ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

30 квітня 2021 року Справа № 903/155/21

Господарський суд Волинської області у складі головуючого судді Гарбара Ігоря Олексійовича, розглянувши у приміщенні Господарського суду Волинської області у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи справу №903/155/21 за позовом Приватного акціонерного товариства "Волиньобленерго" в особі Ковельської філії ПрАТ "Волиньобленерго" до Ремонтного житлово-комунального підприємства №2 про стягнення 5540,66 грн.,

ВСТАНОВИВ:

02.03.2021 Приватне акціонерне товариство "Волиньобленерго" в особі Ковельської філії ПрАТ "Волиньобленерго" направило на адресу суду позов до Ремонтного житлово-комунального підприємства №2 про стягнення 5540,66 грн.

Заява обґрунтована не виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань згідно договору на оперативно-технічне обслуговування електромереж і трансформаторних пунктів №1-44/19 від 17.04.2019.

Ухвалою суду від 05.03.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрити провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ремонтне житлово-комунальне підприємство №2 надіслало до суду клопотання, в якому просить суд зобов`язати позивача надіслати копію позовної заяви і доданих документів відповідачу на адресу 45006, м.Ковель, вул.Данила Галицького,6А.

Як слідує з матеріалів справи, а саме опису вкладення до позовної заяви №770, позивач надіслав на адресу відповідача копію договору №1-44/19, калькуляцію, рахунок за ІІІ кв.2019; калькуляцію, рахунок за ІV кв. 2019; калькуляцію, рахунок за І кв.2020; калькуляцію, рахунок за ІІ кв.2020; претензію від 27.04.2020, від 15.09.2020, поштове повідомлення про вручення, витяг з ЄДРПОУ, копію довіреності.

Ухвалою суду від 09.04.2021 позовну заяву Приватного акціонерного товариства "Волиньобленерго" в особі Ковельської філії ПрАТ "Волиньобленерго" до Ремонтного житлово-комунального підприємства №2 про стягнення 5540,66 грн. залишено без руху. Позивачу не пізніше 3-х календарних днів з дня вручення ухвали усунути недоліки позовної заяви та подати суду докази направлення відповідачу копії позовної заяви.

15.04.2021 ПрАТ "Волиньобленерго" подало до суду клопотання, яким долучило опис вкладення, фіскальний чек та накладну.

Ухвалою суду від 15.04.2021 постановлено розгляд справи продовжувати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Запропоновано відповідачу в строк до 27.04.2021 подати суду обґрунтований письмовий відзив на позовну заяву у порядку, передбаченому статтею 178 ГПК України, з нормативно обґрунтованими поясненнями по суті заявлених вимог та доданням оригіналів для огляду та належним чином завірених копій підтверджуючих документів, на які міститься посилання у відзиві. Звернути увагу відповідача, що відзив повинен містити мотиви повного або часткового відхилення вимог позивача з посиланням на законодавство. Звернути увагу відповідача на вимоги ст. 165 ГПК України щодо відзиву; докази направлення відзиву з доданими до нього документами на адресу позивача.

Ухвала суду від 15.04.2021 була надіслана на електронну адресу відповідача, а саме: , яка зазначена відповідачем у клопотанні від 15.04.2021.

Строк для подання відзиву - до 27.04.2021 включно.

Відзив відповідача на адресу суду не надходив.

Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відсутні.

Згідно ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, відсутність відзиву з відповідними вказівками на незгоду відповідача з будь-якою із обставин справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, що позбавляє відповідача відповідно до ч.4 ст. 165 ГПК України заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за необхідне розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.04.2019 року між ПрАТ «Волиньобленерго» (далі Виконавець) та РЖКП №2 (далі Замовник) укладений Договір №1-44/19 на оперативно-технічне обслуговування електромереж і трансформаторних пунктів (далі- договір, а.с.5-7).

Згідно якого Виконавець виконує роботи по оперативно-технічному обслуговуванню електрогосподарства Замовника, а Замовник до 15 числа першого місяця кварталу (за який проводиться розрахунок) проводить оплату робіт шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Виконавця.

Пунктом 2.3. Договору визначено, що у випадку зміни вартості оперативно-технічного обслуговування енергогосподарства Замовника на наступний квартал разом із рахунком надається додатковий кошторис.

Відповідно до п.п.5.1- 5.2. договору, виконання робіт, які потребують використання матеріалів, запасних частин і т.п, проводиться за рахунок Замовника із складанням додаткової угоди. Усунення дефектів і несправностей , виявлених Виконавцем під час технічного обслуговування об`єктів угоди, непередбачених п.1.1. даного „Договору", проведення капітального ремонту проводиться за рахунок „Замовника" із укладенням додаткової угоди. Замовник має право відмовитися від виконання умов договору у випадку необгрунтованої зміни вартості робіт, передбачених в п.2.1., письмово попередивши Виконавця в місячний термін до передбачуваного дня розірвання договору.

Цей Договір вступає в силу після підписання обома сторонами і діє до 17.04.2020. По закінченні даного терміну, договір вважається продовженим на наступний рік, якщо на протязі місяця, що передує терміну закінчення його дії не поступить заява про відмову від договору однієї із сторін (п.8.1-8.2 договору).

Виконавцем роботи виконані в повному обсязі, замовник провів оплату за оперативно-технічне обслуговування електромережі замовника за другий квартал 2019 року, а за третій і четвертий квартали 2019 року та перший і другий квартал 2020 року оплату не провів.

Таким чином за відповідачем рахується заборгованість в сумі 5540,66 грн. за надані послуги на оперативно-технічне обслуговування електромереж згідно Договору №1- 44/19 від 17.04.2019 за:

- III квартал 2019 року в сумі 1 200,43 грн.;

- IV квартал 201І9 року в сумі 1 219,64 грн.;

- І квартал 2020 року в сумі 1 609,85 грн.;

- ІІ квартал 2020 року в сумі 1 510,74 грн.

З метою досудового врегулювання спору, позивач направив відповідачу претензію вих. № 01/33-648 від 27.04.2020 та за вих. № 01/33-1877 від 15.09.2020, в яких вказав на порушення відповідачем умов договору, вказав суму заборгованості.

Претензію за вих. № 01/33-1877 від 15.09.2020 відповідач отримав 19.04.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення №490 (а.с.19), однак відповіді не надав і на даний час борг в сумі 5540,66 грн. не оплатив.

Отже, заборгованість Відповідача по сплаті за оперативно-технічне обслуговування електромережі становить 5540,66 грн.

Відповідно до ст. 144 ГК України, ст.11 ЦК України обов`язки суб`єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, непередбачених законом, але таких які йому не суперечать.

Згідно п.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Як встановлено ст.67 ГК України, відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Згідно ст.174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч.2 ст.180 ГК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 ст.628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 173 ГК України та ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 193 ГК України, ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор -прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи вищевикладене, заборгованість відповідача складає 5540,66 грн., підтверджена матеріалами справи, відповідачем не спростована, підставна та підлягає до стягнення, оскільки згідно ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді ("Руїс Торіха проти Іспанії").

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами ("Ван де Гурк проти Нідерландів)".

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті ("Гірвісаарі проти Фінляндії").

Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, вказані рішення Європейського суду з прав людини суд застосовує у даній справі як джерело права.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору в сумі 2270,00 грн. відповідно до ст.129 ГПК України слід покласти на нього.

На підставі викладеного, керуючись ст. 129, 233, 236, 237, 238, 240, 256 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Ремонтного житлово-комунального підприємства №2 (вул. Д.Галицького,6-А, м.Ковель, 45008, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Волиньобленерго" (вул.Єршова,4, м.Луцьк, ) в особі Ковельської філії ПрАТ "Волиньобленерго" (вул.Грушевського,56, м.Ковель, 45000, , р/р НОМЕР_1 в філії Волинського обласного управління АТ «Ощадбанку», МФО 303398) 5540,66 грн. заборгованості (п`ять тисяч п`ятсот сорок гривень шістдесят шість копійок) та 2270,00 грн. (дві тисячі двісті сімдесят гривень) витрат по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя І. О. Гарбар