що в рішенні суду вирішено питання щодо розподілу судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що суперечить судовій практиці.

22.04.2021 до суду від Підприємства надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останнє зазначає, що суд першої інстанції прийняв оскаржене рішення у цілковиті відповідності з нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, що є підставою для відмови в задоволенні апеляційної скарги та залишені без змін рішення господарського суду.

23.04.2021 до суду від Компанії надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача за наявними матеріалами справи.

Представник відповідача в судове засідання 28.04.2021 не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час і місце розгляду справи, про поважні причини неявки суд не повідомив та правами, наданими ст. ст. 42, 46 ГПК України, не скористався.

Проте, така неявка не перешкоджає розгляду скарги, оскільки, явка представників сторін не визнавалась судом обов`язковою, а матеріали справи дають можливість розглянути скаргу по суті.

Частиною 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на те, що всі сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, враховуючи те, що судочинство здійснюється, зокрема, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні та клопотання Компанії про можливість розгляду справи без їх участі, колегія суддів апеляційної інстанції прийшла висновку про можливість розгляд справи за відсутності представників сторін.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 09.10.2018 між Компанією (постачальник) та Підприємством (споживач) було укладено договір постачання природного газу №1522/18-КП-33, за умовами якого, постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2018 році природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору (п.п. 1.1. Договору).

На виконання умов договору позивач у період з листопада 2018 року по березень 2019 року поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 4 211 453,49 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, які підписані повноважними представниками сторін без претензій та скріплені печатками (а.с. 51-55).

На підтвердження проведення неповної та несвоєчасної оплати відповідачем за поставлений газ позивач подав до справи виписку по операціях по Підприємству з 01.10.2018 по 31.12.2019.

Враховуючи, що позивач не погоджується із оскаржуваним рішенням виключно у частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 142 148,36 грн., колегія суддів переглядає зазначене судове рішення лише в межах цих вимог апеляційної скарги.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, колегія суддів дійшла висновку, що він зроблений арифметично і методологічно правильно, з урахуванням умов договору, чинного законодавства, періодів прострочки та розміру прострочених грошових сум.

Оцінивши доводи відповідача та надані ним суду першої інстанції докази колегія суддів апеляційної інстанції незважаючи на незгоду скаржника та викладені ним у скарзі доводи щодо необґрунтованості зменшення розміру пені, погоджується з висновком місцевого суду щодо зменшення розміру пені на 50%, з огляду на наступне.

Норми ЦК України та ГК України передбачають можливість зменшення судом розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню, при наявності певних умов.

Частина третя ст.551 ЦК України передбачає, що суд може зменшити розмір неустойки, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Частиною першою ст.233 ГК України також встановлено таку можливість.

Згідно приписів цієї статті при зменшенні розміру неустойки суд повинен взяти до уваги ступень виконання зобов`язання боржником, майновий стан і інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

З викладеного вбачається, що зазначені норми надають право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків.

Як свідчать матеріали справи відповідач повністю сплатив заборгованість, невиконання ним зобов`язань за договором виникло з об`єктивних причин (не здійснення з ним розрахунків споживачами), має тяжке фінансове становище.

Водночас позивач не довів наявність понесених ним збитків саме за порушення відповідачем зобов`язань за договором.

При цьому, колегія суддів враховує, що позивачем, окрім іншого, застосовано до відповідача таку міру відповідальності як стягнення 3% річних, які є платою за користування коштами, що не були своєчасно оплачені боржником та інфляційних нарахувань, які за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки спричинені знеціненням грошових коштів, що не передбачено умовами договору, однак передбачено нормами чинного законодавства.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано, враховуючи вищевказані фактичні обставини та приписи чинного законодавства, зменшив розмір пені.

Доводи апеляційної скарги, що зменшення судом розміру неустойки через відсутність у нього необхідних коштів є звільненням боржника від відповідальності є помилковими, адже апелянт помилково ототожнює зменшення розміру неустойки з повним звільненням боржника від відповідальності за порушення зобов`язання, адже, зі змісту ст. 219 ГК України, яка регулює межі господарсько-правової відповідальності вбачається, що зменшення судом розміру стягуваної пені є проявом обмеження відповідальності боржника, а не звільненням його від відповідальності.

Враховуючи вказане, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції щодо задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру нарахованої пені та вважає, що господарський суд правомірно зменшив розмір суму пені до 142 148,36 грн.

Отже, наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи щодо цієї частини рішення, не спростовують висновків місцевого суду та не доводять їх помилковість, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права в частині зменшення розміру пені, однак, судова колегія вважає доречними доводи апеляційної скарги, що судом помилково вирішено питання щодо розподілу судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог, адже судовий збір у разі зменшення пені покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення такого розміру.

Приймаючи до уваги викладене, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції частковій зміні, з викладенням пункту 2 резолютивної частини в редакції даної постанови.

Розподіл судового збору здійснюється за положеннями ст.129 ГПК України, пропорційно розміру задоволення вимог апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 277, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» - задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Херсонської області від 01.03.2021 частково змінити, виклавши пункт 2 резолютивної частини в наступній редакції:

«Стягнути з Міського комунального підприємства «Херсонтеплоенерго» на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 21 238,98 грн. інфляційних втрат, 30 320, 67 грн. 3% річних, 142 148,36 грн. пені та 5 037,85 грн. витрат по сплаті судового збору.».

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з Міського комунального підприємства «Херсонтеплоенерго» на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» витрати по сплаті судового збору за подану та розглянуту апеляційну скаргу в сумі 36,77 грн.

Доручити Господарському суду Херсонської області видати відповідні накази.

Постанова відповідно до вимог ст. 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова суду є остаточною і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 29.04.2021.

Головуючий суддя: Головей В.М.

Судді: Діброва Г.І.

Савицький Я.Ф.