ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2021м. ДніпроСправа № 904/6050/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Татарчука В.О. за участю секретаря судового засідання Тетерятник А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (м. Київ)

до акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» (м. Кривий Ріг, Дніпропетровська обл.)

про стягнення боргу у розмірі 25117708,06грн

Представники:

від позивача: Пясецький Д.В.

від відповідача: Шестаков Д.М.

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось з позовом до акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» про стягнення 25117708,06грн, з яких: 13393360,24грн - основна заборгованість, 7272891,55грн - пеня, 1891183,40грн - 3% річних, 1191314,41грн - інфляційні втрати, 1368958,46грн - збитки.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним:

- неналежним виконанням відповідачем умов договору постачання природного газу № 3509/18-БО-5 в частині повної та своєчасної оплати;

- на дату подання позову основний борг становить 13393360,24грн, пеня за період з 27.12.2018 по 27.11.2019 - 7272891,55грн, інфляційні втрати з січня 2019 року по вересень 2019 року - 1191314,41грн, 3% річних з 27.12.2018 по 31.08.2грн, збитки - 1368958,46грн.

Відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог з таких підстав:

- як вбачається з доданих позивачем до позовної заяви розрахунків інфляційних втрат, 3% річних та пені, останнім не використано у вказаних розрахунках період, який охоплюється мораторієм, встановленим у справі №904/128/17 про банкрутство відповідача та період, який підпадає під дію положення п. 43 розділу X «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»;

- позивачем не вірно визначено період, під час якого діє повна заборона на нарахування штрафних санкцій, в тому числі пені, індексу інфляції та трьох відсотків річних;

- відповідач погоджується з нарахованими пенею, інфляційними втратами та 3% річних з 21.10.2019;

- дія мораторію на задоволення вимог кредиторів є підставою для застосування ст.19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у правовідносинах, що виникли до 21.10.2019, та ст.41 Кодексу України з процедур банкрутства у спорах за позовами, пред`явленими до боржника з 21.10.2019.

Також, відповідач звернувся із заявою про зменшення розміру штрафних санкцій або незастосування таких санкцій взагалі в разі задоволення позову.

Заява обґрунтована тим, що товариство перебуває у складному економічному становищі, має значну кредиторську та дебіторську заборгованість.

Позивач заперечує проти заяви відповідача про зменшення штрафних санкцій, посилаючись на її необґрунтованість.

У судовому засіданні 20.04.2021 були оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

05.10.2018 між публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (правонаступник позивач) (постачальник) та ДП Криворізька теплоцентраль (споживач) укладено договір № 3509/18-БО-5 постачання природного газу.

Згідно з п. 1.1 вказаного договору, постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2018 році природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

Відповідно до п. 1.2 договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.

Згідно з п. 1.4 договору за цим договором постачається імпортований газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на митну територію України).

Постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2018 року по 17 жовтня 2018 року (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 465 тис. куб. метрів (п. 2.1 договору).

Відповідно до п. 2.3 договору допускається відхилення фактично переданих обсягів газу від планових обсягів, зазначених у п. 2.1 цього договору. Узгодження обсягів газу, що передаються по даному договору у відповідному періоді, підтверджується підписанням сторонами акту приймання-передачі газу відповідно до розділу 3 даного договору. При цьому споживач не позбавляється права на корегування за власною ініціативою планових обсягів газу, зазначених в пункті 2.1 цього договору, шляхом підписання додаткової угоди.

Пунктом 2.4 договору визначено, що допускається відхилення споживання обсягу природного газу протягом відповідного періоду постачання газу в розмірі ± 5 відсотків (плюс мінус п`ять відсотків) від підтвердженого постачальником планового обсягу (номінації) без узгодження сторін. Підписаний сторонами акт приймання-передачі природного газу, відповідно до п. 3.7 цього договору, вважається узгодженням сторонами загального обсягу переданого газу у відповідному періоді постачання газу.

Відповідно до п. 3.1 договору постачальник передає споживачу у загальному потоці імпортований газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД , ввезений ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на митну територію України) - у пунктах приймання-передачі газу на газовимірювальних станціях, які знаходяться на кордоні України, та/або в пунктах приймання-передачі газу з ПСГ в газотранспортну систему. Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

Згідно з п. 3.6 договору споживання підтвердженого обсягу природного газу протягом періоду постачання здійснюється, як правило, рівномірно, виходячи з добової норми. Споживач самостійно контролює власне газоспоживання та для недопущення перевищення підтвердженого обсягу природного газу в період постачання має самостійно і завчасно обмежити (припинити) власне газоспоживання.

Приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку природного газу (3.7 договору).

Відповідно до п. 3.8 договору споживач зобов`язується подати не пізніше 22 жовтня 2018 року постачальнику: довідку за підписом уповноваженої особи про загальний обсяг використання споживачем природного газу в період з 01 жовтня 2018 року по 17 жовтня 2018 року (включно) з детальною розбивкою загальної кількості природного газу, зазначеної в довідці, за категоріями використання (в тому числі згідно з цим договором); підписані споживачем два примірника акта приймання-передачі природного газу, датованого 17.10.2018 року, де зазначаються фактичні обсяги використаного природного газу в період з 01 жовтня по 17 жовтня 2018 року (включно) згідно з цим договором, його фактична ціна та вартість; виключно споживач несе відповідальність за достовірність обсягів газу, зазначених ним в довідці та акті приймання-передачі природного газу.

Згідно з п. 4.1 договору кількість природного газу, яка передається споживачу, визначається за показниками комерційних вузлів обліку природного газу відповідно до вимог, установлених Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2494, та Кодексом газотранспортної системи, затвердженим постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2493.

Ціна та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється положенням про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 березня 2017 року №187 (далі Положення). На дату укладання договору ціна на природний газ становить 4942,00 гривні за 1000 куб. м (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України). До визначеної ціни застосовується коефіцієнт 1,6. У разі зміни ціни на газ відповідно до умов чинного законодавства, вона є обов`язковою для сторін за цим договором з дати набрання чинності відповідних змін (п. 5.1 договору).

Згідно з п. 5.2 договору ціна за 1000 куб. м газу за цим договором на дату його укладання становить 7907,20 гривень, крім того податок на додану вартість (ПДВ) 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість 9488,64грн (дев`ять тисяч чотириста вісімдесят вісім грн 64 коп.).

Пунктом 5.4 договору визначено, що загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості поставок природного газу.

Відповідно до п. 6.2 договору сторони погоджуються, що під час перерахування коштів у призначенні платежу посилання на номер договору є обов`язковим. Зміна споживачем призначення платежу здійснюється виключно листом, який надається постачальнику, але у будь-якому випадку не пізніше 10 календарних діб з дня надходження відповідних коштів на рахунок постачальника.

Згідно з п. 8.1 договору за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором.

Пунктом 10.3 договору визначено, що строк в межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.

Згідно з п. 12.1 договору договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2018 року до 17 жовтня 2018 року (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного виконання.

Пунктом 1 додаткової угоди №1 від 26.10.2018 до договору сторони погодили викласти пункт 2.1 розділу 2 «Кількість та фізико-хімічні показники природного газу» у наступній редакції: «постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2018 року по 26 жовтня 2018 року (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 644 тис. куб. метрів.

Пунктом 2 додаткової угоди №1 від 26.10.2018 до договору сторони погодили викласти, зокрема, пункт 3.8 «Порядок та умови передачі природного газу» у наступній редакції: «споживач зобов`язується подати не пізніше 31 жовтня 2018 року постачальнику: довідку за підписом уповноваженої особи про загальний обсяг використання споживачем природного газу в період з 01 жовтня 2018 року по 26 жовтня 2018 року (включно) з детальною розбивкою загальної кількості природного газу, зазначеної в довідці, за категоріями використання (в тому числі згідно з цим договором); підписані споживачем два примірника акта приймання-передачі природного газу, датованого 26.10.2018 року, де зазначаються фактичні обсяги використаного природного газу в період з 01 жовтня по 26 жовтня 2018 (включно) згідно з цим договором, його фактична ціна та вартість; виключно споживач несе відповідальність за достовірність обсягів газу, зазначених ним в довідці та акті приймання-передачі природного газу».

Пунктом 3 додаткової угоди №1 від 26.10.2018 до договору сторони погодили викласти, зокрема, п. 12.1 розділу 12 «Строк дії договору» у наступній редакції: «договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2018 року - до 26 жовтня 2018 року (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення».

Пунктом 1 додаткової угоди №2 від 31.10.2018 до договору сторони погодили викласти пункт 2.1 розділу 2 «Кількість та фізико-хімічні показники природного газу» у наступній редакції: «постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2018р. по 31 жовтня 2018р. (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 930тис. куб. метрів.

Пунктом 2 додаткової угоди №2 від 31.10.2018 до договору сторони погодили викласти, зокрема, пункт 3.8 «Порядок та умови передачі природного газу» у наступній редакції: «споживач зобов`язується подати не пізніше 7 числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу постачальнику: завірену копію акта про надання послуг з розподілу (транспортування) природного газу за розрахунковий місяць, складеного між споживачем та оператором газорозподільних мереж (газотранспортної системи). Разом з копією такого акта споживач подає за підписом уповноваженої особи довідку стосовно детальної розбивки кількості природного газу, зазначеної в акті, за категоріями (у тому числі згідно з цим договором; підписані споживачем два примірника акта приймання-передачі природного газу, де зазначаються фактичні обсяги використаного природного газу згідно з цим договором у розрахунковому місяці, його фактична ціна та вартість; виключно споживач несе відповідальність за достовірність розподілу обсягів газу, зазначених ним в довідці та обсягів газу, зазначених в акті приймання-передачі природного газу».

Пунктом 4 додаткової угоди №2 від 31.10.2018 до договору сторони погодили викласти пункт 12.1 розділу 12 «Строк дії договору» у наступній редакції: «договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2018 року - до 31 жовтня 2018 року (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення».

Згідно з п. 6 додаткової угоди №2 від 31.10.2018 до договору дана додаткова угода складена у двох примірниках, по одному для кожної із сторін, які мають однакову юридичну силу, набуває чинності з дати її підписання сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами станом на 01 жовтня 2018 року.

Пунктом 1 додаткової угоди №3 від 02.11.2018 до договору сторони погодили викласти п. 1.4 статті 1 «Предмет договору» у наступній редакції: «за цим договором може бути поставлений природний газ (за кодом згідно з УКТЗЕД 2711 21 00 00) власного видобутку (природний газ, видобутий на території України) та/або імпортований природний газ, ввезений ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на митну територію України.».

Пунктом 3 додаткової угоди №3 від 02.11.2018 до договору сторони погодили доповнити пункт 2.1 розділу 2 «Кількість та фізико-хімічні показники природного газу» абзацом у наступній редакції: «постачальник передає споживачу з 01 листопада 2018 року по 30 листопада 2018 року (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 4201 тис. куб. метрів (п`ятдесяти тисяч куб. метрів)».

Пунктом 5 додаткової угоди №3 від 02.11.2018 до договору сторони погодили викласти, зокрема п. 5.2-5.2 розділу 5 «Ціна договору» у наступній редакції: « 5.1 ціна (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу відповідно до Податкового кодексу України) та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється Положенням. У разі зміни ціни на газ відповідно до умов чинного законодавства, вона є обов`язковою для сторін за цим договором з дати набрання чинності відповідних змін»; «п. 5.2 ціна за 1000 куб.м газу з 01 листопада 2018 року - становить 6235,51 гривні, крім того податок на додану вартість (ПДВ) 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість 7482,61 грн (сім тисяч чотириста вісімдесят дві гривні 61 коп.)».

Пунктом 7 додаткової угоди №3 від 02.11.2018 до договору сторони погодили викласти пункт 12.1 розділу 12 «Строк дії договору» у наступній редакції: «договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2018 р. до 30 листопада 2018 р. (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення».

Згідно з п. 9 додаткової угоди №3 від 02.11.2018 до договору дана додаткова угода складена у двох примірниках, по одному для кожної із сторін, які мають однакову юридичну силу, набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, поширює свою дію на відносини сторін, що фактично склались з 01 листопада 2018 року та діє протягом строку дії договору.

Пунктом 1 додаткової угоди №4 від 27.11.2018 до договору сторони погодили викласти розділи 1-12 цього договору в наступній редакції, зокрема:

«п. 1.1. Постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору»;

«п. 2.1. Постачальник передає споживачу в період з 01 жовтня 2018 року по 30 квітня 2019 року (включно) замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 18836 тис. куб. метрів, в тому числі по місяцях (далі розрахункові періоди): листопад 2018 року - 4201 тис.куб.м, грудень 2018 року - 4187тис.куб.м, загалом за IV квартал 2018 року - 8388 тис.куб.м. За січень 2019 року - 3666 тис.куб.м, за лютий 2019 року - 3401 тис.куб.м, за березень 2019 року - 3081 тис.куб.м, загалом за І квартал 2019 року - 10148тис. куб.м. За квітень 2019 року - 300 тис.куб.м, загалом за ІІ квартал 2019 року - 300тис.куб.м.»;

«п. 2.2. Споживач підтверджує, що замовлені ним обсяги природного газу, які визначені в п. 2.1 цього договору повністю покривають потреби споживача у відповідних розрахункових періодах для потреб, визначених п. 1.2 цього договору. споживач самостійно визначає обсяги зазначеного в. пункті 2.1 цього договору, і несе відповідальність за правильність їх визначення.»;

«п. 2.4. Перегляд та коригування замовлених споживачем обсягів природного газу за цим договором може відбуватись за ініціативою споживача, шляхом підписання додаткової угоди, в тому числі протягом відповідного розрахункового періоду (в даному випадку й надалі по тексту договору газовий місяць в значенні Кодексу ГТС). Для цього споживач зобов`язаний надати постачальнику не пізніше ніж за три робочих дні до кінця місяця постачання газу два екземпляри належним чином оформленої додаткової угоди. споживач зобов`язується самостійно контролювати обсяги використання природного газу і своєчасно обмежувати (припиняти) використання природного газу у разі перевищення замовлених обсягів або своєчасно надавати додаткові угоди на коригування замовлених обсягів за цим договором.»;

«п. 2.5. Допускається відхилення обсягу використання природного газу від замовленого обсягу протягом відповідного розрахункового періоду в розмірі ± 5 відсотків (плюс/мінус п`ять відсотків) від зазначеного в пункті 2.1 обсягу без підписання додаткової угоди.»;

« 3.8.1. Споживач в акті приймання-передачі природного газу, зазначає той обсяг, який був фактично використаний споживачем у відповідному розрахунковому періоді для потреб, зазначених в пункті 1.2 цього договору.»;

« 3.8.2. Споживач в акті приймання-передачі природного газу, зазначає виключно той обсяг, який відповідає обсягам газу, які були використані споживачем в той період (періоди), коли споживач був включений до реєстру постачальника, що підтверджується споживачем в акті приймання-передачі.»;

«п. 4.1. Ціна (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України) та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється Положенням. У разі зміни ціни на газ відповідно до умов чинного законодавства, вона є обов`язковою для сторін за цим договором з дати набрання чинності відповідних змін.»;

«п. 4.2. Ціна за 1000 куб.м газу становить 6235,51 гривні, крім того податок на додану вартість (ПДВ) 20%. Усього разом з податком на додану вартість 7482,61 грн (сім тисяч чотириста вісімдесят дві гривні 61 коп.);

«п. 5.1. Оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100 відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.»;

«п. 5.7. Відшкодування постачальнику вартості збитків, розрахованих відповідно до умов пункту 3.13 цього договору, здійснюється наступним чином:

- постачальник на підставі даних, зазначених в акті приймання-передачі (якщо споживач порушив пункт 3.9 цього договору та не надав акт приймання-передачі, використання газу за відповідний період приймається 0 куб.м) та замовлених обсягів, визначених пунктом 2.1 цього договору, розраховує збитки відповідно до підпунктів 3.13.1 або 3.13.2 пункту 3.13 цього договору;

- постачальник після 15 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, надає споживачу акт-претензію щодо відшкодування збитків та розрахунок збитків;

- споживач протягом 20 (двадцяти) робочих днів з моменту отримання акту-претензії, зобов`язаний відшкодувати постачальнику вартість збитків на рахунок, визначений в акті-претензії.»;

«п. 7.1. За невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором.»;

«п. 7.2. У разі прострочення споживачем оплати згідно пунктів 5.1, 5.6 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.».

«п. 7.7. Збитки, завдані одній із сторін внаслідок невиконання (неналежного виконання) іншою стороною своїх зобов`язань, відшкодовуються винною у невиконанні (неналежному виконанні) стороною в порядку та розмірі, визначених цим договором та чинним законодавством України.»;

«п. 9.3. Строк, у межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пеня, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.»;

«п. 11.1. Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника і діє в частині постачання природного газу до 30 квітня 2019 року (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.»;

«п. 11.2. Пункти 2.3, 3.2.2, 3.4.2, 3.8.2, абз.2) підп. 3.9.2 п. 3.9, 3.13, 5.7, абзац п`ятий підп. 5) п. 6.2, підп. 8) п. 6.2, підп. 4) п. 6.3, абзац третій підп. 2 п. 6.4 цього договору застосовується з дня зазначеного в повідомленні постачальника, яке направляється на електронну адресу споживача, зазначену в пункті 12 цього договору та розміщується на офіційному сайті постачальника».

Згідно з п. 3 додаткової угоди №4 від 05.12.2018 до договору дана додаткова угода складена у двох примірниках, по одному для кожної із сторін, які мають однакову юридичну силу, набуває чинності з її підписання сторонами і діє з 01 грудня 2018 року.

Пунктом 1 додаткової угоди №6 від 20.03.2019 до договору сторони погодили викласти п. 2.1 розділу 2 «Кількість та фізико-хімічні показники природного газу» у наступній редакції:

« 2.1. Постачальник передає споживачу в період з 01 жовтня 2018 року по 30 квітня 2019 року (включно) замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 15694,148тис. куб. метрів, в тому числі по місяцях (далі розрахункові періоди): за листопад 2018 року - 2202,868 тис.куб.м, за грудень 2018 року - 4339,899 тис.куб.м, загалом за IV квартал 2018 року - 6542,767 тис.куб.м; за січень 2019 року - 3288,485 тис.куб.м, за лютий 2019 року - 2884,896 тис.куб.м, за березень 2019 року - 2600 тис.куб.м, загалом за І квартал 2019 року - 8773,381 тис. куб.м; за квітень 2019 року - 378 тис.куб.м.».

Відповідно до п. 3 додаткової угоди №5 від 20.03.2019 до договору дана додаткова угода складена у двох примірниках, по одному для кожної із сторін, які мають однакову юридичну силу, набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, поширює свою дію на відносини сторін, що фактично склались з 01 жовтня 2018 року.

Пунктом 1 додаткової угоди №8 від 17.04.2019 до договору сторони погодили викласти п. 2.1 розділу 2 «Кількість та фізико-хімічні показники природного газу» у наступній редакції: «за квітень 2019 року - 481,002тис. куб.м.».

Предметом доказування у даній справі є наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості спірної суми заборгованості.

Суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги з таких підстав.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1 і 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що:

- суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться;

- кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Як зазначено вище, між сторонами укладено договір № 3509/18-БО-5 від 05.10.2018 постачання природного газу.

Позивачем було виконано умови договору та поставлено відповідачу газ, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 30.11.2018 на суму 16483206,53грн, від 31.12.2018 - 32473780,33грн, від 31.01.2019 - 24606457,32грн, 28.02.2019 - 21586557,43грн, від 31.03.2019 - 20290000,36грн, від 30.04.2019 - 6337069грн.

Відповідно до п. 6.1 договору (п. 5.1 договору в редакції додаткової угоди №4 від 27.11.2018) оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100 відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Однак, відповідачем не було виконано належним чином зобов`язання щодо своєчасного та повного погашення заборгованості і сума основного боргу складала 13393360,24грн.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, що передбачено ст. 611 ЦК України.

Відповідно до ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» визначено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 8.2 (пунктом 7.2 договору в редакції додаткової угоди № 4 від 27.11.2018) договору визначено, що у разі прострочення відповідачем оплати згідно пункту 6.1 (пунктів 5.1, 5.6 договору в редакції додаткової угоди № 4 від 27.11.2018) цього договору, він зобов`язується сплатити позивачу пеню у розмірі 15,3 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Розмір нарахованої позивачем пені за період з 27.12.2018 по 27.11.2019 складає 7272891,55грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з розрахунком позивача інфляційні втрати за період з січня 2019 року по вересень 2019 року складають 1191314,41грн та 3% річних за період з 27.12.2018 по 31.08.2грн.

Розрахунки пені та 3% річних, індексу інфляції здійснені позивачем з урахуванням строків виконання зобов`язання по оплаті вартості природного газу, поставленого за договором, по кожному окремому акту приймання-передачі газу в спірному періоді, відповідають вказаним нормам законодавства та обставинам справи, а тому вимоги в цій частині позову є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 8.8 договору збитки, завдані одній із сторін внаслідок невиконання (неналежного виконання) іншою стороною своїх зобов`язань, відшкодовуються винною у невиконанні (неналежному виконанні) стороною у порядку та розмірі, визначених законодавством.

Згідно з п. 11.2 договору (в редакції додаткової угоди № 4 від 27.11.2018), пункти 2.3, 3.2.2, 3.4.2, 3.8.2, абз.2) підп.3.9.2 п.3.9, 3.13, 5.7, абз. п`ятий підп.5) п.6.2, підп.8) п.6.2, підп.4) п.6.3, абз. третій підп.2) п.6.4 цього договору застосовуються з дня, зазначеного в повідомленні позивача, яке направляється на електронну адресу відповідача, зазначену в п. 12 договору та розміщується на офіційному сайті позивача.

Разом із цим, додатковою угодою № 5 від 20.03.2019 сторони погодили, що пункти 2.3,3.2.2, 3.4.2, 3.8.2, абз.2) підп.3.9.2 п.3.9, 3.13, 5.7, абз. п`ятий підп.5) п.6.2, підп.8) п.6.2, підп.4) п.6.3, абз. третій підп.2) п.6.4 договору застосовуються сторонами з 01 березня 2019 року.

Пункти 3.2.1, 3.4.1, 3.8.1, абз.1) підп.3.9.2 п.3.9, абзац четвертий підп.5) п.6.2, абзац другий підп.2) п.6.4 договору з 01 березня 2019 року втрачають чинність.

Пунктом 3.13 договору (в редакції додаткової угоди № 4 від 27.11.2018) передбачено, що якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного відповідачем природного газу більше ніж на 5% відрізняється від замовленого обсягу газу на відповідний період (зазначений в п. 2.1 договору), відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу збитки в порядку, визначеному п. 5.7 договору. При цьому, розмір збитків визначається таким чином:

3.13.1. Якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде менший від замовленого обсягу природного газу, відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу збитки у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний (розрахунковий) період;

3.13.2. Якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде перевищувати замовлений обсяг природного газу на цей період, відповідач зобов`язаний відшкодувати збитки за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, що розраховується за формулою:

В = (Уф-Уп)х Цх К,

де: Уф - об 'єм (обсяг) природного газу, який фактично поставлений позивачем відповідачу протягом розрахункового періоду за цим договором відповідно до акту приймання-передачі природного газу;

Уп - замовлений обсяг природного газу на розрахунковий період, зазначений в п. 2.1 договору;

Ц - ціна природного газу за цим договором;

К- коефіцієнт, який дорівнює 0,5.

Пунктом 5.7 договору (в редакції додаткової угоди № 4 від 27.11.2018) передбачено, що відшкодування позивачу збитків, розрахованих відповідно до умов п. 3.13 договору, здійснюється наступним чином:

- позивач на підставі даних, зазначених в акті приймання-передачі (якщо відповідач порушив п. 3.9 договору та не надав акт приймання передачі, то використання газу за відповідний період приймається 0 куб.м.) та замовлених обсягів, визначених п. 2.1 договору, розраховує збитки відповідно до п. 3.13.1 або 3.13.2 п.3.13 договору;

- позивач після 15 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, надає відповідачу акт-претензію щодо відшкодування збитків та розрахунок збитків;

- відповідач протягом 20 (двадцяти) робочих днів з моменту отримання акту-претензії, зобов`язаний відшкодувати позивачу вартість збитків на рахунок, визначений в акті-претензії.

Відповідно до підп.8) п.6.2 договору, відповідач зобов`язаний, зокрема, відшкодувати позивачу збитки, розраховані відповідно до п. 3.13 договору.

Згідно з підп.4) п.6.3 договору, позивач має право вимагати від відповідача відшкодування збитків, що виникли через порушення відповідачем умов п. 2.1 договору у разі. Якщо відхилення фактично використаних відповідачем в розрахунковому періоді обсягів газу більш ніж на 5% (як в бік збільшення, так і зменшення фактично використаних обсягів) відрізняється від замовлених.

Вказані пункти договору узгоджується з положеннями пункту 1 розділу VІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2496 від 30.09.2015 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Правила), відшкодування збитків споживачем, що не є побутовим, постачальнику здійснюється таким чином та в таких випадках: 1) якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) споживання природного газу, що закуплений постачальником за договором постачання природного газу, буде менший від підтвердженого обсягу природного газу (за умови, що підтверджений обсяг відповідав замовленому споживачем), постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків у розмірі не більше подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний період; 2) якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) постачання природного газу споживачу його постачальником буде перевищувати підтверджений обсяг природного газу на цей період, постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, що розраховується за формулою В = (Vф - Vп) x Ц х K, де: Vф - об`єм (обсяг) природного газу, який фактично поставлений постачальником споживачу протягом розрахункового періоду за договором на постачання природного газу; Vп - підтверджений обсяг природного газу на розрахунковий період; Ц - ціна природного газу за договором постачання природного газу; K - коефіцієнт, який визначається постачальником та не може перевищувати 0,5. При цьому, якщо перевищення об`єму (обсягу) природного газу стало наслідком відмови в доступі до об`єкта споживача, у результаті чого постачальник не здійснив пломбування запірних пристроїв на газових приладах споживача, або Оператор ГРМ/ГТС не здійснив обмеження (припинення) розподілу/транспортування природного газу споживачу, або коли споживач не обмежив (припинив) споживання природного газу на письмову вимогу постачальника, коефіцієнт може бути збільшений у договорі постачання до 1; 3) у разі відмови в доступі до об`єкта споживача, в результаті чого представник постачальника не здійснив звіряння фактичних об`ємів (обсягів) споживання природного газу, що завдало постачальнику шкоди, споживач відшкодовує її за власної згоди або на підставі рішення суду.

Відповідно до п. 2.1 договору (у редакції додаткової угоди № 8 від 17.04.2019) постачальник передає споживачу у квітні 2019 року замовлений обсяг природного газу в кількості 481,002 тис.куб.м.

Актом приймання-передачі від 30.04.2019 сторони погодили розмір фактично переданого природного газу у квітні 2019 року в обсязі 846,906 тис.куб.м.

Таким чином, відповідач в квітні 2019 року фактично спожив природний газ, в обсязі більшому на 365,904 тис.куб.м., ніж було узгоджено сторонами відповідно до п.2.1 договору.

13.06.2019 позивачем на адресу відповідача було відправлено акт-претензію за вих.№ 26-2245-19, якою позивач вимагав у відповідача сплатити збитки на підставі п. 3.13 та 5.7 договору та п. 1 розділу VI Правил в розмірі 1368958,46грн за різницю між замовленим в квітні 2019 року обсягом природного газу та фактичним обсягом використаного відповідачем в квітні 2019 року природного газу за договором.

Однак, зазначені збитки відповідачем не відшкодовані.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України одним з правових наслідків порушення зобов`язання є встановлене договором або законом відшкодування збитків.

Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки (ч. 1 ст. 623 ЦК України).

Загальний розмір збитків, завданих позивачу неналежним виконанням відповідачем п. 2.1 договору, розрахований на підставі п.п. 3.13 та 5.7 договору та п. 1 розділу VI Правил, складає 1368958,46грн.

Таким чином, в ході вирішення спору встановлений факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором постачання природного газу № 3509/18-БО-5 від 05.10.2018 щодо своєчасної та повної оплати заборгованості.

Наведене є підставою для задоволення позовних вимог.

Заперечення відповідача проти позову є необгрунтованими з урахуванням наступного.

Так, відповідач посилається на положення Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (чинним в редакції на дату нарахування спірної заборгованості), згідно якої протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов`язкових платежів).

Наведені норми регулюють правовідносини, які виникли між боржником і кредиторами у зв`язку з неспроможністю боржника виконати після настання встановленого строку існуючі зобов`язання, і спрямовані на відновлення платоспроможності боржника або його ліквідацію з метою здійснення заходів щодо задоволення визнаних судом вимог кредиторів.

Відповідно до частини 5 статті 19 Закону, дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів; на виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю та життю громадян; на виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов`язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.

Таким чином, дія мораторію поширюється лише на задоволення вимог конкурсних кредиторів та не поширює свою дію на зобов`язання поточних кредиторів, в тому числі щодо нарахування неустойки (штрафів, пені), та інших санкцій за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань.

Оскільки мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобов`язань, які виникли після введення мораторію, то і не припиняє заходів, спрямованих на їх забезпечення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 04.07.2011 по справі № 21-144all, від 07.05.2012 по справі № 21-289all, від 11.06.2012 по справам № 21-179a12, від 01.10.2012 по справі №21-298а12, від 26.02.2013 по справі № 21-34а13, від 07.07.2013 по справі № 21-178а13, від 02.12.2014 у справі № 21-543а14.

Провадження у справі про банкрутство відповідача порушено ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 23.03.2017 у справі № 904/128/17 з введенням мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Слід зазначити, що порушення строків виконання зобов`язання за договором допущено відповідачем за період з листопада 2018 року по квітень 2019 року.

Відповідач після введення мораторію продовжував на загальних підставах здійснювати господарську діяльність, надавав послуги, виконував роботи, сплачував податки та заробітну плату працівникам.

Суд погоджується з твердженням позивача про те, що у відповідних правовідносинах, в розумінні абзацу 8 статті 1 та частини 5 статті 19 Закону, АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» є поточним кредитором, а тому дія мораторію, введеного ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 23.03.2017 у справі № 904/128/17 на зобов`язання щодо нарахування та сплати пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат не розповсюджується.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду (постанова від 16.09.2020 у справі № 826/3106/18):

« 55. Висновок щодо строку дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, накладеного відповідно до статті 12 Закону № 2343-ХІІ (у редакції, яка діяла до 19 січня 2013 року), викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11.

Зокрема, за позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у вказаній справі, мораторій поширює свою дію на конкурсну заборгованість та не поширює на поточну. Поточні ж вимоги кредиторів боржника знаходяться у вільному правовому режимі до визнання боржника банкрутом (параграф 6.10).

57. Водночас Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що правове регулювання застосування до боржника, стосовно якого порушено провадження про визнання банкрутом, штрафних (фінансових) санкцій за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) під час мораторію на задоволення вимог кредиторів з набранням чинності Законом № 4212-VI не змінилося.

58. Передбачена частиною четвертою статті 12 Закону № 2З43-XII у редакції, чинній до 19 січня 2013 року, заборона щодо нарахування неустойки (штрафу, пені), інших санкцій за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов 'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов`язкових платежів) не може застосовуватися безстроково, оскільки це буде суперечити самому визначенню поняття мораторій на задоволення вимог кредиторів, наведеному у статті 1 цього Закону.

59. Доцільність такого застосування статті 12 Закону № 2343-ХІІ у редакції, чинній до 19 січня 2013 року, полягає в тому, що саме поняття мораторію на задоволення вимог кредиторів, наведене в загальній частині Закону № 2343-ХІІ (статті 1 цього Закону), становить правову основу для застосування всіх інших норм цього Закону.

60. У зв`язку із зазначеним при застосуванні статті 12 Закону № 2343-ХІІ у редакції, чинній до 19 січня 2013 року, обов`язковому врахуванню підлягає і стаття 1 цього Закону.

61. За такого правового регулювання спірних правовідносин Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що заборона застосування санкцій протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів стосується невиконання чи неналежного виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дати введення мораторію, і не поширюється на поточні зобов`язання (зобов`язання, які виникли після цієї дати) боржника. Боржник, стосовно якого порушено провадження про визнання банкрутом і введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, звільняється від відповідальності лише за невиконання зобов`язань, щодо яких запроваджено мораторій. За поточними зобов`язаннями боржник відповідає на загальних підставах до прийняття господарським судом постанови про визнання його банкрутом і відкриття ліквідаиійної процедури.».

При вирішенні даного спору суд враховує наведені висновки Верховного Суду.

Разом із цим, у своїй постанові від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що незалежно від того, чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати.

Не можна застосовувати аналогічні висновки Верховного Суду, викладені в його рішеннях, ухвалених за результатами розгляду інших судових справ, незалежно від того, чи перераховані у відповідній постанові Великої Палати всі рішення ВС, в яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата.

Слід також зазначити, що в постанові Верховного Суду від 20.12.2019 у справі № 904/2258/19 за позовом НАК «Нафтогаз України» до AT «Дніпровська теплоелектроцентраль» про стягнення 50325548,13грн, суд зазначив:

« 64. Верховний Суд відхиляє доводи відповідача викладені у його відзиві позаяк із матеріалів справи вбачається, що вимоги позивача про стягнення заборгованості у цій справі виникли після порушення провадження у справі № 904/10198/15 про банкрутство AT «Дніпровська теплоелектроцентраль».

65. Системний аналіз абзацу восьмого частини першої статті 1, частин третьої, п`ятої статті 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» дозволяє дійти висновку про те, що дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів, тобто на вимоги до боржника, які виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство, що мало місце у цій справі.

66. Посилання відповідача у відзиві на касаційну скаргу на іншу судову практику щодо застосування мораторію на задоволення вимог кредиторів викладену у постанові Верховного Суду від 06.07.2018 у справі № 904/4975/17 судом не приймається до уваги, позаяк у зазначеній справі суд відмовив у задоволенні позову про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат встановивши, що вимоги позивача є конкурсними на які поширюється дія мораторію в силу приписів частини третьої статті 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».».

Крім цього, щодо посилання відповідача на положення пункту 43 розділу X Прикінцевих та перехідних положень Закону, то слід зазначити, що вказаним пунктом визначено, що після припинення провадження у справі про банкрутство забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі звернення стягнення на заставлене майно та виконання рішень у немайнових спорах; не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, зупиняється перебіг позовної давності, не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

Зазначені дії не поширюються на задоволення вимог поточних кредиторів, на виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, на відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю та життю громадян, на виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов`язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.

Тобто, знову ж таки, законодавець зазначив, що вказане положення не застосовується на вимоги поточних кредиторів, тому в поточній справі таке положення не застосовується.

Слід звернути увагу суду на ту обставину, що провадження у справі № 904/128/17 (щодо банкрутства відповідача) закрито ухвалою від 30.10.2018, однак інфляційні нарахування та 3% річних в справі № 904/6050/20 здійснені по серпень 2020 року, тобто за період, в тому числі, після закриття провадження у справі про банкрутство відповідача.

Посилання відповідача на висновки Верховного Суду у справах № 904/4699/19 та № 904/4700/19 безпідставні, оскільки в цих справах предметом спору було стягнення заборгованості, що виникла до порушення провадження у справі про банкрутство відповідача, а в справі № 904/6050/20 вирішується питання про стягнення поточної заборгованості.

Заперечення відповідача щодо нарахування збитків є необгрунтованими.

Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки (ч. 1 ст. 623 ЦК України).

Умовами договору сторони погодили обов`язок відповідача відшкодувати збитки у разі відхилення планових обсягів природного газу від фактично спожитих.

Право на стягнення збитків передбачено і п. 1 Розділу VI Правил постачання природного газу.

Зокрема, Правилами постачання природного газу передбачено підстави та механізм розрахунків збитків, відповідно до якого обсяг природного газу вираховується за договором на постачання природного газу.

Враховуючи наведене, позивачем здійснено розрахунок та нарахування збитків відповідно до умов договору, які були узгоджені сторонами без заперечень, про свідчать підписи уповноважених представників сторін.

Пунктом 10 розділу II вказаних Правил визначено, що споживач самостійно контролює власне газоспоживання та для недопущення перевищення підтвердженого обсягу природного газу в розрахунковому періоді має самостійно і завчасно обмежити (припинити) власне газоспоживання. В іншому разі до споживача можуть бути застосовані відповідні заходи з боку постачальника, передбачені цим розділом та розділом VI цих Правил, у тому числі примусове обмеження (припинення) газопостачання.

Відповідачем не надано доказів визнання недійсним договору в частині, що стосується права постачальника (позивача) нараховувати збитки за відхилення договірного споживання обсягу газу.

Суд відмовляє у задоволенні заяви відповідача про зменшення пені з підстав не віднесення даного випадку до виключних обставин, з якими закон пов`язує зменшення розміру неустойки.

Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Отже, в момент підписання договору відповідач погодився з тим, що за неналежне виконання умов договору на нього буде покладено відповідальність відповідно до умов договору.

Частина 1 статті 625 ЦК України вказує, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частина 2 статті 218 ГК України зазначає, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Господарський кодекс України у імперативному порядку встановлює, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами (частина 1 статті 229 ГК України).

Тобто боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання за будь-яких обставин.

Виконання умов договору не ставиться в залежність від виконання будь-яких зобов`язань з боку контрагентів боржника, наявності коштів на рахунках та інш.

Частина 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачає можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов`язання, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Зі змісту вищезазначених норм вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, який оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку підстав, за яких можливе таке зменшення.

В чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку.

Таким чином, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з майнового стану сторін, які беруть участь у зобов`язанні; інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеня виконання зобов`язання; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання; незначності прострочення виконання; наслідків порушення зобов`язання; невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам; поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання; негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

При цьому, під винятковістю слід розуміти такі обставини, які дозволяють суду при обов`язковому застосуванні штрафних санкцій, передбачених договором або законом, їх зменшити, а не в будь-якому випадку, в разі подання стороною у справі клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.

Також, слід зауважити, що штрафні санкції за своєю природою є засобами стимулювання боржника належним чином виконати свій обов`язок, а не покласти на нього додатковий, тому слід розуміти, що передбачені законом санкції будуть застосовані в разі порушення зобов`язань, а їх зменшення скоріше є виключенням.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач фактично обґрунтовує свою заяву стосовно наявності підстав для зменшення неустойки скрутним матеріальним становищем та заборгованістю його кінцевих споживачів.

В обґрунтування клопотання відповідачем надно баланс (звіт про фінансовий стан) на 31.12.019.

Як зазначалось вище, посилання заявника на наявність дебіторської заборгованості кінцевих споживачів не є достатньою підставою для задоволення клопотання про зменшення пені. Відсутність коштів не може бути підставою для звільнення від виконання зобов`язань.

Слід зауважити, що у вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін.

Суд враховує, що позивач також має значну дебіторську заборгованість - 60,407 млрд грн., мала місце нестача коштів для здійснення поточної діяльності, у тому числі - для забезпечення підприємств необхідним обсягом природного газу протягом опалювальних сезонів 2017/2018, 2018/2019, 2019/2020 та 2020/2021 років.

З огляду на наведене, складне матеріальне становище відповідача та заборгованість кінцевих споживачів не є винятковим випадком та підставою для уникнення відповідальності за неналежне виконання зобов`язань за договором.

До того ж до матеріалів справи відповідачем не додано достатніх доказів на підтвердження складного матеріального становища та неможливості ним сплати боргу.

Матеріали справи також не містять доказів на підтвердження намагань відповідача виконати зобов`язання за договором вчасно.

Щодо ступеню виконання зобов`язання відповідачем, то слід звернути увагу на те, що відповідачем не сплачено основний борг в розмірі 13393360,24грн.

При цьому останній платіж за договором було зроблено відповідачем ще 12.12.2019 в розмірі 1233941,42грн.

Таким чином, строк затримки розрахунку за договором з боку відповідача, складає майже 2 роки, а вже більше 1 року минуло з того часу як відповідач припинив здійснювати будь-які платежі за цим договором.

Вказане свідчить про значне прострочення строків виконання зобов`язань за договором.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» про стягнення заборгованості у сумі 25117708,06грн задовольнити.

Стягнути з акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» (50014 Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Електрична, буд.1, ідентифікаційний код 00130850) на користь акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601 м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, ідентифікаційний код 200778,06грн, з яких: 13393360,24грн - основний борг, 7272891,55грн - пеня, 1891183грн - 3% річних, 1191314,41грн - інфляційні втрати, 1368958,46грн - збитки, 376765,62грн - витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 30.04.2021.

Суддя В.О. Татарчук