РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2021Справа № 910/2764/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Трофименко Т.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вініл"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 68 626,24 грн

Представники сторін:

Від позивача: Шарапов Д.О.

Від відповідача: Косик С.І.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Вініл" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - відповідач) про стягнення 68 626,34 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов`язань за договором про надання послуг 02125/Пр3-2018 від 16.02.2018 та зобов`язань, передбачених Статутом залізниць України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.02.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, судове засідання для розгляду справи № 910/2764/21 призначено на 24.03.2021.

24.03.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує проти позову, зазначає, що позивачем було порушено обов`язковий досудовий (претензійний) порядок врегулювання спору, а також пропущено строк позовної давності. Також відповідачем подано до суду заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності та заяву про поновлення процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву.

В судовому засіданні 24.03.2021 суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив оголосити перерву до 19.04.2021, встановити позивачу строк для подання відповіді на відзив протягом 5 днів з днів з дня його отримання, встановити відповідачу строк для подання заперечення на відповідь на відзив протягом 5 днів з днів з дня її отримання.

В судовому засіданні 19.04.2021 представником позивача заявлено клопотання про поновлення процесуального строку для надання відповіді на відзив.

Ухвалою від 19.04.2021 суд відмовив у задоволенні вказаного клопотання.

19.04.2021 від позивача на електронну адресу суду надійшов супровідний лист з доказами направлення запиту до вантажоотримувача про надання оригіналів документів.

В судовому засіданні 19.04.2021 представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

16.02.2018 між Акціонерним товариством "Українська залізниця" (далі - перевізник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вініл" (далі - замовник, позивач) було укладено Договір № 02125/Пр3-2018 про надання послуг, предметом якого є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги.

Відповідно до п. 1.1 договору перевезення оформлюється залізничною накладною відповідно до цього Договору, Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 зі змінами та доповненнями, Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, який затверджено наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 № 317, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.04.2009 за № 340/16356, Правил перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 09.12.2002 № 873, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.12.2009 за №1030/7318, Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (далі - УМВС), Конвенції про міжнародні залізничні перевезення відповідно.

Як зазначає позивач, 02.12.2019 на виконання укладеного з ТОО "Галерея Юг" (вантажоодержувач) Контракту №1811 на поставку продукції від 18.11.2019, позивачем було направлено вантажоодержувачу шпалерну продукцію в кількості 9901 рулонів загальною вартістю 55 178,07 Євро.

18.12.2019 на станцію Коростень Південно-Західної залізниці прибув вагон №29028511 із зазначеним вище вантажем. При проведенні комісійного обстеження вказаного вагону було встановлено, що під час слідування викрадено шпалери Кирпич ЭШТ 1-1358 (біло -сірий) - 15 коробок, шпалери ДХН -1259/2 Джинджер декор (бежевий) - 6 коробок, шпалери ДХР -1260/2 Джинджер (бежевий) -9 коробок, шпалери С-77 - 1 коробку, шпалери Холст СШТ -6 -1091 (пісочно - оливковий) - 2 коробки, шпалери ДХН - 1259/1 Джинджер декор (сіро - бежевий) -11 коробок, шпалери ДХV -194/2 Джексон декор (бежевий ) - 2 коробки.

08.01.2020 було складено Комерційний акт № 346308/99/01, яким засвідчено факт нестачі шпалерної продукції в кількості 46 коробок на загальну суму 2024,14 Євро.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до відповідача з претензією вих. №472 від 02.10.2020 про відшкодування вартості втраченого вантажу в сумі 2 024,14 Євро (69 094,11 грн станом на дату звернення із вказаною претензією).

Листом від 20.10.2020 № ЦМ-Ю-16/20, у відповідь на претензію вих. №472 від 02.10.2020, відповідач повідомив позивача, що останнім не додано до претензії оригіналів документів, якими обґрунтовуються претензійні вимоги. Даним листом було відповідачем було повернуто претензію позивачу без розгляду по суті, з огляду на ненадання позивачем оригіналів документів, якими обґрунтовуються претензійні вимоги. Факт направлення даного листа підтверджується матеріалами справи. Представник позивача підтвердив в судовому засіданні 19.04.2021 факт отримання даного листа відповідача.

З огляду на вищенаведене, вважаючи свої права порушеними відповідачем, оскільки ним було допущено незбереження вантажу при здійсненні перевезення у міжнародному сполученні, позивач звернувся до суду з цим позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь збитки у вигляді нестачі вантажу в розмірі 68 62,24 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно з ч. 1 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

За змістом статті 307 Господарського кодексу України, яка кореспондується зі статтею 909 Цивільного кодексу України, договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно - правовими актами (ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 3 Закону України "Про залізничний транспорт" законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з законів України "Про транспорт", "Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України. Нормативно-правові акти, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Згідно з п. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 (надалі - Статут), Статут визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Пунктом 4 Статуту передбачено, що перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу та вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні сполучення.

Відповідно до пункту 5 Статуту нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

За приписами ч. 1 ст. 10 Цивільного кодексу України чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, є частиною національного цивільного законодавства України.

Правовідносини в Україні щодо перевезення вантажів у міжнародному сполученні регулюються Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951 (далі - УМВС), яка є чинною для України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України" та Віденської конвенції про правонаступництво держав щодо договорів та згідно з якою здійснюється перевезення вантажів у прямому міжнародному залізничному вантажному між станціями у внутрішньому залізничному сполученні країн, залізниці яких приймають участь в даній Угоді, за накладними, передбаченими даною Угодою.

Угода про міжнародні вантажні сполучення встановлює єдині правові норми договору перевезення вантажу у прямому міжнародному залізничному сполученні і в прямому залізнично-поромному сполученні (параграф 1 статті 3 УМВС).

Згідно з п. 6 Статуту накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

У відповідності до пункту 22 Статуту за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату.

Параграфом 1 статті 14 УМВС передбачено, що у відповідності з договором перевезення перевізник зобов`язується за плату перевезти доручений йому відправником вантаж до станції призначення за маршрутом, погодженим відправником і договірним перевізником, і видати його одержувачу. Параграфом 3 цієї ж статті передбачено підтвердження укладення договору перевезення накладною.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі залізничної накладної № 46559340позивачем було відправлено ТОВ «Галерея Юг» вантаж - шпалерну продукцію за Контрактом №1811 на поставку продукції від 18.011.2019, станція призначення - Республіка Казахстан.

Отже, між сторонами на підставі зазначеної вище залізничної накладної виникли правовідносини з перевезення вантажу в міжнародному сполученні.

Відповідно до ст. 2 Угоди та Додатку 1 до УМВС "Правила перевезення вантажів" розділу 1 пункту 2.1 відправка - це вантаж за однією накладною (відправлення) приймається до перевезення від одного відправника на одній станції відправлення на адресу одного одержувача на одну станцію призначення.

Згідно з п. 23 Статуту відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Дата приймання і видачі вантажу засвідчується на накладній календарним штемпелем станції. В разі проведення митного контролю дата видачі вантажу ставиться після закінчення митних операцій.

Параграфом 1 статті 29 УМВС визначено, що перевізник складає комерційний акт, якщо при перевірці вантажу під час його перевезення чи видачі констатує: 1) невідповідність найменування, маси чи кількості місць вантажу відомостям, вказаним у накладній; 2) невідповідність маркування на місцях вантажу відомостям, вказаним у накладній про знаки (марки) місць вантажу, станції і залізниці призначення, отримувача, кількості місць вантажу; 3) пошкодження (псування) вантажу; 4) відсутність накладної чи окремих її аркушів по даному вантажу або вантажу по даній накладній (втрата).

За змістом параграфів 1, 2 статті 37 УМВС перевізник несе відповідальність перед відправником або отримувачем, яка випливає виключно із договору перевезення, в порядку і межах, встановлених цією Угодою. Перевізник несе відповідальність за втрату, недостачу, пошкодження (псування) вантажу з моменту приймання вантажу до перевезення до моменту його видачі. Обставини, які є підставою для виникнення відповідальності перевізника за втрату, недостачу, пошкодження (псування) вантажу засвідчуються комерційним актом.

Згідно з наявним у матеріалах справи Комерційним актом № 346308/99/01 від 08.01.2020 при комісійному відкритті вагону №29028511, за участю представників перевізника, поліції, митниці та вантажовідправника, на станції Коростень Південно-Західної залізниці було встановлено сліди викрадення вантажу. При перевірці і перерахунку місць вантажу виявлено, що у перевізних документах вказано 9 901 місце, в наявності у вагоні 9 855 коробок, що менше на 46 місць (коробки), а саме: шпалери Кирпич ЭШТ 1-1358 (біло -сірий) - 15 коробок, шпалери ДХН -1259/2 Джинджер декор (бежевий) - 6 коробок, шпалери ДХР -1260/2 Джинджер (бежевий) -9 коробок, шпалери С-77 - 1 коробку, шпалери Холст СШТ -6 -1091 (пісочно - оливковий) - 2 коробки, шпалери ДХН - 1259/1 Джинджер декор (сіро - бежевий) -11 коробок, шпалери ДХV -194/2 Джексон декор (бежевий ) - 2 коробки.

Отже, факт недостачі вантажу у вагоні №29028511 підтверджений Комерційним актом №346308/99/01 від 08.01.2020, який відповідно до параграфу 2 статті 37 УМВС є підставою для виникнення у відповідача, як перевізника, відповідальності за недостачу вантажу, відтак посилання відповідача на невідповідність графи 15 вказаного комерційного акту п. 4.2 розділу 4 Службової інструкції до УМВС щодо зазначення про те, що вантаж відповідає даним комерційного акту є безпідставними.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 924 Цивільного кодексу України передбачено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Відповідно до частини 6 статті 315 Господарського кодексу України щодо спорів, пов`язаних з міждержавними перевезеннями вантажів, порядок пред`явлення позовів та строки позовної давності встановлюються транспортними кодексами чи статутами або міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.

Згідно з ч. 4 ст. 124 Конституції України законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Частиною 1 статті 19 Господарського процесуального кодексу України визначено, що сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом.

Параграфом 1 статті 46 УМВС передбачено, що право пред`явлення претензії до перевізника належить відправникові і одержувачеві.

Згідно з параграфом 3 статті 46 УМВС претензія пред`являється по кожній відправці окремо за винятком: 1) претензії про повернення переборів провізних платежів. Така претензія може пред`являтися по декільком відправленням; 2) випадків, коли по декільком відправленням складено один комерційний акт, у таких випадках претензія пред`являється на всі відправлення, зазначені в комерційному акті.

Відповідно до параграфу 6 статті 46 УМВС якщо претензія оформлена з порушеннями параграфів 3 і 5 цієї статті, вона повертається претендателю без розгляду в строк не пізніше 15 днів з дня її надходження до перевізника із зазначенням причин її повернення. У таких випадках не настає призупинення перебігу строку давності, передбачений параграфом 3 статті 48 "Строки давності". Якщо перевізник повертає претендателю претензію пізніше 15-денного терміну, то перебіг строку давності зупиняється з наступного дня після закінчення цього терміну до дня відправлення перевізником претендателю даної претензії. Повернення перевізником претендателю такої претензії не є її відхиленням і не дає претендателю права звернутися з позовом до судових органів.

За змістом параграфу 7 статті 46 УМВС перевізник зобов`язаний в 180 денний термін з дня отримання претензії розглянути її, дати відповідь особі, що звернулась з претензією, і при повному чи частковому визнанні претензії сплатити особі, що звернулась з претензією належну суму.

Відповідно до параграфів 1, 2 статті 47 УМВС позов може бути пред`явлено тільки після пред`явлення відповідної претензії і тільки до того перевізника, до якого була пред`явлена претензія. Право на пред`явлення претензії та позову про відшкодування за недостачу, пошкодження (псування) вантажу, а також за перевищення строку доставки, виникає з дня видачі вантажу одержувачеві.

Згідно з параграфом 3 статті 47 УМВС позов може бути пред`явлено, якщо перевізник не дав відповідь на претензію у строк, встановлений на розгляд претензії; якщо протягом строку на розгляд претензії перевізник повідомив особу, яка звернулася з претензією, про її відхилення повністю або частково.

За змістом параграфів 1 - 3 статті 48 УМВС позови до перевізника на підставі цієї Угоди про перевищення строку доставки вантажу пред`являються протягом 2 місяців, з інших підстав - протягом 9 місяців. Вказані в параграфі 1 цієї статті строки обчислюються з моменту виникнення права на пред`явлення позову, встановленого в параграфі 2 статті 47 Угоди "Вимоги за договором перевезення. Підсудність" даної Угоди. День початку перебігу строку давності в строк не включається. Пред`явлення претензії, оформленої у відповідності зі статтею 46 "Претензії" цієї Угоди, зупиняє перебіг терміну давності, передбаченого в параграфі 1 цієї статті. Перебіг строку давності продовжується з того дня, коли перевізник повідомив претенденту про повне або часткове відхилення його претензії або з моменту закінчення строку, установленого в параграфі 7 статті 46 цієї Угоди, якщо претензія залишена перевізником без відповіді. Повторне пред`явлення претензії з тих самих підстав не зупиняє перебіг строків давності, передбачених в параграфі 1 цієї статті.

Із наведених правових норм вбачається, що Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення встановлено обов`язкове досудове врегулювання шляхом звернення відправника або одержувача вантажу з претензією до перевізника, з вини якого втрачено вантаж.

Суд встановив, що позивач звертався до відповідача із претензією про відшкодування вартості втраченого вантажу в сумі 2 024,14 Євро (69 094,11 грн станом на дату звернення із претензією), а саме вих. № 472 від 02.10.2020.

У листі від 20.10.2020 № ЦМ-Ю-16/30, у відповідь на претензію вих. № 472 від 02.10.2020, відповідач повідомив позивача, що додання до претензії копій документів, якими обґрунтовуються претензійні вимоги, не допускається, при заявленні претензій за недостачу вантажу додаються оригінал накладної, лист повідомлення про прибуття вантажу та комерційний акт, виданий перевізником одержувачу на станції призначення, а також документи, які засвідчують вартість вантажу. Даним листом претензію позивача було повернуто відповідачем без розгляду по суті, з огляду на ненадання позивачем оригіналів документів, якими обґрунтовуються претензійні вимоги.

При цьому, у листі від 20.10.2020 № ЦМ-Ю-16/30, відповідач повідомив позивача, що до претензії не прикладено лист повідомлення про прибуття товару, який зазначений позивачем як додаток №13 до претензії та накладна №144 від 20.08.2019 - додаток №4 про що відповідачем складено Акт від 15.10.2020 про розкриття конверту від ТОВ "Вініл", датований 02.10.2020.

Параграфом 5 статті 46 УМВС передбачено, що до претензії долучаються документи передбачені Правилами перевезення вантажу. Претендент зобов`язаний обґрунтувати претензію у відповідності з Правилами перевезення вантажів.

Згідно з підп. 40.2.2 п. 40.2 Правил перевезення вантажу УМВС при пред`явленні претензії особа, яка має право на пред`явлення претензії, зобов`язана докласти до претензії наступні документи в оригіналах: в разі недостачі, пошкодження (псування) вантажу - відправник або одержувач - "Оригінал накладної" (лист 1 накладної), "Лист повідомлення про прибуття вантажу" (лист 6 накладної)" і комерційний акт, виданий отримувачу перевізником на станції призначення.

Відповідно до п. 40.4 Правил перевезення вантажу УМВС інші документи, що обґрунтовують претензію, прикладаються претендателем за потребою.

Суд звертає увагу, що за змістом параграфу 2 статті 47 УМВС право на пред`явлення претензії та позову про відшкодування за недостачу вантажу виникає з дня видачі вантажу одержувачеві.

Відповідно до § 1 статті 3 УМВС ця Угода встановлює єдині правові норми договору перевезення вантажу в прямому міжнародному залізничному сполученні і в прямому міжнародному залізнично-поромному сполученні.

Зі змісту наданої позивачем претензії вих. №472 від 02.10.2020 вбачається, що при зверненні із вказаною претензією до відповідача позивачем не було надано оригіналів документів, якими обґрунтовуються претензійні вимоги, а саме оригіналів накладної, листа повідомлення про прибуття вантажу та комерційного акту, виданого перевізником одержувачу на станції призначення.

Отже, відповідачем було правомірно, відповідно до положень УМВС, повернуто претензію позивача вих. №472 від 02.10.2020 без розгляду по суті.

За змістом параграфу 6 статті 46 УМВС у випадку якщо претензія оформлена з порушеннями параграфів 3 і 5 цієї статті та повернення її без розгляду перебіг строку давності, передбачений параграфом 3 статті 48 "Строки давності", не зупиняється.

Згідно зі статтями 76 - 78 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

У той же час за змістом статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що вказаною нормою покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Згідно з наявною в матеріалах справи залізничною накладною вантаж прибув на станцію призначення - Коростень Житомирської області 18.12.2019, про що свідчить відтиск календарного штемпелю у графі 27 вказаної накладної, а також повідомлення про прибуття вантажу (для отримувача), та був виданий вантажоотримувачу 08.01.2020, що підтверджується матеріалами справи.

Суд, з урахуванням положень статті 79 Господарського процесуального кодексу України, вважає доведеною відповідачем обставину щодо видачі вантажоотримувачу вантажу за вказаною накладною 08.01.2020. Вказані обставини також не заперечуються позивачем.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Суд звертає увагу позивача, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 Цивільного кодексу України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності, відтак заявлене позивачем у відповіді на відзив клопотання про відмову в задоволенні заяви відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності та поновлення строку позовної давності є безпідставним.

Частиною 1 статті 258 Цивільного кодексу України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Відповідно до статті 926 Цивільного кодексу України позовна давність, порядок пред`явлення позовів у спорах, пов`язаних з перевезеннями у закордонному сполученні, встановлюються міжнародними договорами України, транспортними кодексами (статутами).

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Як було вказано вище, за змістом статті 48 УМВС позови до перевізника на підставі цієї Угоди пред`являються протягом 9 місяців, який обчислюється з дати отримання вантажу вантажоотримувачем.

Отже, за змістом вказаних вище правових норм, позивач мав право звернутись до відповідача з позовом у строк до 09.10.2020, проте, як встановлено судом, із позовною заявою вих. 65 від 18.02.2021 до суду позивач звернувся з пропуском встановленого УМВС строку давності.

Параграфом 4 статті 48 УМВС визначено, що пропуск строків давності є підставою для відхилення вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частинами 3, 4 статті 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

При розгляді цієї справи суд встановив, що відповідачем було допущено незбереження вантажу при здійсненні перевезення, внаслідок чого позивачу завдано збитки у вигляді нестачі вантажу, отже, зважаючи на подання відповідачем відповідної заяви, наявні підстави для вирішення судом питання щодо застосування (або незастосування) до вимог позивача наслідків спливу строку позовної давності.

Позивачем не надано суду достатніх доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку на звернення з цим позовом, як і не доведено, що запровадження в Україні карантину об`єктивно унеможливило виконання позивачем вимог УМВС щодо обов`язкового звернення до відповідача з претензією із наданням визначеного вказаною Угодою переліку необхідних документів та пред`явлення позову до суду протягом 9 місяців з дня видачі вантажу.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Зважаючи на викладене, всі інші доводи та міркування сторін судом визнаються такими, що не спростовують вищевказаних висновків суду.

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищенаведене, позовні вимоги про стягнення з відповідача збитків у вигляді вартості нестачі вантажу не підлягають задоволенню, оскільки сплинув строк позовної давності, а відповідач у відзиві на позовну заяву та в окремій заяві просить суд застосувати до вимог позивача наслідки спливу строку позовної давності.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача, оскільки позов не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 129, 236, 237, 238, 240, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 26.04.2021.

Суддя Т. Ю. Трофименко