УХВАЛА

28 квітня 2021 року

м. Київ

Справа № 916/1977/20

Провадження № 12-22гс21

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідачаТкача І.В.,

суддів: Анцупової Т.О., Британчука В.В., Григор`євої І.В., Гриціва М.І., Гудими Д.А., Данішевської В.І., Золотнікова О.С., Катеринчук Л.Й., Князєва В.С., Лобойка Л.М., Пількова К.М., Прокопенка О.Б., Пророка В.В., Ситнік О.М., Сімоненко В.М., Штелик С.П.,

перевіривши наявність підстав для передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду

справи №916/1977/20

за касаційною скаргою ОСОБА_1

на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.01.2021 (головуючий суддя Поліщук Л.В., судді Будішевська Л.О., Таран С.В.)

та рішення Господарського суду Одеської області від 02.11.2020

(суддя Рога Н.В.)

за позовом ОСОБА_1

до 1. Кредитної спілки «Промислово-фінансова спілка», 2. Юридичного департаменту Одеської міської ради в особі Управління державної реєстрації,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:

1. ОСОБА_2 , 2. ОСОБА_3 , 3. ОСОБА_4 , 4. ОСОБА_5 , 5. ОСОБА_6 ,

про визнання неправомочними установчих зборів, визнання недійсним рішення установчих зборів та скасування запису про проведення державної реєстрації,

УСТАНОВИЛА:

Стислий виклад позовних вимог

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернулася до Господарського суду Одеської області з позовом до Кредитної спілки «Промислово-фінансова спілка» (далі - Спілка) про визнання установчих зборів засновників Спілки від 17.11.2003 неправомочними, визнання недійсним протоколу установчих зборів засновників Спілки №1 від 17.11.2003 та скасування державної реєстрації Спілки шляхом скасування запису про проведення державної реєстрації за №0001961 від 14.10.2004.

Стислий виклад рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Господарського суду Одеської області від 02.11.2020 у справі №916/1977/20 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Додатковим рішенням Господарського суду Одеської області від 23.11.2020 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3 ) судові витрати у розмірі 6255,68 грн. У решті - відмовлено.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.01.2021 рішення Господарського суду Одеської області від 02.11.2020 залишено без змін.

Додатковою постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.02.2021 частково задоволено заяву ОСОБА_3 про відшкодування судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи Південно-західним апеляційним господарським судом. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судових витрат у розмірі 4 472,18 грн, з яких: 4 200,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, 138,18 грн витрат на поштові відправлення, 112,00 грн витрат на проїзд у транспорті, 22,00 грн витрат на поштове відправлення копії заяви щодо витрат у зв`язку з розглядом справи. У задоволенні заяви ОСОБА_3 про відшкодування судових витрат у загальній сумі 259,00 грн, понесених на послуги Інтернет-телефонії, на послуги ксерокопіювання та друк печатних текстів - відмовлено.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.02.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Скасовано додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 23.11.2020 у справі №916/1977/20 та прийнято нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 6 255,68 грн. У задоволенні решти вимог заяви - відмовлено.

Додатковою постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.02.2021 заяву ОСОБА_3 про відшкодування судових витрат задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 1 886,50 грн, понесені у зв`язку з апеляційним переглядом додаткового рішення місцевого господарського суду, з яких: 1 800,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, пов`язану з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, 24,00 грн витрат на поштове відправлення відзиву з додатками, 40,00 грн витрат на проїзд у транспорті, 22,50 грн витрат на поштове відправлення ОСОБА_1 копії заяви щодо витрат у зв`язку з розглядом апеляційної скарги на додаткове рішення господарського суду Одеської області від 23.11.2020. У задоволенні заяви ОСОБА_3 про відшкодування судових витрат у сумі 1 800,00 грн на професійну правничу допомогу і 2,00 грн, понесених за проїзд у транспорті - відмовлено.

Стислий виклад вимог касаційної скарги позивача по суті спору

ОСОБА_1 звернулася до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Одеської області від 02.11.2020 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.01.2021, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.02.2021 відкрито касаційне провадження у справі №916/1977/20 за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.01.2021 та рішення Господарського суду Одеської області від 02.11.2020.

Стислий виклад заяви позивача про відмову від позову

10 березня 2021 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 про відмову від позову в порядку статті 307 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). Позивачка у зазначеній заяві просить Верховний Суд постановити ухвалу про прийняття відмови від позову в повному обсязі, визнати нечинними судові рішення судів попередніх інстанцій у справі та закрити провадження у справі №916/1977/20 у зв`язку з відмовою від позову. У поданій заяві ОСОБА_1 зазначає про те, що наслідки закриття провадження у справі, передбачені частиною 3 статті 231 ГПК кодексу, їй зрозумілі.

Інші касаційні скарги, наявні в матеріалах справи

В матеріалах справи наявні ще три касаційні скарги позивачки та одна касаційна скарга ОСОБА_3 (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача), відповідно до яких оскаржуються: додаткова постанова Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.02.2021 (якою стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 4 472,18 грн судових витрат, в частині 259,00 грн - відмовлено); постанова Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.02.2021 (якою скасовано додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 23.11.2020 з процесуальних питань та прийнято нове рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судових витрат у розмірі 6 255,68 грн, в решті - відмовлено); додаткова постанова Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.02.2021 (якою стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1 886,50 грн судових витрат, понесених у зв`язку з апеляційним переглядом додаткового рішення місцевого господарського суду, в частині 1 802,00 грн - відмовлено).

Ухвалами Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду за наведеними касаційними скаргами відкрито касаційне провадження та призначено їх до розгляду.

При цьому передаючи справу №916/1977/20 на розгляд Великої Палати Верховного Суду суд касаційної інстанції ухвалами від 08.04.2021 та від 15.04.2021 зупинив розгляд наведених касаційних скарг ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на додаткову постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.02.2021, на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.02.2021, на додаткову постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.02.2021 до закінчення розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.01.2021 та на рішення господарського суду Одеської області від 02.11.2020 у справі №916/1977/20 Великою Палатою Верховного Суду.

Підстави передачі касаційної скарги на розгляд Великої Палати Верховного Суду

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду ухвалою від 08.04.2021 справу №916/1977/20 за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Одеської області від 02.11.2020 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.01.2021 передав на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Обґрунтовуючи підстави для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, судова колегія вказала, що справа №916/1977/20 містить виключну правову проблему, суть якої визначена колегією так.

При постановленні Верховним Судом ухвали про прийняття відмови від позову та визнанні нечинними судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалених за результатами розгляду справи, ці судові рішення втратять законну силу та не підлягатимуть подальшому виконанню.

Додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі.

Відтак Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду вважає, що (1) виключною правовою проблемою є питання необхідності визнання нечинним додаткового рішення при визнанні судом нечинним основного рішення у справі у зв`язку із відмовою позивача від позову, що прийнята судом.

Обґрунтовуючи наявність виключної правової проблеми, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду покликається на судові рішення Верховного Суду, в яких, на думку колегії, це питання вирішено по-різному.

А саме, йдеться про:

- ухвалу Верховного Суду від 24.02.2021 у справі №918/102/20, у якій Верховний Суд, приймаючи відмову позивача від позову та визнаючи нечинними рішення Господарського суду Рівненської області від 30.06.2020 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 15.10.2020, не визнав нечинною додаткову постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 25.11.2020;

- постанову Верховного Суду від 23.01.2020 у справі №927/229/19, в якій Суд, скасовуючи рішення Господарського суду Чернігівської області від 28.05.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.09.2019, скасував і додаткове рішення Господарського суду Чернігівської області від 12.06.2019;

- постанову Верховного Суду від 25.07.2019 у справі №910/20089/17, в якій Суд, скасувавши постанову Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2019, не скасував додаткової постанови Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2019 у цій справі;

- постанову Верховного Суду від 23.01.2020 у справі №910/20089/17, в якій Суд вказав на те, що додаткова постанова як похідна від первісної постанови та її невід`ємна складова не може бути переглянута за нововиявленими обставинами окремо від постанови, якою розглянуто спір по суті. Оскільки постанова Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2019 по суті вирішення спору (щодо якої була ухвалена додаткова постанова від 24.04.2019), була скасована Верховним Судом, судове рішення, яке може бути переглянуте за нововиявленими обставинами відсутнє, тобто відсутній предмет перегляду за нововиявленими обставинами.

Крім того, на думку Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, (2) виключною правовою проблемою є також питання наявності у третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, права на відшкодування судових витрат у разі відмови позивача від позову.

Так, прийнявши відмову від позову, визнавши нечинними рішення судів попередніх інстанцій та додаткові рішення і закривши провадження у справі, Верховний Суд зобов`язаний буде вирішити питання про розподіл судових витрат між сторонами спору як це передбачено у частині 4 статті 231 ГПК України.

При цьому, згідно з приписами частини третьої та п`ятої статті 130 ГПК України у випадку відмови позивача від позову та закриття провадження у справі вимога про компенсацію здійснених витрат, пов`язаних з розглядом справи, може бути заявлена відповідачем. Тоді як право третьої особи на відшкодування понесених судових витрат врегульовано у пункті тринадцятому статті 129 ГПК України, проте стосується воно розподілу витрат за результатами розгляду справи по суті, а не закриття провадження у зв`язку з відмовою позивача від позову.

У підтвердження сталості практики Верховного Суду щодо компенсації третій особі судових витрат за результатами розгляду справи по суті, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суд покликається на додаткові постанови Верховного Суду від 28.11.2019 у справі №916/2732/18, від 24.06.2020 у справі №920/201/19, від 27.10.2020 у справі №902/909/19 та від 10.02.2021 у справі №910/18872/19.

Крім того, ухвала містить посилання на постанову Верховного Суду від 30.08.2018 у справі №910/23235/17, в якій Суд дійшов висновку, що у судів попередніх інстанцій були відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах приписів частини 13 статті 129 ГПК України, оскільки справа по суті не розглядалася та спір у ній не вирішувався. А в постанові Верховного Суду від 22.01.2020 у справі №910/8002/19 вказано про те, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката розподіляються саме між сторонами у справі.

Отже, на думку Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, справа №916/1977/20 містить окреслену вище виключну правову проблему, вирішення якої має важливе значення для забезпечення розвитку та формування єдиної правозастосовчої практики та потребує розгляду цієї справи Великою Палатою Верховного Суду.

Мотиви, з яких виходить Велика Палата Верховного Суду, постановляючи ухвалу

Відповідно до частини п`ятої статті 302 ГПК Українисуд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Велика Палата Верховного Суду у своїх судових рішеннях неодноразово зазначала, що зміст виключної правової проблеми полягає у тому, що у справі, питання про прийняття якої до розгляду вирішується Великою Палатою, вбачається різне застосування норм матеріального права, відсутні норми, які регулюють спірні відносини, або є прогалини в застосуванні спірних відносин. Крім того, згідно з практикою Великої Палати Верховного Суду виключна правова проблема має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного критеріїв.

Кількісний критерій ілюструє той факт, що виключна правова проблема наявна не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності.

З погляду якісного критерію про виключність правової проблеми свідчать такі обставини, як відсутність сталої судової практики в питаннях, що визначаються, як виключна правова проблема, зокрема, наявність протилежних і суперечливих судових рішень, глибоких і довгострокових розходжень у судовій практиці у справах з аналогічними підставами позову та подібними позовними вимогами; невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема; необхідність застосування аналогії закону чи права; вирішення правової проблеми необхідне для забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі. Метою вирішення виключної правової проблеми є формування єдиної правозастосовної практики та забезпечення розвитку права.

Наведені вище підстави передачі справи на розгляд Великої Палати, викладені в ухвалі Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, дозволяють констатувати, що обґрунтовуючи існування у справі виключної правової проблеми, колегія суддів покликається на існування неоднакової судової практики з аналогічних процесуальних питань.

(1) Стосовно судової практики, наведеної в ухвалі Верховного Суду від 08.04.2021 щодо обґрунтування виключної правової проблеми стосовно необхідності визнання нечинним додаткового рішення при визнанні судом нечинним основного рішення у зв`язку із відмовою позивача від позову, що прийнята судом

Право позивача відмовитися від позову є формою реалізації принципу диспозитивності як одного з основних принципів господарського судочинства. Процесуальні особливості реалізації позивачем зазначеного права врегульовані у статтях 46, 191, 274 та 307 ГПК України.

Відповідно до статті 307 ГПК України усуді касаційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони - укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав касаційну скаргу. Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 191, 192 цього Кодексу, суд визнає нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно закриває провадження у справі.

Позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі (частини 1, 2, 3 статті 191 ГПК України).

Згідно з частиною 4 статті 231 ГПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Аналіз змісту наведених в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду судових рішень свідчить, що вони не містять протилежних правових позицій, які б суперечили одна одній. Більше того, зазначені судові рішення не підтверджують існування правової проблеми, про яку зазначає судова колегія.

Обставини ухвалення відповідних постанов та висновки, які в них відображені, не є подібними до обставин цієї справи, а тому не можуть підтверджувати існування правової проблеми у справі 910/1977/20.

Так, постановляючи ухвалу від 24.02.2021 у справі №918/102/20, Верховний Суд, прийнявши відмову позивача від позову та визнавши нечинними рішення Господарського суду Рівненської області від 30.06.2020 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 15.10.2020, не визнав нечинною додаткову постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 25.11.2020. Проте Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що додаткова постанова суду апеляційної інстанції від 25.11.2020 у справі №918/102/20, стосувалася ухвалення додаткового рішення щодо позовної вимоги, з приводу якої не було ухвалено рішення по суті спору. Наведена додаткова постанова у справі №918/102/20, на відміну від обставин справи №916/1977/20, не стосувалася розподілу судових витрат.

Отже, посилання Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду на ухвалу від 24.02.2021 у справі №918/102/20є нерелевантним.

Нерелевантним є і посилання на постанову Верховного Суду від 23.01.2020 у справі №927/229/19, якою Суд, скасовуючи рішення Господарського суду Чернігівської області від 28.05.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.09.2019, скасував і додаткове рішення Господарського суду Чернігівської області від 12.06.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.09.2019, а справу направив на новий розгляд до суду першої інстанції.

Що стосується постанов, ухвалених у справі №910/20089/17, то у постанові від 25.07.2019 Верховний Суд скасував постанову Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2019 та направив справу на новий розгляд, не скасовуючи при цьому додаткової постанови Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2019. Тоді як у постанові від 23.01.2020 Верховний Суд вказав на те, що додаткова постанова як похідна від первісної постанови та її невід`ємна складова не може бути переглянута за нововиявленими обставинами окремо від постанови, якою розглянуто спір по суті. Оскільки постанова Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2019 по суті вирішення спору (щодо якої була ухвалена додаткова постанова від 24.04.2019), була скасована Верховним Судом, судове рішення, яке може бути переглянуте за нововиявленими обставинами відсутнє, тобто відсутній предмет перегляду за нововиявленими обставинами.

Таким чином, під час касаційного перегляду справ №927/229/19 та №910/20089/17 не вирішувалося питання про визнання нечинним додаткового рішення із застосування вимог частини 4 статті 231, статті 191, частини другої статті 307 ГПК України. У справах №927/229/19 та №910/20089/17 не було відмови позивача від позову.

Розгляд справ №927/229/19 та №910/20089/17 у суді касаційної інстанції завершився прийняттям постанов по суті спору, а не прийняттям судових рішень у зв`язку з відмовою позивача від позову.

Тобто наведені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду постанови Верховного Суду не стосуються окресленої правової проблеми. Їх зміст не підтверджує та не спростовує її існування, відтак не може впливати на результати розгляду Верховним Судом касаційних скарг, поданих у справі №916/1977/20, та заяви позивачки про відмову від позову.

Зважаючи на те, що судові рішення, на які покликається колегія суддів в ухвалі від 08.04.2021, не є подібними з обставинами цієї справи, а інших відомостей про судову практику, яка б свідчила про виключну правову проблему, не наведено, кількісний критерій існування виключної правової проблеми у спірних правовідносинах не підтвердився. Існування якісного критерію в окресленому колегією суддів Касаційного господарського суду питанні Велика Палата також не обґрунтовано.

Отже, твердження колегії суддів щодо необхідності розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №916/1977/20 як такої, що має важливе значення для забезпечення розвитку права та формування єдиною правозастосовчої практики, свого підтвердження не знайшли та відхиляються Великою Палатою як необґрунтовані.

(2) Щодо вирішення питання про наявність у третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, права на відшкодування судових витрат у разі відмови позивача від позову

Відповідно до частини 13 статті 129 ГПК України судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь із сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в ухвалі від 08.04.2021 вказав, що з аналізу сталої практики Верховного Суду (додаткові постанови Верховного Суду від 28.11.2019 у справі №916/2732/18, від 24.06.2020 у справі №920/201/19, від 27.10.2020 у справі №902/909/19, від 10.02.2021 у справі №910/18872/19) Суд, за результатами розгляду справи по суті, постановляє рішення про відшкодування на користь третьої особи судових витрат.

Таким чином, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду погодився зі сталістю практики Верховного Суду щодо відшкодування судових витрат на користь третьої особи.

Згадані колегією суддів постанови Верховного Суду від 30.08.2018 у справі №910/23235/17 та від 30.08.2018 у справі №910/23235/17 не суперечать цій практиці, адже ухвалені за інших фактичних обставин.

Так, у постанові Верховного Суду від 30.08.2018 у справі №910/23235/17 Верховний Суд дійшов висновку, що у судів попередніх інстанцій були відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах приписів частини 13 статті 129 ГПК України, оскільки дана справа по суті не розглядалася та спір у ній не вирішувався. При цьому суд касаційної інстанції погодився з висновком судів попередніх інстанцій про неможливість дійти однозначного висновку про те, заперечувало чи підтримувало ТОВ «Крок Техно-Сервіс» заявлені у справі позовні вимоги та, в залежності від цього, розподілити судові витрати названого товариства.

В свою чергу, у межах розгляду справи №910/8002/19 особа звернулася до суду із заявою про стягнення зі сторін у справі витрат на професійну правничу допомогу та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Заява обґрунтована положеннями статей 126, 128, 129 ГПК та обставинами, за якими зазначеною особою на вимогу суду надано докази у формі довідки, на формування якої понесено витрати в сумі 663,75 грн, а також отримано правничу допомогу для ведення цієї справи на загальну суму 600,00 грн.

Ухвалюючи постанову від 22.01.2020 у справі №910/8002/19, суд касаційної інстанції зазначив, що витрати на правову допомогу адвоката розподіляються між сторонами, тоді як особа, яка заявила про відшкодування на свою користь цих витрат, не є ні стороною, ні учасником у цій у справі. Водночас суд касаційної інстанції зауважив, що для особи, яка надала доказ на вимогу суду, положеннями процесуального закону, зокрема статтею 128 ГПК передбачено виплату виключно грошової компенсації витрат, пов`язаних із наданням такого доказу, за умови доведення належними і допустимими доказами здійснення відповідних витрат. При цьому компенсації будь-яких інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, у тому числі витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, зазначена норма для такої особи не передбачає.

Тобто, наведені постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, на які посилається колегія суддів в ухвалі від 08.04.2021, не свідчать про наявність у застосуванні судом касаційної інстанції частини 13 статті 129 ГПК України виключної правової проблеми, зокрема наявність протилежних і суперечливих судових рішень, або розходжень у судовій практиці у справах з аналогічних процесуальних питань.

В свою чергу, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду не навів жодних судових рішень, які б стосувалися неоднакового та/або суперечливого застосування судами частини третьої статті 130 ГПК України. Колегією не обґрунтовано в чому саме є складність тлумачення та застосування цієї норми, в тому числі і з урахуванням конкретних обставин справи, яка розглядається, зважаючи на те, що сама ж колегія вказує на той факт, що відшкодування понесених судових витрат є однією із засад господарського судочинства.

Ані кількісний, ані якісний критерії існування виключної правової проблеми в окресленому колегією питанні не обґрунтовані. Велика Палата Верховного Суду вважає, що Касаційний господарський суд у ситуації, що склалася, вправі самостійно визначитися із застосуванням норм процесуального права, пов`язаних із розподілом судових витрат, у випадку якщо дійде висновку про необхідність закриття провадження у справі з огляду на відмову позивачки від позову.

Висновки Великої Палати Верховного Суду

Відповідно до частини 6 статті 303 ГПК України, якщо Велика Палата Верховного Суду дійде висновку про відсутність підстав для передачі справи на її розгляд, а також якщо дійде висновку про недоцільність розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду, зокрема через відсутність виключної правової проблеми, наявність висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати Верховного Суду, або якщо Великою Палатою Верховного Суду вже висловлена правова позиція щодо юрисдикції спору у подібних правовідносинах, справа повертається (передається) відповідній колегії (палаті, об`єднаній палаті) для розгляду, про що постановляється ухвала.

З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав розгляду цієї справи через відсутність у цій справі виключної правової проблеми, вирішення якої необхідно для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, а звідси - й про відсутність підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

За викладених вище обставин Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав для прийняття справи №916/1977/20 до розгляду та повертає справу відповідній колегії Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду.

Керуючись статтями 302, 303 ГПК України, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:

Справу №916/1977/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Промислово - фінансова спілка», Юридичного департаменту Одеської міської ради в особі Управління державної реєстрації, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання неправомочними установчих зборів, визнання недійсним рішення установчих зборів та скасування запису про проведення державної реєстраціїповернути відповідній колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І.В. Ткач

Судді: Т. О. Анцупова В.С. Князєв
В. В. Британчук Л. М. Лобойко
І. В. Григор`єва К. М. Пільков
М. І. Гриців О. Б. Прокопенко
Д. А. Гудима В. В. Пророк
В.І. Данішевська О.М. Ситнік
О. С. Золотніков В. М. Сімоненко
Л. Й. Катеринчук С. П. Штелик