РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.04.2021Справа № 910/18271/20
Суддя Господарського суду міста Києва Стасюк С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газпромбудмонтаж"

про стягнення 68 534,04 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "Укртрансгаз" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газпромбудмонтаж" (відповідач) про стягнення 68 534,04 грн., з яких 45 395,03 грн. пені, 23 139,01 грн. штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за Договором № від 20.12.2019 про закупівлю послуг. Позивач зазначає, що відповідачем не надано позивачу у повному обсязі послуги за Договором № від 20.12.2019, внаслідок чого позивачем нараховано відповідачу 45 395,03 грн. пені, 23 139,01 грн. штрафу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.11.2020 відкрито провадження у справі № 910/18271/20, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (без проведення судового засідання); визначено сторонам у справі строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень щодо відповіді на відзив.

07.12.2020 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за участю сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.12.2020 відмовлено у задоволенні клопотання Акціонерного товариства "Укртрансгаз" про розгляд справи за участю сторін.

28.12.2020 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач зазначає, що не мав можливості надати послуги за Договором у повному обсязі, оскільки під час дії Договору позивач ліквідував свою філію «Оператор газосховищ України». Зважаючи на те, що предметом Договору було «Технічне обслуговування автоматики систем пожежогасіння філії «Оператор газосховищ України», ліквідація філії безпосередньо вплинула на предмет Договору, оскільки предмет Договору став невизначеним. Ліквідована філія була місцем надання послуг за Договором, отже після ліквідації філії відповідач не мав можливості надавати послуги за Договором.

05.01.2021 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив. Позивач зазначає, що відповідачем було здійснено технічне обслуговування технічних засобів і систем в січні, лютому, червні, липні 2020 року не в повному обсязі, що підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт за відповідні періоди. Технічне обслуговування технічних засобів і систем в березні, квітні, травні, серпні, вересні, жовтні 2020 року відповідачем не здійснено взагалі. За твердженням позивача, ліквідацію філії «Оператор газосховищ України» було здійснено вже після закінчення строку дії Договору № від 20.12.2019. У відповіді на відзив позивач зазначає, що листом від 30.07.2020 № 5001ВИХ-20-1121 було повідомлено відповідача про зміни в організаційній структурі Акціонерного товариства "Укртрансгаз" та враховуючи подальшу ліквідацію філії «Оператор газосховищ України» Акціонерного товариства "Укртрансгаз" було повідомлено про зміну реквізитів у Договорі № від 20.12.2019. Відповідач частково здійснював надання послуг по Договору, навіть після того, як дізнався про рішення щодо ліквідації філії.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

20.12.2019 між Акціонерним товариством «Укртрансгаз» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Газпромбудмонтаж» (виконавець) було укладено договір № про закупівлю послуг (далі - Договір).

Згідно з п. 1.1. Договору виконавець зобов`язується надати послуги з ремонту і технічного обслуговування вимірювальних, випробувальних і контрольних приладів (Технічне обслуговування автоматики систем пожежогасіння філії «Оператор газосховищ України») (ДК 021:20-2), а замовник прийняти і оплатити такі послуги.

Склад та обсяги послуг, які підлягають закупівлі за даним Договором визначені обсягом надання послуг (Додаток № 1) та Договірною ціною з кошторисною документацією (Додаток № 2), що є невід`ємними частинами Договору (п. 1.2. Договору).

Згідно з п. 3.1. Договору, ціна Договору становить 900 000,00 грн., у тому числі ПДВ (20%) 180 000,00 грн.

В пункті 5.1. Договору зазначено, що виконавець зобов`язується надати послуги протягом 12-ти місяців з моменту підписання Договору.

Умови надання послуг: відповідно до Договірної ціни з кошторисною документацією (Додаток № 2), що є невід`ємною частиною Договору та вимог розділу II цього Договору (п. 5.3. Договору).

Відповідно до п. 7.2. Договору у разі порушення з вини виконавця строків виконання послуг, передбачених цим Договором, виконавець сплачує замовнику пеню в розмірі 0,1 відсотка вартості послуг, з яких допущено порушення строку виконання, за кожний день такого прострочення, а за прострочення послуг понад тридцять днів виконавець додатково сплачує штраф у розмірі семи відсотків вартості послуг з яких допущено порушення.

Позивач зазначає, що відповідач в порушення умов Договору, здійснив технічне обслуговування технічних засобів і систем не в повному обсязі, що підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт за січень 2020 року, лютий 2020 року, червень 2020 року та липень 2020 року. Крім того, відповідачем не здійснено взагалі технічне обслуговування технічних засобів і систем в березні, квітні, травні, серпні, вересні, жовтні 2020 року.

У зв`язку з порушенням відповідачем строків виконання послуг, передбачених Договором, позивачем нараховано відповідачу 45 395,03 грн. пені та 23 139,01 грн. штрафу на підставі п. 7.2. Договору, що і стало підставою для звернення до суду.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ст. 11, 629 Цивільного кодексу України, договір є однією із підстав виникнення зобов`язань та обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ст. 903 Цивільного кодексу України).

За приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Між тим, всупереч умовам Договору, у встановлені строки відповідач виконав свої зобов`язання частково, чим припустився порушення господарського зобов`язання.

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Так, чинним законодавством передбачено, зокрема ст. 526 Цивільного кодексу України, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Такі самі положення закріплені у ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України, згідно з якою суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідач має нести відповідальність за порушення зобов`язання, зокрема п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати неустойки.

Частиною 1 ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафними санкціями відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до п. 7.2. Договору у разі порушення з вини виконавця строків виконання послуг, передбачених цим Договором, виконавець сплачує замовнику пеню в розмірі 0,1 відсотка вартості послуг, з яких допущено порушення строку виконання, за кожний день такого прострочення, а за прострочення послуг понад тридцять днів виконавець додатково сплачує штраф у розмірі семи відсотків вартості послуг з яких допущено порушення.

Одночасно, як зазначалось вище, спір у даній справі виник внаслідок порушення відповідачем негрошового зобов`язання, а саме порушення строків надання послуг, внаслідок чого позивачем нараховано відповідачу 45 395,03 грн. пені та 23 139,01 грн. штрафу на підставі п. 7.2. Договору.

Після проведення власного розрахунку, господарським судом встановлено, що позивачем проведено вірний розрахунок пені та штрафу за несвоєчасне виконання відповідачем прийнятих зобов`язань за вказаним вище правочином, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення 45 395,03 грн. пені та 23 139,01 грн. штрафу.

Відповідач доводів позивача не спростував, контррозрахунок заявлених до стягнення сум не надав.

Частинами 1, 2 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів. Аналогічні положення викладені у ст. 218 Господарського кодексу України.

Відповідачем належними та допустимими доказами не було доведено відсутності вини в порушенні ним прийнятих на себе зобов`язань в частині вчасного надання послуг.

Листом від 30.07.2020 № 5001ВИХ-20-1121 позивачем було повідомлено відповідача про зміни в організаційній структурі Акціонерного товариства "Укртрансгаз" та враховуючи подальшу ліквідацію філії «Оператор газосховищ України» Акціонерного товариства "Укртрансгаз" було повідомлено про зміну реквізитів у Договорі № від 20.12.2019.

Слід зазначити, що відповідач частково здійснював надання послуг по Договору, навіть після того, як дізнався про рішення щодо ліквідації філії.

Крім того, відсутні докази звернення відповідача до Акціонерного товариства «Укртрансгаз» з листами щодо можливого призупинення виконання умов Договору № від 20.12.2019.

У матеріалах справи наявний лист позивача № 014/010 від 10.11.2020 у якому зазначено, що невиконання робіт у період серпень-вересень було неможливим по причині, що не залежала від Товариства з обмеженою відповідальністю "Газпромбудмонтаж".

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуюче викладене, суд вважає, що обставини, на які посилається відповідач як на підставу своїх заперечень, належним чином не доведені, а всі аргументи і докази спростовані позивачем, тому позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 45 395,03 грн. пені та 23 139,01 грн. штрафу підлягають задоволенню.

За приписами ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Підсумовуючи наведене, суд задовольняє позовні вимоги Акціонерного товариства "Укртрансгаз" у повному обсязі.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача.

Керуючись ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов Акціонерного товариства "Укртрансгаз" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газпромбудмонтаж" про стягнення 68 534,04 грн. - задовольнити повністю.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Газпромбудмонтаж" (01133, місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 21, приміщення 201, ідентифікаційний код 36964133) на користь Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (01021, місто Київ, Кловський узвіз, будинок 9/1, ідентифікаційний код 30019801) 45 395 (сорок п`ять тисяч триста дев`яносто п`ять) грн. 03 коп. пені, 23 139 (двадцять три тисячі сто тридцять дев`ять) грн. 01 коп. штрафу, 2 102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 26.04.2021.

Суддя С. В. Стасюк