РІШЕННЯ

24 березня 2021 року м. ТернопільСправа № 921/468/20

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Боровця Я.Я.

за участю секретаря судового засідання Крутіної Ю.С.

Розглянув справу в порядку загального позовного провадження

за позовом SC LINCOR ТRANS SRL (Румунія, м. Ясси, вул. Дечебал блок ИКС 9, поверх 2 кв. 12 кімната 2 округ Ясси (адреса для листування: вул. М.Бойчука, 23, 35, м. Київ)).

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрокомпанія "Дружба", с. Різдвяни, Теребовлянський район, Тернопільська область.

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Тернопіль-Агро", вул. С.Петлюри, 37, м. Кременець, Тернопільська область.

2. Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрозахідтрейд" , пров. Миколаївський, 9, м. Чернівці.

про стягнення 125 000,00 доларів США

За участю учасників судового процесу:

від позивача: Гаврилюк М.В. адвокат (брала участь в режимі відеоконференції поза приміщенням суду)

від відповідача: Бронецький Н.В. адвокат,

від третіх осіб: не з"явилися.

Судові процедури.

Судом роз`яснено форму і стадії судового провадження, що здійснюється у межах даної справи згідно до вимог ГПК України.

Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу "Акорд", відповідно до вимог статей 8, 222 Господарського процесуального кодексу України.

Для розгляду справи в режимі відеоконференцзв`язку використовуються засоби для здійснення фіксації судового процесу в режимі відеоконференц-прийому "EASYCON".

Заяв про відвід (самовідвід) судді та секретаря судового засідання з підстав, визначених ст. ст. 35-37 ГПК України не надходило.

Суть справи.

13 липня 2020 року SC LINCOR ТRANS SRL звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрокомпанія "Дружба" про стягнення попередньої оплати у розмірі 100 000,00 доларів США та неодержаного прибутку (упущеної вигоди) у розмірі 25 000,00 доларів США.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем порушено умови контракту №10/09/2019/LK від 10.09.2019.

Відкриття провадження у справі.

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 13.07.2020, для розгляду справи №921/468/20 визначено суддю Боровця Я.Я.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 20.07.2020 позовну заяву SC LINCOR ТRANS SRL залишено без руху, на підставі частини 1 статті 174 ГПК України, для надання можливості позивачу усунути недоліки позовної заяви.

31.07.2020 SC LINCOR ТRANS SRL подано до Господарського суду Тернопільської області заяву б/н від 27.07.2020 (вх. № 5002), зі змісту якої вбачається, що позивачем усунуто недоліки позовної заяви, які визначено в ухвалі про залишення позовної заяви без руху від 20.07.2020.

Ухвалою суду від 04.08.2020 відкрито провадження у справі №921/468/20 за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 22.09.2020.

Розгляд справи здійснювався за правилами загального позовного провадження.

Підготовче провадження.

Підготовче засідання вперше призначено на 22.09.2020.

Відповідно до частини 4 статті 233 ГПК України ухвали суду, які оформлюються окремим документом, постановляються в нарадчій кімнаті, інші ухвали суд може постановити, не виходячи до нарадчої кімнати.

Протокольною ухвалою від 22.09.2020 підготовче засідання відкладалося на 13.10.2020 з підстав, викладених в ній.

У підготовчому засіданні 13.10.2020 оголошено перерву до 26.10.2020, про що зазначено у протоколі судового засідання.

Ухвалою суду від 26.10.2020 підготовче засідання відкладалося на 05.11.2020 з підстав, викладених в ній.

Протокольними ухвалами від 05.11.2020, від 19.11.2020, від 01.12.2020, від 17.12.2020, від 29.12.2020 підготовчі засідання відкладалися відповідно на 19.11.2020, на 01.12.2020, на 17.12.2020, на 29.12.2020 та на 25.01.2021 з підстав, викладених в них.

Ухвалою суду від 25.01.2021 підготовче засідання відкладалося на 08.02.2021 з підстав, викладених в ній.

Протокольною ухвалою від 08.02.2021 підготовче засідання відкладалось на 22.02.2021.

Згідно статті 177 ГПК України підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання. Підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

Ухвалами суду від 13.10.2020 та від 25.01.2021 строк підготовчого провадження у справі №921/468/20 продовжувався на 30 днів.

Пунктом 3 частини 2 статті 185 ГПК України встановлено, що за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 22.02.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу №921/468/20 до судового розгляду по суті на 10.03.2021.

Розгляд справи по суті.

У судовому засіданні 10.03.2021 розпочато розгляд справи по суті.

Протокольними ухвалами від 10.03.2021 та від 17.03.2021 судові засідання відкладалися відповідно на 17.03.2021 та на 24.03.2021 з підстав, викладених в них.

При розгляді справи по суті, суд з`ясував обставини справи, дослідив докази у справі, заслухав обґрунтування позовних вимог представника позивача, її вступне та заключне слово та заперечення позовних вимог представника відповідача, його вступне та заключне слово.

У судовому засіданні 24.03.2021, після з`ясування обставин справи та дослідження доказів у справі, суд, після виходу із нарадчої кімнати, оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Слід зазначити, що Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", загальнонаціональний карантин запроваджений з 12.03.2020 до 03.04.2020, який продовжується.

При цьому Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" було внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)".

У подальшому, на підставі Закону України №731-IХ від 18.06.2020, п. 4 розділу X "Прикінцеві положення" ГПК України викладено в такій редакції: "4. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином".

Згідно з приписами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У відповідності до вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

З врахуванням карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на запобігання поширення коронавірусної хвороби (COVID-19) строк розгляду даної справи судом продовжено з урахуванням розумності тривалості розгляду справи по суті.

При цьому, суд, враховує приписи статті 129 Конституції України, статті 2 ГПК України, за якими своєчасний розгляд справи є одним із завдань судочинства, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права кожного на справедливий розгляд справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Суд, керуючись засадами рівності учасників судового процесу перед законом і судом, розумності строків розгляду справи, вважає що є усі підстави завершити розгляд у справі № 921/468/20 та прийняти у ній рішення, і що таке не порушить будь яких прав жодного із учасників у справі.

Інші процесуальні дії.

Ухвалою суду від 26.10.2020 залучено до участі у справі №921/468/20 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Тернопіль-Агро" ( вул. С.Петлюри, 37, м. Кременець, Тернопільська область) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрозахідтрейд" ( пров. Миколаївський, 9, м. Чернівці), на підставі статті 50 ГПК України.

Відповідно до вимог статті 38 ГПК України, ухвалою від 01.12.2020 задоволено клопотання ТОВ "Агрокомпанія "Дружба" про витребування доказів. Витребувано у Волинської митниці ДФС - копії вантажних митних декларацій на поставку товару (соєвих бобів ) вантажовідправником яких є ТОВ "Агрозахідтрейд " (м. Чернівці, код ЄДРПОУ 41483735) та/або ТОВ "Тернопіль Агро" (м. Умань, Черкаська область, ) вантажоодержувач - Філіал МЕЗ ТОВ "Агропродукт" (Республіка Білорусь) за період з 10.09.2019 по 07.07.2020. Витребувано у Регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" - копії накладних СМГС УЗ вантажовідправником яких є ТОВ "Агрозахідтрейд " (м. Чернівці, код ЄДРПОУ 41483735) та/або ТОВ "Тернопіль Агро" (м. Умань, Черкаська область, ) вантажоодержувач - Філіал МЕЗ ТОВ "Агропродукт" (Республіка Білорусь) за період з 10.09.2019 по 07.07.2020.

Враховуючи відповідь Волинської митниці ДФС (вх. №9440 від 22.12.2020), ухвалою суду від 24.12.2020 витребувано у Поліської митниці Держмитслужби - копії вантажних митних декларацій на поставку товару (соєвих бобів ) вантажовідправником яких є ТОВ "Агрозахідтрейд " (м. Чернівці, код ЄДРПОУ 41483735) та/або ТОВ "Тернопіль Агро" (м. Умань, Черкаська область, ) вантажоодержувач - Філіал МЕЗ ТОВ "Агропродукт" (Республіка Білорусь) за період з 10.09.2019 по 07.07.2020.

Ухвалою суду від 03.03.2021 залучено адвоката Гаврилюк Марину Вадимівну в якості представника позивача SC LINCOR ТRANS SRL у справі №921/468/20. Надано адвокату Гаврилюк Марині Вадимівні (код РНОКПП НОМЕР_1 ), як представнику позивача SC LINCOR ТRANS SRL доступ до електронної справи №921/468/20 в підсистемі "Електронний суд".

Ухвалами суду від 04.03.2021 та від 23.03.2021 заяви представника SC LINCOR ТRANS SRL - адвоката Гаврилюк М.В. про участь у судових засіданнях відповідно 10.03.2021 та 24.03.2021 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, задоволено на підставі статті 197 ГПК України.

Ухвалою суду від 10.03.2021 у задоволенні клопотання (вх. №1954 від 09.03.2021) ТОВ "Агрокомпанія "Дружба" про зупинення провадження у справі №921/468/20, відмовлено з підстав, викладених в ній.

Ухвалою суду від 18.03.2021 допущену описку в ухвалах Господарського суду Тернопільської області від 20.07.2020, від 04.08.2020, від 22.09.2020, від 13.10.2020, від 26.10.2020 та її вступній та резолютивній частинах, від 05.11.2020, від 19.11.2020, від 01.12.2020 та її вступній та резолютивній частинах, від 17.12.2020, від 24.12.2020, від 29.12.2020, від 25.01.2021, від 08.02.2021, від 22.02.2021, від 03.03.2021, від 04.03.2021, від 10.03.2021 та її вступній та резолютивній частинах у справі №921/468/20, виправлено. В ухвалах Господарського суду Тернопільської від 20.07.2020, від 04.08.2020, від 22.09.2020, від 13.10.2020, від 26.10.2020 та її вступній та резолютивній частинах, від 05.11.2020, від 19.11.2020, від 01.12.2020 та її вступній та резолютивній частинах, від 17.12.2020, від 24.12.2020, від 29.12.2020, від 25.01.2021, від 08.02.2021, від 22.02.2021, від 03.03.2021, від 04.03.2021, від 10.03.2021 та її вступній та резолютивній частинах у справі №921/468/20, читати правильно позивача - SC LINCOR ТRANS SRL.

15.09.2020 відповідачем подано до суду заяву про залучення до участі у справі №921/468/20 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Кабінету Міністрів України з підстав, викладених в ньому (вх.№6293).

Представником позивача адвокатом Гаврилюк М.В. заперечино щодо клопотання про залучення до участі у справі №921/468/20 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Кабінет Міністрів України з підстав, викладених у письмових запереченнях (вх. № 7482 від 21.10.2020).

Розглянувши дану заяву, суд встановив наступне:

Відповідно до статті 50 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.

Про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі.

ГПК передбачає можливість участі в судовому процесі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на предмет спору, якщо рішення господарського суду зі спору може вплинути на права та обов`язки цієї особи щодо однієї із сторін. Така третя особа виступає в процесі на стороні позивача або відповідача - у залежності від того, з ким із них у неї існують (або існували) певні правові відносини (пункт 1.6 Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011).

Враховуючи предмет спору в справі №921/468/20, зокрема стягнення попередньої оплати у розмірі 100 000,00 доларів США та неодержаного прибутку (упущеної вигоди) у розмірі 25 000,00 доларів США відповідно до контракту №10/09/2019/LK від 10.09.2019 укладеного між SC LINCOR ТRANS SRL та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрокомпанія "Дружба", суд встановив, що рішення у даній справі не стосується прав, інтересів та обов`язків - Кабінет Міністрів України .

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Кабінет Міністрів України, а тому відмовляє у задоволенні заяви.

Також, 15.09.2020 відповідачем подано до суду заяву про виклик та допит в судовому засіданні генерального директора ТОВ "Агрокомпанія "Дружба" ОСОБА_1 1956 р.н. з підстав, викладених в ньому (вх.№6290).

Представником позивача адвокатом Гаврилюк М.В. заперечино щодо заяви про виклик та допит в судовому засіданні генерального директора ТОВ "Агрокомпанія "Дружба" ОСОБА_1 1956 р.н. з підстав, викладених у письмових запереченнях від 13.10.2020.

Розглянувши заяву, суд встановив наступне:

Відповідно до частини 1 статті 87 ГПК України, показання свідків це повідомлення про відомі обставини, які мають значення для справи.

За приписами частини 1 статті 88 ГПК України, показання свідків викладаються ним письмово у заяві свідка.

Вимоги до заяви свідка, наведені у частинах 2 та 3 статті 88 ГПК України, відповідно до яких у заяві свідка зазначаються ім`я (прізвище, ім`я та по батькові), місце проживання (перебування) та місце роботи свідка, поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків свідка за його наявності або номер і серія паспорта, номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти (за наявності), обставини, про які відомо свідку, джерела обізнаності свідка щодо цих обставин, а також підтвердження свідка про обізнаність із змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань та про готовність з`явитися до суду за його викликом для підтвердження своїх свідчень. Підпис свідка на заяві посвідчується нотаріусом.

Як визначено статтею 66 ГПК України свідком може бути будь-яка дієздатна фізична особа, якій відомі будь-які обставини, що стосуються справи.

Згідно частини 1 статті 89 ГПК України свідок викликається судом для допиту за ініціативою суду або за клопотанням учасника справи у разі, якщо обставини, викладені свідком у заяві, суперечать іншим доказам або викликають у суду сумнів щодо їх змісту, достовірності чи повноти.

Таким чином, системний аналіз чинного законодавства свідчить, що пояснення свідків регулюється нормами ст. ст. 87-89 ГПК України.

При цьому передумовою для виклику судом свідка у судове засідання, в порядку статті 89 ГПК України, є наявність заяви такого свідка, викладені показання в якій суперечать іншим доказам або викликають у суду сумнів щодо їх змісту, достовірності чи повноти, тобто в будь-якому разі спочатку до суду подається заява свідка з додержанням вимог ст. 88 ГПК України.

Слід зазначати, що ОСОБА_1 є генеральним директором ТОВ "Агрокомпанія "Дружба", останній є учасником справи №921/468/20 в якості відповідача, а тому Цвик Л.О. не обмежений процесуальним законом для подання доказів, пояснень та позицій відповідно до вимог статей 42, 46 ГПК України .

Таким чином, суд прийшов до висновку, що у задоволенні заяви про виклик та допит в судовому засіданні генерального директора ТОВ "Агрокомпанія "Дружба" ОСОБА_1 1956 р.н., слід відмовити.

13.10.2020 відповідачем подано до суду заяву (вх.№7216) про витребування у ТОВ "Агропродукт" (Республіка Білорусь) УНН 200649294 інформацію щодо стану виконання контракту №11.09.19/1 від 11.09.2019 укладеного між позивачем та ТОВ "Агропродукт" (Республіка Білорусь) щодо суми перерахованих коштів на рахунки SC LINCOR ТRANS SRL з підстав, викладених в ньому.

Представником позивача адвокатом Гаврилюк М.В. заперечино щодо клопотання про витребування у ТОВ "Агропродукт" (Республіка Білорусь) УНН 200649294 інформацію щодо стану виконання контракту №11.09.19/1 від 11.09.2019 укладеного між позивачем та ТОВ "Агропродукт" (Республіка Білорусь) щодо суми перерахованих коштів на рахунки SC LINCOR ТRANS SRL з підстав, викладених у письмових запереченнях (вх. №7754 від 29.10.2020).

Розглянувши заяву, суд встановив наступне:

Відповідно до статті 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї (ч.1).

У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; 5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання (ч.2).

З аналізу заявленого клопотання про витребування доказів, з посиланням на зазначені процесуальні норми, вбачається, що клопотання не відповідає приписам статті 81 ГПК України, щодо форми та змісту клопотання про витребування доказів.

Також, суд виходить із того, що однією з необхідних умов задоволення клопотання про витребування доказів є неможливість самостійно подати необхідні для розгляду справи докази. При цьому, обґрунтування такої неможливості покладається на особу, що заявляє відповідне клопотання.

Дослідивши вказане клопотання суд вважає, що таке клопотання не відповідає вимогам ст. 81 ГПК України, оскільки відповідач не надав жодних належних та допустимих доказів та не обґрунтував неможливості самостійно подати докази. Крім того, не навів підстав, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа.

Також відповідачем не наведено обставин, які може підтвердити кожний з доказів, або аргументів, які кожний конкретний доказ може спростувати. При цьому, важливим є те, що в клопотанні про витребування доказів відповідачем не обґрунтовано, що зазначені докази відносяться до предмету доказування і відповідають принципу допустимості доказів.

Таким чином, виходячи з того, що клопотання відповідача про витребування доказів, не відповідає вимогам статті 81 ГПК України, а саме: не зазначено підстав, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; не вказано заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу, а також не наведено причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання, а тому суд дійшов висновку, що клопотання відповідача не підлягає задоволенню.

Також, 13.10.2020 відповідачем подано до суду заяву (вх.№7217) про зупинення провадження у справі до моменту виконання міжнародного доручення для отримання правової допомоги з метою отримання відповідної інформації у ТОА "Агропродукт" (республіка Білорусь).

Представником позивача адвокатом Гаврилюк М.В. заперечино щодо клопотання про зупинення провадження у справі до моменту виконання міжнародного доручення для отримання правової допомоги з метою отримання відповідної інформації у ТОА "Агропродукт" (республіка Білорусь) з підстав, викладених у письмових запереченнях (вх. №7754 від 29.10.2020).

Розглянувши заяву, суд встановив наступне:

Так, статтею 227 Господарського процесуального кодексу України встановлено вичерпний перелік підстав зупинення провадження у справі. Зупинення провадження у справі з інших підстав є неправомірним.

Зупинення провадження у справі - це повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі об"єктивних підстав, що перешкоджають подальшому руху процесу і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Підставою для зупинення провадження у справі, відповідачем зазначено отримання правової допомоги з метою отримання відповідної інформації у ТОВ "Агропродукт" (республіка Білорусь) .

Слід зазначити, що у задоволенні заяви (вх.№7216 від 13.10.2020) про витребування у ТОВ "Агропродукт" (Республіка Білорусь) УНН 200649294 інформацію щодо стану виконання контракту №11.09.19/1 від 11.09.2019 укладеного між позивачем та ТОВ "Агропродукт" (Республіка Білорусь) щодо суми перерахованих коштів на рахунки SC LINCOR ТRANS SRL, судом відмовлено.

Отже суд вважає, що він в межах своєї компетенції може самостійно встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду та об`єктивно вирішити спір.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до моменту виконання міжнародного доручення для отримання правової допомоги з метою отримання відповідної інформації у ТОА "Агропродукт" (республіка Білорусь), слід відмовити.

22.12.2020 Регіональна філія "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" надіслано витребувані документи (вх.№ 9430) на виконання вимог ухвали суду від 01.12.2020.

05.01.2021 Поліська митниця Держмитслужби надано відповідь №7.13-1/10/8.19-41/10378 (вх. № 33) щодо виконання ухвали суду від 24.12.2020.

Аргументи сторін

Правова позиція позивача.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушено зобов`язання, що виникли на підставі Контракту №10/09/2019/LK від 10.09.2019, щодо поставки товару, внаслідок чого позивач на підставі частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України вимагає повернення суми попередньої оплати, у розмірі 100 000,00 доларів США.

Також у зв"язку з невиконанням відповідачем умов Контракту №10/09/2019/LK, відповідно до вимог ст.22 Цивільного кодексу України та ст. 225 Господарського кодексу України, позивачем нараховано відповідачу збитки / неодержаний прибуток (упущену вигоду) у розмірі 25000,00 доларів США.

01.12.2020 позивачем подано клопотання про долучення доказів (вх. № 8813).

Також, 22.03.2021 позивачем надіслано письмові пояснення по суті спору - судові дебати (вх. №2426).

У судовому засіданні представником позивача підтримано позовні вимоги в повному обсязі, просить суд позов задоволити.

Заперечення відповідача.

У судовому засіданні представник відповідача заперечує щодо позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (вх. №6291 від 15.09.2020). Зокрема зазначає, що виконання зобов"язань щодо поставки продукції виконанні відповідачем повною мірою, посилаючись на договір складського зберігання зерна №11/09СКЗ від 11.09.2019 укладений між ТОВ "Тернопіль Агро" (Зберігач) та ТОВ "Агрокомпанія "Дружба" ( Поклажодавець), додатки №1, №2, №3 до договору складського зберігання, складську квитанцію на зерно №122 від 05.02.2020, витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження №0000072 від 12.02.2020, протокол обшуку від 10.04.2020.

Щодо заявлених збитків / неодержаного прибутку (упущеної вигоди) у розмірі 25000,00 доларів США, вважає їх безпідставними, оскільки позивачем не подано належних доказів на підтвердження можливості реального отримання доходів у разі належного виконання зобов"язання, а також вжиття позивачем заходів для їх одержання, що є необхідним при заявленні до стягнення упущеної вигоди.

Просить суд відмовити у задоволенні позову.

Відповідь на відзив.

29.10.2020 позивачем подано відповідь на відзив (вх. №7751), згідно якої доводи відповідача вважає безпідставними.

Пояснення третьої особи ТОВ "Агрозахідтрейд".

Третя особа явку свого представника в судове засідання не забезпечила, однак ТОВ "Агрозахідтрейд" надіслано до суду пояснення по суті справи ( вх. № 8489 від 19.11.2020), долучивши при цьому контракт про надання транспортно-експедиторських послуг №А-01 від 01.11.2018, укладений між SC LINCOR ТRANS SRL та ТОВ "Агрозахідтрейд"; додаток №1 від 05.09.2019 до Контракту №А-01 від 01.11.2018; акти виконаних робіт №1, №2, №3, №4, №5, №6, №7, №8, №9, №10, №11, №12, №13, №14, №15, №16, №17 №18, №19, № 20, №21, №22, №23, №24, №25, №26, №27, №28, №29, №30, №31, №32, №33 за період з 01.12.2018 по 31.12.2019 та №1 від 31.01.2020 , банківська виписка АТ КБ "Приватбанк".

Також, просить суд розглядати спір без участі представника ТОВ "Агрозахідтрейд".

Пояснення третьої особи ТОВ "Тернопіль Агро".

Третя особа явку свого представника в судове засідання не забезпечила, причин неявки суду не повідомила, вимог ухвали суду не виконала, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, на підставі статей 120, 121 ГПК України - ухвалами суду, які надсилалися рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення з позначкою "Судова повістка", про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (містяться в матеріалах справи).

Так, ухвали суду направлені третій особі за адресою: вул. Попудренка, 54, м. Київ, які повернулися на адресу суду з відміткою пошти "за закінченням терміну зберігання".

Вказана адреса, зокрема: вул. Попудренка, 54, м. Київ, відповідає, адресі зазначеній у відомостях про місцезнаходження третьої особи у Запиті (безкоштовному) з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців сформований Господарським судом Тернопільської області.

Відповідно до ч.ч.3, 7 статті 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Пунктом 4 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Закон України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань" регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, їхньої символіки (у випадках, передбачених законом), громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців.

Статтею 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань" визначено, що Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Частиною 2 статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань" встановлено, що Єдиний державний реєстр містить відомості про найменування фізичної особи - підприємця, у тому числі скорочене (за наявності); ідентифікаційний код юридичної особи, організаційно-правову форму; місцезнаходження юридичної особи та дані про відокремлені підрозділи юридичної особи: ідентифікаційний код відокремленого підрозділу; найменування відокремленого підрозділу; місцезнаходження відокремленого підрозділу.

Як визначено статтею 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань" якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою (ч.1).

Статтею 11 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" передбачено, що державні органи, у тому числі суди, органи Національної поліції, органи прокуратури, органи Служби безпеки України, а також органи місцевого самоврядування та їх посадові особи безоплатно отримують відомості з Єдиного державного реєстру з метою здійснення ними повноважень, визначених законом, виключно в електронній формі через портал електронних сервісів у порядку, визначеному Міністерством юстиції України в Порядку надання відомостей з Єдиного державного реєстру, крім випадків, передбачених цим Законом.

За змістом пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження, відправлення "EMS" - 14 календарних днів, міжнародні поштові перекази - відповідно до укладених угод.

За письмовою заявою відправника/адресата строк зберігання поштових відправлень, внутрішніх поштових переказів може бути продовжений за додаткову плату до двох місяців з дня надходження до об`єкта поштового зв`язку місця призначення.

У разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою у порядку, визначеному у пунктах 99, 99-1, 99-2, 106 та 114 цих Правил, із зазначенням причини невручення.

Після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення, поштові перекази повертаються відправнику.

Отже, у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 921/6/18, постанові Верховного Суду від 21.03.2019 у справі №916/2349/17 .

Згідно з частин 1, 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи, положення статті 13 ГПК України, якою в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, беручи до уваги, що явка представника відповідача не визнавалась судом обов`язковою, брати участь у судовому засіданні є правом сторони, передбаченим ГПК України, доказів у справі є достатньо для вирішення спору по суті, справа розглядається без їх участі, за наявними у ній матеріалами.

Також, беручи до уваги, що учасники справи, зокрема третя особа не скористалася наданими їй процесуальними правами на подання пояснень по суті спору, суд дійшов висновку, що у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами, а неявка вказаного учасника справи не перешкоджає розгляду справи по суті.

Крім того, судом враховано, що у відповідності до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень", усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень (частина 2 статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Згідно із частиною 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Отже, сторони не позбавлені права та можливості ознайомитись з ухвалами суду щодо даної справи у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Фактичні обставини, встановлені судом.

10 вересня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрокомпанія "Дружба" (як, Продавць) та SC LINCOR ТRANS SRL (як, Покупець) укладено контракт №10/09/2019/LK, відповідно до умов якого Продавець зобов"язується поставити Покупцеві товар, а Покупець зобов"язується прийняти товар та оплатити вартість прийнятого товару на умовах та в строки, визначені цим Контрактом. ( п.1.1 Контракту).

Пунктом 2.1 Контракту визначено, що назва товару соєві боби.

Ціна одиниці товару, кількість партії , вартість партії товару та строки поставки, узгоджуються і встановлюються сторонами в окремих Додатках (Специфікаціях) до Договору , які є його невід"ємною частиною. Валюта Контракту та платежів - долари США. Ціна товару, який продається за даним Контрактом, визначається в доларах США за одну метричну тонну на кожну окрему партію товару. В ціну товару входить вартість товару , погрузка, митне оформлення в пункті навантаження і транспорт по території України. Загальна вартість товару, що поставляється за цим Договором, становить сумарну вартість товару, зазначену в Додатках (специфікаціях) , підписаних Сторонами в рамках виконання Договору і становить орієнтовно 1280000,00 доларів США. Оплата для поставок залізничними вагонами повинна бути здійснена на умовах 90% попередньої оплати від загальної вартості товару. Остаточний розрахунок за товар проводиться виходячи з фактично поставленої кількості товару, як визначено в Специфікаціях до цього Контракту. Остаточна оплата за товар має бути здійснена Покупцем не пізніше 3 (трьох) банківських днів після отримання товару (партії товару) в місці поставки відповідно до умов цього Контракту ( п.п. 5.1, 5.2, 5.3, 5.4, 5.5 Контракту).

Умовами Контракту, а саме п.п. 7.1, 7.2, 7.3, сторони домовились, що продукція поставляється залізничним транспортом на умовах FCA, Україна, Тернопільська область, м.Кременець , вул. С.Петлюри, 37, ТОВ "Тернопіль Агро" (відповідно до Інкотермс 2010), пункт переходу вказується в окремих Додатках (Специфікаціях) до даного Контракту. Вантажовідправник ТОВ "Агрозахідтрейд", м. Чернівці пров. Миколаївський, 9. Вантажоодержувач товару філія "МЕЗ" ТОВ "Агропродукт".

Пунктом 7.8 Контракту передбачено, що датою належного здійснення поставки вважається: для поставок залізничними вагонами - дата, коли товар навантажено з внутрішнього зернового складу на залізничні вагони. Навантаження підтверджується залізничними накладними ( графа 26 "Календарний штемпель станції відправлення").

Цей Контракт набуває чинності з моменту його підписання та зберігає силу до моменту повного та належного виконання обов"язків сторін ( п.13.2 Контракту).

10.12.2019 між сторонами укладено та підписано Додаткову угоду №1 до Контракту, якою внесено зміни до п.14.1 Контракту, а саме: "Реквізити сторін".

31.10.2019 сторонами укладено та підписано Додаткову угоду №1 до Контракту, якою дійшли згоди про доповнення пункту 7.1 Контракту, щодо умов поставки.

31.10.2019 сторонами укладено та підписано Додаткову угоду №1 до Специфікації №1 від 10.09.2019, якою сторони дійшли згоди змінити пункт 3 Специфікації №1 від 10.09.2019.

10.12.2019 сторонами укладено та підписано Додаткову угоду №2 до Специфікації №1 від 10.09.2019, якою сторони дійшли згоди змінити пункт 3 Специфікації №1 від 10.09.2019 та викласти її у наступній редакції 6 "Термін поставки до 31.03.2020".

13.01.2020 сторонами укладено та підписано Додаткову угоду №3 до Специфікації №1 від 10.09.2019, якою сторони дійшли згоди змінити пункт 4 Специфікації №1 від 10.09.2019 та викласти її у наступній редакції: "Продавець передає товар в кількості , номенклатурі і за цінами, зазначених у цій специфікації. Продукція поставляється залізничним та/або автомобільним транспортом на умовах FCA, Україна, Тернопільська область, м.Кременець , вул. С.Петлюри, 37, ТОВ "Тернопіль Агро" (відповідно до Інкотермс 2010). Вантажовідправник ТОВ "Агрозахідтрейд", м. Чернівці пров. Миколаївський, 9. Вантажоодержувач Філіал "МЕЗ" ТОВ "Агропродукт".

На виконання умов контракту №10/09/2019/LK від 10.09.2019, 27.01.2020 відповідач виставив позивачу рахунок фактуру №1 щодо попередньої оплати товару на суму 100 000,00 доларів США.

Як зазначає позивач, на виконання умов контракту №10/09/2019/LK від 10.09.2019, вказаний рахунок - фактуру оплачено SC LINCOR ТRANS SRL тобто останній здійснив перерахування коштів на суму 100 000,00 доларів США в якості попередньої оплати за товар, про що свідчить банківська виписка від 27.01.2020.

Однак, відповідач не виконав договірних зобов`язань, а саме не поставив Товар в строк до 31.03.2020, що передбачений пунктом 1.3 Додаткової угоди №2 від 10.12.2019 до Специфікації № 1 від 10.09.2019 до Контракту №10/09/2019/LK від 10.09.2019.

З метою досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача направлено претензію від 14.04.2020, в якій вимагає повернути суму попередньої оплати за невиконання обов"язку щодо поставки товару, яка надіслана електронною поштою, способом визначений п. 10.1 та п.п.11.1.1 п.11.1 Контракту .

Вказана претензія залишена відповідачем без реагування та задоволення.

Отже, як стверджує позивач, відповідач порушив умови Контракту щодо поставки товару, обумовлений сторонами товар на суму здійсненої позивачем попередньої оплати на суму 100000,00 доларів США не поставив, здійснену позивачем попередню оплату не повернув, у зв"язку з чим у відповідача перед позивачем виник борг у розмірі 100 000,00 доларів США.

Також, позивач зазначає, що 11.09.2019 між ТОВ "Агропродукт" (Республіка Білорусь) , як Покупець та SC LINCOR ТRANS SRL, як Продавець укладено Контракт № 11.09.19/1, відповідно до умов якого Продавець зобов"язується продати, а Покупець зобов"язується купити соєві боби ( товар), країна походження - Україна ( п.п. 1.1, 1.2 Контракту №11.09.19/1).

Даний Контракт набуває чинності з моменту його підписання і діє по 31.12.2019 включно, а в частині взаєморозрахунків - до повного виконання сторонами своїх обов"язків по договору ( п.9.1 Контракту №11.09.19/1).

13.01.2020 між ТОВ "Агропродукт" (Республіка Білорусь) , як Покупець та SC LINCOR ТRANS SRL, як Продавець укладено Специфікацію №4 до Контракту № 11.09.19/1 від 11.09.2019.

15.01.2020 між ТОВ "Агропродукт" (Республіка Білорусь) , як Покупець та SC LINCOR ТRANS SRL, як Продавець укладено Додаткову угоду №4 до Контракту № 11.09.19/1 від 11.09.2019, якою внесено зміни до пункту 1 та пункту 2 Специфікації №4 від 13.01.2020 до Контракту № 11.09.19/1 від 11.09.2019.

Позивачем, у зв"язку з невиконанням відповідачем умов Контракту №10/09/2019/LK, відповідно до вимог ст.22 Цивільного кодексу України та ст. 225 Господарського кодексу України, нараховано відповідачу збитки / неодержаний прибуток (упущену вигоду) у розмірі 25000,00 доларів США.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв"язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Зміст спірних правовідносин, які склались між сторонами.

Оцінивши подані позивачем обґрунтування позовних вимог, пояснення та докази, заперечення відповідача, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з укладенням контракту №10/09/2019/LK від 10.09.2019, який за своєю правовою природою є договором купівлі продажу та які регулюються нормами Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Норми права, які застосував суд.

Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 Цивільного кодексу України).

У відповідності до частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 Цивільного кодексу України).

Із змісту частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України випливає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно частини 1 статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд та за погодженням сторін, та умов, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 Цивільного кодексу України).

Як визначено статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 7 статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Частиною 1 статті 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

В силу приписів статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Положеннями статті 693 Цивільного кодексу України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Згідно статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (частина 1 статті 173 Господарського кодексу України).

У відповідності до вимог статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

До виконання господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (стаття 193 Господарського кодексу України).

Положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов"язанні встановлений строк (термін) його, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Нормами статті 599 Цивільного кодексу України вказано, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як визначено статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 533 Цивільного кодексу України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Стаття 22 Цивільного кодексу України вказує, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до статті 224 Господарського кодексу України встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом. Законом щодо окремих видів господарських зобов`язань може бути встановлено обмежену відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов`язань (статті 225 Господарського кодексу України.

Мотивована оцінка судом .

Всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши у сукупності усі докази, суд дійшов наступних висновків.

Статтею 175 Господарського кодексу України визначено, що майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (частина 1 статті 173 Господарського кодексу України).

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 11 ЦК України та стаття 174 ГК України).

Взаємовідносини сторін виникли на підставі Контракту №10/09/2019/LK від 10.09.2019, який за правовою природою є договором купівлі продажу.

Вказаний договір є підставою для виникнення у сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 Цивільного кодексу України).

Положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічне положення містить стаття 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Як слідує з матеріалів справи, на виконання умов Контракту №10/09/2019/LK від 10 вересня 2019 року (відповідно до якого Продавець зобов"язується поставити Покупцеві товар, а Покупець зобов"язується прийняти товар та оплатити вартість прийнятого товару на умовах та в строки, визначені цим Контрактом ( п.1.1 Контракту)), 27.01.2020 відповідач виставив позивачу рахунок фактуру №1 щодо попередньої оплати товару на суму 100 000,00 доларів США, в свою чергу позивачем оплачено рахунок - фактуру, здійснивши перерахування коштів на суму 100 000,00 доларів США в якості попередньої оплати за товар, що підтверджується банківською випискою від 27.01.2020.

Відповідно до положень статті 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу.

Умовами укладеного між сторонами Контракту погоджено право Покупця здійснити попередню оплату за товар.

Таким чином, судом встановлено, що позивач здійснив передбачену Контрактом попередню оплату товару, яка є передумовою для виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань з поставки товару.

Частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

В силу приписів статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 1 статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Так, 10.12.2019 сторонами укладено та підписано додаткову угоду №2 до Специфікації №1 від 10.09.2019, якою сторони дійшли згоди змінити пункт 3 Специфікації №1 від 10.09.2019 та викласти її у наступній редакції 6 "Термін поставки до 31.03.2020".

Судом встановлено, що відповідачем не виконано умови Контракту щодо поставки позивачу у встановлений строк товару соєві боби до 31.03.2020, що передбачений пунктом 1.3 Додаткової угоди №2 від 10.12.2019 до Специфікації № 1 від 10.09.2019 до Контракту №10/09/2019/LK від 10.09.2019.

Проте, доказів на підтвердження здійснення відповідачем поставки позивачу обумовленого у п.7.8 Контракту товару , матеріали справи не містять.

Згідно з частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права слідує, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. У разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Вибір поведінки є правом покупця.

Отже, у відповідача виник кореспондуючий обов`язок з поставки товару на суму попередньої оплати.

З метою досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача направлено претензію від 14.04.2020, в якій вимагає повернути суму попередньої оплати за невиконання обов"язку щодо поставки товару, яка надіслана електронною поштою, способом визначений п. 10.1 та п.п.11.1.1 п.11.1 Контракту (докази містяться в матеріалах справи).

Вказана претензія залишена відповідачем без реагування та задоволення.

Підстави припинення зобов`язання передбачені ст.ст. 202 - 205 ГК України, ст.ст. 599 - 601, 604 - 609 ЦК України, зокрема за ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи, що попередня оплата позивачем проведена, а товар відповідачем не поставлений, відповідно до положень частини 1 статті 693 Цивільного кодексу України у покупця виникає право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати від продавця, який одержав суму попередньої оплати товару і не поставив його.

Суд зазначає, що вибір способу захисту своїх прав та порушених інтересів є правом позивача. Відповідно до рішення Конституційного суду України від 09.07.2002 по справі № 1-2/2002, положення частини другої статті 124 Конституції України передбачають захист судом прав і свобод людини і громадянина, а також прав юридичної особи, надаючи можливість кожному захищати права і свободи будь-якими не забороненими законом засобами (частина п`ята статті 55 Конституції України). Тобто кожна особа, має право вільно обирати не заборонений законом засіб захисту прав і свобод, у тому числі - судовий захист.

При цьому, обов`язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Можливість використання суб`єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом. Виходячи з необхідності підвищення рівня правового захисту держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.

Таким чином, обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.

У свою чергу, у відповідності з положеннями частини 1 статті 222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Суд звертає увагу, що відповідно до частини 3 статті 612 Цивільного кодексу України якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Як вже зазначалося, позивач звертався до відповідача із вимогою про повернення грошових коштів в сумі 100 000,00 доларів США сплачені у якості попередньої оплати за товар, що свідчить про те, що поставка обумовленого сторонами товару для нього на теперішній час втратила інтерес.

Звернення позивача із позовною заявою до суду щодо повернення грошових коштів, сплачених у якості попередньої оплати за товар, також свідчить про те, що поставка обумовленого сторонами товару для нього на теперішній час втратила інтерес.

Оскільки позивач здійснив попередню оплату товару на суму 100 000,00 доларів США, а відповідач не поставив позивачу товар в строк визначений умовами Контракту до 31.03.2020 , повернення попередньої оплати у сумі 100 000,00 доларів США не здійснив, суд дійшов висновку про те, що відповідно до частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України, яка встановлює, зокрема, право вимагати повернення суми попередньої оплати, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, відповідач зобов`язаний повернути позивачу суму неповернутої попередньої оплати у розмірі 100 000,00 доларів США.

Слід також зазначити, що відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1, 3 статті 74, частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Доказів на підтвердження повернення попередньої оплати в сумі 100 000,00 доларів США відповідач не надав, доводи позивача щодо наявності боргу, шляхом надання належних доказів, не спростував.

Враховуючи викладене та приймаючи до уваги, що згідно статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а тому позовні вимоги в частині щодо повернення попередньої оплати у розмірі 100000,00 доларів США, підлягають до задоволення як обґрунтовано заявлені, підтверджені матеріалами справи та не спростовані відповідачем.

При цьому, з приводу визначення еквівалента іноземної валюти у національній валюті у судовому рішенні, суд вважає за доцільне звернути увагу на таке.

Статтею 533 Цивільного кодексу України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України.

У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема купівлі продажу, не суперечить чинному законодавству.

Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, вносить двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово.

Отже, з метою недопущення вказаної двозначності, суд дійшов висновку щодо визначення в резолютивній частині рішення про стягнення заборгованості саме у валюті зобов`язання - долар без наведення еквіваленту у національній валюті України.

Твердження представника відповідача викладені у відзиві на позовну заяву та у запереченнях щодо стягнення попередньої оплати, спростовуються вищенаведеним.

Щодо позовних вимог в частині щодо стягнення збитків/неодержаного доходу (упущеної вигоди) у розмірі 25 000,00 доларів США, суд зазначає наступне:

Стаття 22 Цивільного кодексу України вказує, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до статті 224 Господарського кодексу України встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом. Законом щодо окремих видів господарських зобов`язань може бути встановлено обмежену відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов`язань (статті 225 Господарського кодексу України.

Так, 11.09.2019 між ТОВ "Агропродукт" (Республіка Білорусь) , як Покупець та SC LINCOR ТRANS SRL, як Продавець укладено Контракт № 11.09.19/1, відповідно до умов якого Продавець зобов"язується продати, а Покупець зобов"язується купити соєві боби ( товар), країна походження - Україна ( п.п. 1.1, 1.2 Контракту №11.09.19/1).

13.01.2020 між ТОВ "Агропродукт" (Республіка Білорусь) , як Покупець та SC LINCOR ТRANS SRL, як Продавець укладено Специфікацію №4 до Контракту № 11.09.19/1 від 11.09.2019.

15.01.2020 між ТОВ "Агропродукт" (Республіка Білорусь) , як Покупець та SC LINCOR ТRANS SRL, як Продавець укладено Додаткову угоду №4 до Контракту № 11.09.19/1 від 11.09.2019, якою внесено зміни до пункту 1 та пункту 2 Специфікації №4 від 13.01.2020 до Контракту № 11.09.19/1 від 11.09.2019.

Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором (частина 2 статті 623 Цивільного кодексу України).

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Отже, відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких утворює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності.

При цьому на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Суб`єктом права вимоги (потерпілим) у зазначеному зобов`язанні може бути будь-яка особа, якій заподіяно шкоду. Носієм обов`язку відшкодувати шкоду, в свою чергу, можуть виступати: безпосередній заподіювач шкоди та інші особи (незавдавачі шкоди), на яких законом покладено обов`язок із відшкодування шкоди.

Вимагаючи відшкодування збитків у виді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу. При цьому важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої особи. Слід довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки.

Разом із тим відповідно до частини 1 статті 142 Господарського кодексу України прибуток (доход) суб`єкта господарювання є показником фінансових результатів його господарської діяльності, що визначається шляхом зменшення суми валового доходу суб`єкта господарювання за певний період на суму валових витрат та суму амортизаційних відрахувань.

Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.

При цьому пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення (постанови Верховного Суду України від 03.08.2018 у справі № 923/700/17).

Отже позивачем не доведено правових підстав для стягнення з відповідача заявлених збитків, зокрема протиправної поведінки відповідача, факту завдання позивачу збитків, тощо .

За таких обставин вимоги позивача в частині стягнення збитків/неодержаного доходу (упущеної вигоди) у розмірі 25000,00 доларів США є документально не підтвердженими та не підлягають задоволенню.

Висновок суду.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є зокрема справедливість, добросовісність та розумність.

Частиною 1 статті 2 ГПК України передбачено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно із частин 2-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Як визначено статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Приписами статті 79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Пунктами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 4 статті 236 ГПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частини 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Судові витрати.

Як передбачено пунктом 2 частини 5 статті 238 ГПК України, в резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат.

Щодо судового збору у розмірі 50 862,94 грн.

В силу приписів статті 129 ГПК України, судовий збір у розмірі 50 862,94 грн покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 7, 13, 42, 86, 129, 210, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Судові витрати у складі судового збору у розмірі 40 690,35 грн покласти на відповідача, а у розмірі 10 172,59 грн покласти на позивача.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрокомпанія "Дружба", с. Різдвяни, Теребовлянський район, Тернопільська область, ідентифікаційний код 36023635 на користь SC LINCOR ТRANS SRL , Румунія, м. Ясси, вул. Дечебал блок ИКС 9, поверх 2 кв. 12 кімната 2 округ Ясси, RO 15770601 J 22/2868/2019 - 100000,00 доларів США попередньої оплати та 40 690,35 грн судового збору.

4. В решті частин позовних вимог, відмовити.

5. Видати наказ стягувачеві після набрання рішенням законної сили.

Позивач (стягувач): SC LINCOR ТRANS SRL, Румунія, м. Ясси, вул. Дечебал блок ИКС 9, поверх 2 кв. 12 кімната 2 округ Ясси (адреса для листування: вул. М.Бойчука, 23, 35, м. Київ), RO 15770601 J 22/2868/2019.

Відповідач (боржник): Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрокомпанія "Дружба", с. Різдвяни, Теребовлянський район, Тернопільська область, ідентифікаційний код 36023635.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду в порядку статті 256 -257 ГПК України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.17.5 Перехідних положень ГПК України апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності нової редакції Господарського процесуального кодексу України, а саме до 15.12.2017 року. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Примірник рішення надіслати учасникам справи, рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення:

Позивачу: SC LINCOR ТRANS SRL, Румунія, м. Ясси, вул. Дечебал блок ИКС 9, поверх 2 кв. 12 кімната 2 округ Ясси (адреса для листування: вул. М.Бойчука, 23, 35, м. Київ).

Відповідачу: Товариству з обмеженою відповідальністю "Агрокомпанія "Дружба", с. Різдвяни, Теребовлянський район, Тернопільська область.

Учасники справи можуть отримати інформацію у справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Повне рішення складено та підписано "30" квітня 2021 року (з врахуванням, що суддя Боровець Я.Я. з 12.04.2021 по 16.04.2021 перебував у відрядженні (онлайн навчанні)).

Суддя Я.Я. Боровець