ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

29 квітня 2021 року Справа № 903/134/21

Господарський суд Волинської області у складі судді Дем`як В.М., розглянувши у приміщенні Господарського суду Волинської області у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи №903/134/21

за позовом: Приватного підприємства Конекс, м. Вінниця

довідповідача: Фізичної особи ОСОБА_1 , Волинська область, Камінь-Каширський район, с. Раків Ліс

про стягнення 71 512,15 грн.

Встановив: Позивач Приватне підприємство Конекс звернувся з позовом до Фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення 71 512,15 грн., з них: сума основного боргу в розмірі 54 645,67 грн., пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України в сумі 4115,83 грн., інфляційні втрати в розмірі 1 821,52 грн. та штраф в сумі 10 929, 13 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору поставки №705-ЦО від 01.10.2019, в частині своєчасної оплати.

Ухвалою суду від 05.03.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач ухвалу суду отримав 11.03.2021, позивач 15.03.2021, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень №0070, №631.

Строк для подання відзиву відповідачу встановлено по 26.03.2021.

Відзив відповідач на адресу суду не подав.

Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відсутні.

Згідно ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, відсутність відзиву з відповідними вказівками на незгоду відповідача з будь-якою із обставин справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, що позбавляє відповідача відповідно до ч. 4 ст. 165 ГПК України заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи, суд вважає, що в межах наданих повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч. ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється залежності від обставин справи та з розгляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Розглянувши матеріали і документи, подані сторонами, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

01.10.2019 між Приватним підприємством Конекс та Фізичною особою ОСОБА_1 було укладено договір поставки №705-ЦО. (а.с. 7-14)

Відповідно до п.1.1. договору поставки постачальник зобов`язується на умовах та в порядку, визначених цим договором, поставити і передати у власність покупцю товар, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його.

Згідно п. 2.2. договору поставки розрахунок за поставлений по даному договору товар здійснюється на умовах продажу у кредит з відстроченням платежу на 28 календарний день з моменту поставки.

Відповідно п.п 6.2 договору , відшкодування збитків та сплати неустойки не звільняє винну сторону від виконання зобов`язань, передбачених даним договором.

Пунктом 6.3 договору передбачено, що у разі прострочення виконання зобов`язань по сплаті вартості товару, покупець зобов`язаний сплатити постачальнику суму боргу з з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочки, а також 1% від суми боргу за кожний день прострочки платежу, що є оплатою за користування чужими грошовими коштами.

Згідно п.п 6.4 договору сторонами визначено, що у випадку не сплати покупцем повної вартості товару в строк більше ніж на 28 календарних днів, вважається, що покупець необґрунтовано відмовився від оплати товару та зобов`язаний сплатити на користь постачальника крім установлено п. 6.2 даного договору, штраф на користь постачальника за ухилення від оплати в розмірі від 20% від вартості отриманого та не оплаченого в строк товару.

Відповідно до п. 6.8 договору сторони домовились, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошових зобов`язань здійснюється у відповідності до строків позовної давності, визначених Цивільним кодексом України, без застосування ч.6 с. 232 Господарського кодексу України.

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2022, а в частині взаєморозрахунків до повного розрахунку між сторонами. (п.7.1. договору поставки).

Відповідно до п.7.1. договір поставки №705-ЦО від 01.10.2019 підписаний уповноваженими сторонами і скріплений печатками юридичних осіб.

Згідно п.7.3. даний договір може бути розірваний достроково в односторонньому порядку продавцем в разі порушення покупцем зобов`язань, передбачених цим договором, шляхом направлення покупцю письмового повідомлення в термін за 14 календарних днів до дати розірвання договору.

Даний договір, підписаний уповноваженими особами та скріплений печатками, у встановленому порядку не оспорено, не розірвано та не визнано недійсним, а отже є дійсними, укладеним належним чином та є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем було передано відповідачу товар на загальну суму 217711,09 грн., що підтверджується видатковими накладними. (а.с. 23-79).

На виконання умов договору, відповідач перерахував на рахунок позивача 163065,42 грн., що підтверджено випискою з АТ «Райффайзен банк Аваль» про рух коштів за період з 01.10.2019 по 21.01.2021.(а.с. 17-18).

Частиною 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Отже, укладений сторонами договір за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Предметом даного судового розгляду є стягнення заборгованості за поставлений товар на умовах договору №705-ЦО від 01.10.2019 та на підставі видаткових накладних. (а.с. 23-79).

Відповідно до ст. ст. 1, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999р. (з наступними змінами та доповненнями), господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством, або власник відповідно до законодавства та установчих документів.

Як встановлено, на виконання зобов`язань, визначених вищевказаних договором позивач поставив (передав у власність) відповідачу товар загальною вартістю 217711,09 грн. в т.ч. ПДВ, що підтверджується видатковими накладними про отримання товару, які підписані відповідачем. (а.с. 23-79)

Судом встановлено, що відповідач частково оплатив заборгованість на суму 163065,42 грн., що підтверджується випискою з АТ «Райффайзен банк Аваль» про рух коштів за період з 01.10.2019 по 21.01.2021.

За таких обставин, загальна заборгованість становить 54645,67 грн., яка підтверджена матеріалами справи та підлягає до стягнення.

14.12.2020 ОСОБА_1 направив гарантійний лист з графіком погашення заборгованості, однак останній даний графік погашення заборгованості не виконує. (а.с. 80).

Щодо заявлених позивачем до стягнення з відповідача 4115,83 пені за період з 07.06.2020 по 20.01.2021, суд виходив із такого.

Відповідно до положень ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язання зі своєчасної оплати товару, позивачем на підставі ч. 6 ст. 231 ГК України нараховано до стягнення з відповідача пеню в сумі 4115,83 пені за період з 07.06.2020 по 20.01.2021.

Однак, як слідує із тексту договору №№705-ЦОвід 01.10.2019зокрема, розділу №6 «відповідальність сторін » в пункті 6.2 договору, сторони не передбачили стягнення саме пені у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язання з оплати наданих позивачем послуг, а отже у суду відсутні правові підстави для стягнення з відповідача пені в сумі 4115,83 грн.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про відмову в частині стягненні пені в сумі 4115,83 грн.

Щодо заявленої вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 10 929,13 грн., суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Згідно п.п 6.4 договору сторонами визначено, що у випадку не сплати покупцем повної вартості товару в строк більше ніж на 28 календарних днів, вважається, що покупець необґрунтовано відмовився від оплати товару та зобов`язаний сплатити на користь постачальника крім установлено п. 6.2 даного договору, штраф на користь постачальника за ухилення від оплати в розмірі від 20% від вартості отриманого та не оплаченого в строк товару.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що штраф в сумі 10 929, 13 грн. є підставним та підлягає до задоволення.

Щодо стягнення інфляційних витрат в сумі 1821,52 грн. за період з червня 2019 по січень 2021, суд врахував наступне.

Пунктом 6.3 договору передбачено, що у разі прострочення виконання зобов`язань по сплаті вартості товару, покупець зобов`язаний сплатити постачальнику суму боргу з з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочки, а також 1% від суми боргу за кожний день прострочки платежу, що є оплатою за користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевірив наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат в розмірі 1821,52, останні підставі тапідлягають задоволенню у повному обсязі.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч. 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Враховуючи наведене, заявлені позовні вимоги є правомірними та підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам..

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 129,236, 237, 238, 240, 241, Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Приватного підприємства Конекс (21022, м. Вінниця, вул. Київська, 136-Г, ) 67 399,32 грн., з них: 54 645,67 грн. - основного боргу, інфляційних втрат в розмірі - 1 821,52 грн. та штраф в сумі - 10 929, 13 грн. та 2139,45 грн. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення.

Повний текст рішення складено

29.04.2021

Суддя В. М. Дем`як