ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" квітня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/4269/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ємельянової О.О.

при секретарі судового засідання Малихіній М.П.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Слобожанської митниці Держмитслужби, 61003, м. Харків, вул. Короленка, буд. 16б
до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "РУСЕ", 61121, м. Харків, вул. Тимурівців, буд. 29Г, кв. 10
простягнення 893 955, 88 грн.
за участю представників сторін:

позивача: Борзило В.В. (самопредставництво);

відповідача: Авагімова Р.Р., ордер серія ДН № 099002 від 01.03.2021 року; Веремейчук Л.О., наказ № 3 від 01.07.2007 року (директор).

ВСТАНОВИВ:

Слобожанська митниця Держмитслужби звернулась до Господарського суду Харківської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "РУСЕ" про стягнення збитків, завданих втратою майна, переданого для реалізації згідно з договором про реалізацію майна (товарів і транспортних засобів) на митних аукціонах та біржі № 99 від 11.04.2019 року, у тому числі штрафні санкції на загальну суму 893 955, 88 грн. Також до стягнення заявлені судові витрати у розмірі 13 409, 34 грн.

Ухвалою суду від 04.01.2021 року позовну заяву Слобожанської митниці Держмитслужби (вх. № 4269/20) залишено без руху.

13.01.2021 року від позивача через канцелярію надійшла заява (вх. № 659) про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 18.01.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи № 922/4269/20 призначено в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 16.02.2021 року. Встановлено відповідачу строк у 15 (п`ятнадцять) календарних днів з моменту отримання цієї ухвали для подання відзиву на позов. Встановлено позивачу 5 (п`ятиденний) строк з дня отримання відзиву на позовну заяву для подання до суду відповіді на відзив. Встановлено відповідачу 3 (триденний строк) з дня отримання відзиву для надання заперечень.

Ухвалою суду від 16.02.2021 року, яку занесено до протоколу судового засідання, судом у підготовчому засіданні оголошено перерву до 11.03.2021 року.

Ухвалою суду від 11.03.2021 року відмовлено у клопотання відповідача про відкладення розгляду справи. Продовжено строк підготовчого засідання на 30 днів. Підготовче засідання у справі відкладено на 06.04.2021 року.

Ухвалою суду від 06.04.2021 року задоволено спільну заяву від 06.04.2021 року позивача та відповідача про перехід до розгляду справи по суті у даному судовому засіданні. Закрито підготовче провадження у справі № 922/4269/20 та розпочато розгляд справи по суті у даному судовому засіданні 06.04.2021 року.

Ухвалою суду від 06.04.2021 року, яку судом занесено до протоколу судового засідання, судом з розгляду справи по суті, оголошено перерву до 20.04.2021 року.

20.04.2021 року від позивача через канцелярію суду надійшли додаткові пояснення (вх. № 9008), у яких останній зазначає, що надає копію запиту відділу правового забезпечення Слобожанської митниці Держмитслужби та службової записки начальника Управління фінансів, бухгалтерського обліку та звітності - головного бухгалтера Слобожанської митниці Держмитлужби Ганни Решетіло від 12.04.2021 року № 7.14-22/170 щодо розбіжності у розрахунках ціни позову на суму 1 069, 00 грн.

Ухвалою суду від 20.04.2021 року, яку занесено до протоколу судового засідання, вищевказані документи, судом долучено до матеріалів справи.

Приступній у судовому засіданні представник позивача, надав усні пояснення щодо позовних вимог, та просив суд позов задовольнити у повному обсязі із урахуванням наданих до суду пояснень, щодо суми у розмірі 1069, 00 грн.

Присутні у судовому засіданні відповідача та представник відповідача, надали усні пояснення щодо заявленої позивачем суми у розмірі 893 955, 88 грн.

При цьому, відповідач своїм правом, щодо надання до суду відзиву на позовну заяву, не скористався. Будь-яких інших пояснень, заперечень щодо позовних вимог, відповідачем до суду надано не було.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, заслухавши представника позивача та відповідача, дослідивши надані сторонами докази, судом встановлено наступне.

Як зазначає позивач, 11.04.2019 року між Харківською митницею ДФС (замовник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю фірма "РУСЕ" (виконавець, відповідач) було укладено договір № 99 на реалізацію майна (товарів і транспортних засобів) на митних аукціонах та біржі (в.с. 13 - 19).

Додатковою угодою № 1 від 10.12.2019 року до договору на реалізацію майна (товарів і транспортних засобів) на митних аукціонах та біржі від 11.04.2019 року № 99 у зв`язку із реорганізацією Харківської митниці ДФС відповідно до постанови кабінету Міністрів України від 02.10.2019 року № 858 "Про утворення територіальних органів Держмитслужби" шляхом приєднання до Слобожанської митниці Держмитслужби, передачею з 08.12.2019 року функцій і повноважень Харківської митниці ДФС, що припиняється, з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьбі з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань державної митної справи до Слобожанської митниці Держмитслужби, на підставі статей 509, 510, 520-523 Цивільного кодексу України, згідно з положеннями статті 107 Цивільного кодексу України, сторони домовились: змінити у договорі на реалізацію майна (товарів і транспортних засобів) на митних аукціонах та біржі від 11.04.2019 року № 99 та у всіх додатках, які є невід`ємною частиною цього договору, назву "Замовник": "Харківська митниця ДФС" на слова "Слобожанська митниця Держмитслужби" (а.с. 20-21).

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2019 року, але у будь-якому разі до повного виконання взятих за договором зобов`язань у частині проведення розрахунків за реалізований товар або повернення нереалізованого товару (пункт 8.1. договору а.с. 18).

Пунктом 1.1. договору, сторони погодили, що в порядку та на умовах цього договору, замовник передає, а виконавець приймає для реалізації через митні аукціони та біржі транспортні засоби, предмети антикваріату, високохудожні авторські роботи, ювелірні вироби з діамантами чи іншим дорогоцінним камінням, товарно - матеріальні цінності за умови наявності оптової партії (далі-майно) наступних категорій: - строки зберігання чи перебування яких під митним контролем, встановлені Митним кодексом України, закінчилися (у тому числі товари (предмети) гуманітарної допомоги, проби і зразки товарів та документація), за якими власник або уповноважена ним особа не звернулися до закінчення таких строків; - товари з обмеженим терміном зберігання, вилучені замовником як предмети порушення митних правил; - товари, від яких власники відмовилися на користь держави; - товари, які були виявлені (знайдені) під час здійснення митного контролю у зонах митного контролю і власник яких невідомий (а.с. 13).

Згідно пункту 2.3. договору виконавець зобов`язаний:

2.3.2. Прийняти на реалізацію майно, визначене замовником відповідно до розділу 1 договору. на підставі акту опису, оцінки та передачі майна та інших необхідних документів, що містять інформацію про майно;

2.3.3. До моменту реалізації майна вжити усіх необхідних заходів для збереження його від втрати, нестачі або розукомплектування та погіршення його споживчих властивостей (якості);

2.3.6. Організувати та здійснити реалізацію прийнятого від замовника майна у відповідності до Порядку № 607 цього договору.

2.3.14. Щоквартально проводити звірку із замовником щодо залишків нереалізованого майна та його вартості на момент звірки, або в разі необхідності - у визначені замовником терміни, за формою, визначеною замовником.

2.3.18. Повернути замовнику майно у випадку, встановленого пунктом 4.3. цього договору.

Пунктом 4.3. договору, сторони погодили, що майно підлягає поверненню у тижневий термін у випадках:

4.3.1. припинення дії договору, передбачених пунктом 8.3. цього договору;

4.3.2. на письмову вимогу замовника;

4.3.3. після припинення митного аукціону або зняття товарів з окремих лотів (а.с. 16).

Відповідно до пункту 5.3. договору, кошти, одержані від реалізації аукціонного майна, після вирахування сум комісійної винагороди перераховуються виконавцем на рахунок замовника протягом 3 - х днів (без урахування вихідних та святкових днів) у відповідності до порядку № 607.

Сума податків і зборів, визначених у акт опису, оцінки та передачі майна, в обов`язковому порядку перераховується на рахунок митниці в повному обсязі (пункт 5.4. договору).

Пунктом 5.6. договору. сторони погодили, що між сторонами щоквартально складається акт звірки по залишкам сум за нереалізоване майно.

Відповідно до акту № 7 від 06.03.2019 року опису й оцінки та передачі майна, загальна вартість майна складає суму у розмірі 1 125 430. 00 грн. (а.с.с 22-25).

Як зазначає позивач, 23.01.2020 року на адресу позивача від відповідача надійшов лист про реалізацію майна на суму 3 499, 00 грн. разом із протоколом № 4 проведення біржових торгів 21.01.2020 року (а.с. 33-35).

Позивачем 30.01.2020 року на адресу відповідача було направлено лист № 7.14-08-7.14-21/1-11/1582, у якому останній просив, повернути майно відповідно до переліку, що додається, передане на реалізацію у відповідності до договору на реалізацію майна (товарів та транспортних засобів) на митних аукціонах та біржі від 11.04.2019 року № 99 у зв`язку із закінчення строку його дії (а.с. 40).

Листом від 13.04.2020 року № 45.04.2020 року відповідач повідомив позивача, що прийняте відповідно до умов договору № 99 від 11.04.2019 року майно, відповідач на даний час не може повернути у зв`язку із карантином. Після закінчення карантину буде обов`язково повернуто (а.с.42).

Позивачем 21.05.2020 року на адресу відповідача направлено лист № 7.14-08-3/7.14-21/13/7198 у якому останній просилив терміново вжити заходів щодо повернення майна або надати документи, що підтверджують неможливість виконання договірних зобов`язань (а.с. 43-44).

Як зазначає позивач, 25.06.2020 року згідно прибуткових накладних № 126 та № 127 відповідачем було повернуто з реалізації частину товару на загальну суму у розмірі 378 036, 77 грн. (а.с. 36-39).

02.07.2020 року на адресу позивача від відповідача надійшов лист, у якому останній зазначив, що відповідачем було повернуто майно на суму 378 036, 77 грн. як нереалізоване. Щодо залишку майна, відповідач зазначив, що майно перебуває у Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "РУСЕ", та у зв`язку і загальнодержавними заходами щодо запровадження в країні карантину, господарські функції фірми ускладнені, що перешкоджає повному виконанню зобов`язання за договором. Також зазначено, що відповідачем ведуть переговори з приватними реалізаторами щодо товару, який передано на реалізацію, У разі розрахунків за реалізований товар, кошти від реалізації будуть своєчасно перераховані на рахунок митниці (а.с. 46).

За твердженнями позивача, під час проведення ревізії фінансово-господарської діяльності Слобожанської митниці Держмитслужби відділом контролю органів влади, оборони, правоохоронних органів та місцевих бюджетів Північно-східного офісу Держаудитслужби наказом Слобожанської митниці Держмитслужби від 27.05.2020 року № 55-г було створено інвентаризаційну комісію. Протоколом засідання інвентаризаційної комісії від 27.07.2020 року за участю провідного державного аудитора Північно-східного офісу Держаудитслужби Шалигіна Є. встановлено нестачу майна на суму 744 963, 23 грн., переданого митницею для реалізації відповідачу згідно з договором № 99 (а.с. 48-53).

За фактом нестачі комісією отримані письмові пояснення комерційного директора відповідача ОСОБА_1 , яка також приймала участь інвентаризації та яка пояснила, що причинами нестачі є передача майна громадянину Суботі В.Ф. для подальшої реалізації, який у свою чергу майно не повернув, та кошти за нього не сплатив. У зв`язку із відсутністю зв`язку із ОСОБА_2 встановити місцезнаходження майна станом на 27.07.2020 року не вбачається можливим, та неможливо пред`явити майно для інвентаризації (а.с. 54).

27.07.2020 року комісією було складено акт про відсутність майна переданого відповідачеві на реалізацію на загальну суму у розмірі 744 963, 23 грн. (а.с. 55).

09.09.2020 року позивач звернувся до відповідача із листом № 7.14-08-1/7.14-21/13/12238 у якому повідомлено відповідача, що майно, яке було передано Товариству з обмеженою відповідальністю фірма "РУСЕ" згідно договору від 11.04.2019 року, інвентаризаційній комісії не пред`явлено. Вартість залишку майна. складає суму у розмірі 744 963, 23 грн. У зв`язку із чим. просив негайно повідомити митницю про вжиті заходи щодо забезпечення повернення майна (а.с. 56).

Відповідачем вищезазначена вимога позивача залишена без задоволення, що стало причиною звернення із відповідним позовом до суду, про стягнення з відповідача збитків, завданих втратою майна, переданого для реалізації згідно з договором про реалізацію майна (товарів і транспортних засобів) на митних аукціонах та біржі № 99 від 11.04.2019 року, у тому числі штрафні санкції на загальну суму 893 955, 88 грн.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 509 Цивільного Кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до вимог статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Приписами статті 526 Цивільного кодексу України, які кореспондуються з приписами статті 193 Господарського кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Як вбачається із матеріалів справи, укладений між сторонами договір про реалізацію майна (товарів і транспортних засобів) на митних аукціонах та біржі № 99 від 11.04.2019 року за своєю правовою природою є змішаним договором, тобто договором комісії і договором зберігання, так як для виконання зобов`язання по здійсненню реалізації майна, виконавець (організатор митного аукціону) приймає від замовника товари та забезпечує його зберігання до видачі його покупцю, а в разі не продажу - до моменту повернення замовнику. Таким чином, права і обов`язки сторін за договором визначаються, у тому числі і положеннями глави 66 та 69 Цивільного кодексу України.

За приписами частини 1 статті 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Частинами 2 та 3 статті 938 Цивільного кодексу України визначено, якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення. Якщо строк зберігання речі визначений моментом пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк.

Зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей (частина 1 статті 949 Цивільного кодексу України).

За втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах (стаття 950 Цивільного кодексу України).

Статтею 1011 Цивільного кодексу України визначено, що за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Частиною 1 статті 1012 Цивільного кодексу України встановлено, що договір комісії може бути укладений на визначений строк або без визначення строку, з визначенням або без визначення території його виконання, з умовою чи без умови щодо асортименту товарів, які є предметом комісії.

Приписами частини 1 статті 1014 Цивільного кодексу України визначено, що комісіонер зобов`язаний вчиняти правочини на умовах, найбільш вигідних для комітента, і відповідно до його вказівок. Якщо у договорі комісії таких вказівок немає, комісіонер зобов`язаний вчиняти правочини відповідно до звичаїв ділового обороту або вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Як вбачається із матеріалів справи, між сторонами було укладено договір про реалізацію майна (товарів і транспортних засобів) на митних аукціонах та біржі № 99 від 11.04.2019 року. Пунктом 1.1. договору, сторони погодили, що в порядку та на умовах цього договору, замовник передає, а виконавець приймає для реалізації через митні аукціони та біржі транспортні засоби, предмети антикваріату, високохудожні авторські роботи, ювелірні вироби з діамантами чи іншим дорогоцінним камінням, товарно - матеріальні цінності за умови наявності оптової партії (далі-майно) наступних категорій: - строки зберігання чи перебування яких під митним контролем, встановлені Митним кодексом України, закінчилися (у тому числі товари (предмети) гуманітарної допомоги, проби і зразки товарів та документація), за якими власник або уповноважена ним особа не звернулися до закінчення таких строків; - товари з обмеженим терміном зберігання, вилучені замовником як предмети порушення митних правил; - товари, від яких власники відмовилися на користь держави; - товари, які були виявлені (знайдені) під час здійснення митного контролю у зонах митного контролю і власник яких невідомий (а.с. 13).

Згідно пункту 2.2. договору виконавець зобов`язаний: 2.3.2. Прийняти на реалізацію майно, визначене замовником відповідно до розділу 1 договору. на підставі акту опису, оцінки та передачі майна та інших необхідних документів, що містять інформацію про майно; 2.3.3. До моменту реалізації майна вжити усіх необхідних заходів для збереження його від втрати, нестачі або розукомплектування та погіршення його споживчих властивостей (якості); 2.3.6. Організувати та здійснити реалізацію прийнятого від замовника майна у відповідності до Порядку № 607 цього договору (а.с. 14).

Матеріалами справи підтверджено, та не заперечується сторонами, що на виконання умов договору позивачем передано відповідачу на реалізацію майно, що перейшло у власність держави згідно переліку - акт № 1 опису й оцінки та передачі майна (а.с. 22-25) на загальну суму 1 125 430, 00 грн.

З матеріалів справи, також вбачається, що відповідачем відповідно до протоколу № 4 проведення біржових торгів, було реалізовано товар на суму 3 499, 00 грн. та відповідно до прибуткових накладних № 126 на суму 145 647, 87 грн. та № 127 на суму 232 388, 90 грн. було повернуто з реалізації частину товару. Загальна сума яких становить 381 535, 77 грн. (145 647, 87 + 232 388, 90 + 3 499, 00) (а.с. 34-35, 36-39).

З наявного у матеріалах справи протоколу від 27.07.2020 року засідання інвентаризаційної комісії вбачається, що в результаті інвентаризації майна, що передавалось митницею для реалізації Товариству з обмеженою відповідальністю фірма "РУСЕ" згідно з договором № 99 від 11.04.2019 року, його фактичної наявності не виявлено, у зв`язку із чим, встановлено нестачу у розмірі 744 963, 23 грн. (а.с. 48-49).

Також до матеріалів справи позивачем було надано пояснення відповідача від 27.07.2020 року, а саме директора Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "РУСЕ", відповідно до яких, матеріальні цінності Товариством з обмеженою відповідальністю фірма "РУСЕ" були передані для реалізації 3-й особі, станом на 27.07.2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю фірма "РУСЕ" не має можливості повідомити про місце знаходження переданих цінностей, та пред`явити їх у наявності для інвентаризації (а.с. 54).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач неодноразова звернувся до відповідача з вимогами від 30.01.2020 року № 7.14-08-7.14-21/1-11/1582, від 21.05.2020 року № 7.14-08/3/7.14-21/13/7198 та від 09.09.2020 року № 7.14-08-1/7.14-21/13/12238 про повернення залишків нереалізованого майна на суму 744 963, 23 грн. (а.с. 40, 43-44, 56).

27.07.2020 року було складено акт про відсутність майна, залишок якого станом на 27.07.2020 року складає суму у розмірі 744 963, 23 грн. (а.с. 55).

Відповідно до умов пункту 6.3. збитки, завдані замовнику втратою (нестачею) або пошкодженням майна, відшкодовуються виконавцем зокрема: 6.3.2. у разі втрати (нестачі) товарів - у розмірі їх вартості (а.с. 17).

Статтею 22 Цивільного кодексу України визначено, що збитками є:

- втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

- доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За змістом статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані ним збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

У відповідності до положень частини 1 статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Частиною 3 статті 225 Господарського кодексу України визначено, що при визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов`язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків.

Так, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем жодних доказів на спростування доводів позивача, або доказів, які б свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлені до стягнення кошти, суду не надав.

При цьому, судом здійснено перевірку заявленої до стягнення позивачем з відповідача суми збитків, завданих втратою майна, переданого для реалізації згідно з договором про реалізацію майна (товарів і транспортних засобів) на митних аукціонах та біржі № 99 від 11.04.2019 року у розмірі 744 963, 23 грн. та встановлено, що матеріалами справи, а саме:

- актом № 7 опису й оцінки та передачі майна на суму 1 125 430, 00 грн.;

- протоколом № 4 проведення біржових торгів, було реалізовано товар на суму 3 499, 00 грн.;

- прибутковою накладною № 126 було повернуто з реалізації частину товару на суму 145 647, 87 грн.;

- прибутковою накладною № 127 було повернуто з реалізації частину товару на суму 232 388, 90 грн. (а.с. 22-25) підтверджується сума залишку не реалізованого майна, у розмірі 743 894, 23 грн. (1 125 430, 00 грн. - 145 647, 87 - 232 388, 90 - 3 499, 00).

Позивачем у судовому засіданні 20.04.2021 року надано усні пояснення щодо розбіжності суми, у яких останній зазначив, що сума розбіжності у розмірі 1 069, 00 грн. складається із: - суми переоцінки товару до кінцевої ціни реалізації на торгах; витрат на підготовку та проведення аукціону; розрахунки з бюджетом тощо.

На підтвердження заявленої суми у розмірі 1 069, 00 грн. позивачем надано до суду копію службової записки начальнику Управління фінансування, бухгалтерського обліку та звітності Решетіло Г., щодо витребування інформації у строк до 12.04.2021 року та копію службової записки начальника відділу правового забезпечення Л. Кушнаренко, у якій щодо суми боргу зазначено, що 1 125 430, 00 грн. (передано на реалізацію) + 1 069, 00 грн. (дооцінка товару до кінцевої ціни реалізації на торгах; витрати на підготовку та проведення аукціону; розрахунки з бюджетом тощо) - 3 499, 00 грн. (кінцева ціна реалізації на торгах) - 378 036, 77 грн. (повернуто з реалізації) = 744 963, 23 грн.

У зв`язку із чим, за твердженнями позивача сума боргу у розмірі 744 963, 23 грн. підтверджена матеріалами справи та наданими до суду доказами та підлягає до задоволення у повному обсязі, у розмірі 744 963, 23 грн.

Частинами 1, 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 2 статті 42 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (стаття 74 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, суд не приймає надані 20.04.2021 року позивачем у судовому засіданні усні пояснення та копії службових записок від 08.04.2021 року, 12.04.2021 року у якості доказів у підтвердження заявленої до стягнення з відповідача суми розбіжності у розмірі - 1 069, 00 грн., оскільки з них неможливо встановити з чого саме складається сума у розмірі 1069, 00 грн.

При цьому, позивачем в порушення вимог Господарського процесуального кодексу України не надано до суду будь - яких документів (актів, описів, протоколів, рахунків, наказів, відображення інформації у бухгалтерському обліку, звітності тощо), на підставі яких, суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), а саме щодо заявленої до стягнення суми у розмірі 1 069, 00 грн.

З врахуванням вищевикладеного, суд дійшов до висновку, що сума збитків, завданих втратою майна, переданого для реалізації згідно з договором про реалізацію майна (товарів і транспортних засобів) на митних аукціонах та біржі № 99 від 11.04.2019 року яка підлягає до стягнення із відповідача та підтверджена наявними у матеріалах справи доказами, складає 743 894, 23 грн.

В частині стягнення з відповідача суми у розмірі 1 069, 00 грн. - відмовити.

Щодо нарахованих позивачем відповідачу на підставі положень частини 2 статті 231 Господарського кодексу України та умов пункту 6.8. договору штрафних санкцій за невиконання зобов`язання за договором, що становить 20 % від вартості неповернутого майна, та за розрахунком позивача складає суму у розмірі 148 992, 65 грн. (744 963, 23 грн. * 20 %) (а.с. 7), суд зазначає наступне.

Згідно з приписами частини 1 статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання (частина 2 статті 216 Господарського кодексу України).

Відповідно до положень частин 1, 4 статті 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності (стаття 218 Господарського кодексу України).

Так, виходячи з положень частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

При цьому, згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 року у справі № 904/4156/18, необхідною умовою застосування договірної господарсько-правової відповідальності за порушення договірних зобов`язань є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду правопорушення, за вчинення якого застосовується відповідальність, штрафні санкції і конкретний їх розмір.

Згідно з пунктом 1 статті 546, статті 547 Цивільного кодексу виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (частина 1 статті 548 Цивільного кодексу).

У відповідності до статті 549 Цивільного кодексу неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як вбачається із пункту 6.8. договору, сторони узгодили, що у випадку невиконання виконавцем пункту 2.3.18 договору, виконавець повинен сплатити штраф у розмірі 20 % від вартості неповернутого майна.

Позивачем у позовній заяві, наданий розрахунок штрафних санкцій у розмірі 148 992, 65 грн. (а.с. 7).

Суд здійснивши перевірку нарахованих позивачем відповідно до умов пункту 6.8. договору штрафних санкцій у розмірі 148 992, 65 грн. (744 963, 23 грн. *20 %) зазначає наступне, оскільки судом встановлено, що сума збитків, завданих втратою майна, переданого для реалізації згідно з договором про реалізацію майна (товарів і транспортних засобів) на митних аукціонах та біржі № 99 від 11.04.2019 року яка підлягає до стягнення із відповідача та підтверджена наявними у матеріалах справи доказами, складає суму у розмірі - 743 894, 23 грн., судом здійснено власний розрахунок штрафних санкцій.

Враховуючи вищевикладене, сума штрафних санкцій яка підлягає до задоволення ставить суму у розмірі 148 778, 85 грн. (743 894, 23 грн. * 20 %).

В частині стягнення з відповідача суми штрафних санкцій у розмірі 213, 80 грн. грн. - відмовити.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги про стягнення підлягають частковому задоволенню, а саме стягнення із відповідача суми збитків, завданих втратою майна, переданого для реалізації згідно з договором про реалізацію майна (товарів і транспортних засобів) на митних аукціонах та біржі № 99 від 11.04.2019 року яка підлягає до стягнення із відповідача та підтверджена наявними у матеріалах справи доказами, складає суму у розмірі - 743 894, 23 грн., та штрафних санкцій у розмірі 148 778, 85 грн.

В частині стягнення з відповідача суми у розмірі 1 069, 00 грн. та штрафних санкцій у розмірі 213, 80 грн. грн. - відмовити.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, судовий збір у даній справі покладається на відповідача у розмірі 13 390, 10 грн.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 13, 42, 73, 74, 86, 129, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "РУСЕ" (61121, м. Харків, вул. Тимурівців, буд. 29 Г, кв. 10, ) на користь Слобожанської митниці Держмитслужби (61003, м. Харків, вул. Короленка, буд. 16 б, , рахунок № UA3162572, МФО 899998, банк отримувача: Казначейство України (EАП), отримувач Слобожанська митниця Держмитслужби) збитки, завдані втратою майна, переданого для реалізації згідно з договором на реалізацію майна (товарів і транспортних засобів) на митних аукціонах та біржі № 99 від 11.04.2019 року, у тому числі штрафні санкції на загальну суму 892 673,08 грн. та 13 390,10 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення збитків, завданих втратою майна, переданого для реалізації згідно з договором на реалізацію майна (товарів і транспортних засобів) на митних аукціонах та біржі № 99 від 11.04.2019 року у розмірі 1 069, 00 грн. та суму штрафних санкцій у розмірі 213, 80 грн. - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до апеляційного господарського суду, у межах апеляційного округу, протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Інформація по справі може бути одержана зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Реквізити сторін:

позивач: Слобожанська митниця Держмитслужби (61003, м. Харків, вул. Короленка, буд. 16б, );

відповідач: Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "РУСЕ", 61121, м. Харків, вул. Тимурівців, буд. 29Г, кв. 10, ).

Повне рішення складено "29" квітня 2021 р.

Суддя О.О. Ємельянова