РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.04.2021Справа № 910/2998/21

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Ломаки В.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування"

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.Ес.Ай"

про стягнення 129 000,00 грн.,

Без виклику (повідомлення) представників сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Арсенал Страхування" (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.Ес.Ай" (далі - відповідач) про стягнення страхового відшкодування у розмірі 129 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту "ALL RISKS" № 175/20-Т/М від 14.04.2020 року та у зв`язку із настанням страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля "Volkswagen Jetta", реєстраційний номер НОМЕР_1 , а тому позивачем отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля "Nissan Leaf", реєстраційний номер НОМЕР_2 , водієм якого скоєно дорожньо-транспортну пригоду, станом на дату настання останньої була застрахована відповідачем на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії ЕР № 200177347, а тому позивач вказує, що обов`язок з відшкодування шкоди у розмірі 129 000,00 грн. покладається на відповідача. Крім того, у позовній заяві Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Арсенал Страхування" вказало, що попередній (орієнтовний) розрахунок витрат останнього на професійну правничу допомогу в даній справі становить 10 000,00 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 01.03.2021 року відкрито провадження у справі № 910/2998/21, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов та попереджено, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, спір буде вирішений за наявними матеріалами справи у відповідності до приписів частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

16.03.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшла запитувана судом інформація.

31.03.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшла заява позивача від 26.03.2021 року № 0/К про надання доказів на підтвердження розміру судових витрат, в якій Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Арсенал Страхування" просило стягнути з відповідача відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн. На підтвердження розміру понесених судових витрат Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Арсенал Страхування" надало суду копію договору № 110119 про надання правової допомоги від 11.01.2019 року, копію рахунку № 910/2998/21 від 11.03.2021 року на суму 5 000,00 грн., копію акту виконаних робіт № 910/2998/21 від 11.03.2021 року та копію платіжного доручення № 14028598 від 16.03.2021 року на суму 5 000,00 грн.

08.04.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшло клопотання Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.Ес.Ай" про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу від 05.04.2021 року № 51-2565, в якому останнє просило суд зменшити розмір вищезазначених витрат до 2 000,00 грн. Означене клопотання обґрунтоване тим, що до акту виконаних робіт № 910/2998/21 від 11.03.2021 року включені послуги, які не можуть бути віднесені до жодного з видів правової допомоги, які передбачені статтями 1, 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", а заявлені позивачем витрати на правничу допомогу не є співмірними із складністю справи та виконаними адвокатом роботами, ціною позову та не відповідають критерію розумності.

19.04.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшли заперечення позивача від 15.04.2021 року № 0/К щодо клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, в яких Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Арсенал Страхування" зазначило про те, що Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.Ес.Ай" в установленому законом порядку не довело неспівмірності заявлених позивачем до стягнення судових витрат, а викладені відповідачем заперечення щодо розміру таких витрат не відповідають фактичним обставинам справи.

Інших клопотань чи заяв, зокрема, по суті спору, від сторін до суду не надходило.

Разом із тим, слід зазначити наступне.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з частиною 4 статті 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала від 01.03.2021 року про відкриття провадження у справі № 910/2998/21 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в позовній заяві та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 04210, місто Київ, проспект Героїв Сталінграда, будинок 4, корпус 6А, що підтверджується поштовим повідомленням з трек-номером 221, відповідно до якого відповідач ухвалу суду отримав 11.03.2021 року.

Відповідно до пункту 3 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись з ухвалою про відкриття провадження у справі від 01.03.2021 року в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Згідно з частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України та ухвалою господарського суду міста Києва від 01.03.2021 року, не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Судом, враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року в справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25.01.2006 року в цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення (частина 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

14.04.2020 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Арсенал Страхування" (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту "ALL RISKS" № 175/20-Т/М (далі - Договір), предметом якого є майнові інтереси страхувальника (вигодонабувача), що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом "Volkswagen Jetta", реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Відповідно до пункту 16 Договору строк його дії встановлено з 15.04.2020 року по 14.04.2021 року.

18.07.2020 року близько 20:00 год. по вулиці Фалєєвській у місті Миколаєві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "Nissan Leaf", реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який на перехресті нерівнозначних доріг з вулицею Адміральською, рухаючись по другорядній дорозі, не врахував дорожньої обстановки, не виконав вимоги дорожнього знаку 2.2 "Проїзд без зупинки заборонено", внаслідок чого здійснив зіткнення із застрахованим позивачем автомобілем "Volkswagen Jetta", реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 15.09.2020 року в справі № 477/1511/20 (провадження № 3/477/1044/20) водія автомобіля "Nissan Leaf", реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 визнано винним у ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Відповідно до Полісу серії ЕР № 200177347 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, цивільна правова відповідальність водія автомобіля "Nissan Leaf", реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована у відповідача із встановленим розміром франшизи - 1 000,00 грн. та лімітом відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 130 000,00 грн.

Страховим актом позивача № 006.01986020-1 від 18.08.2020 року вирішено виплатити страхове відшкодування у розмірі 203 674,27 грн. (у тому числі 194 562,52 грн. - сума виплати, 9 111,75 грн. - сума взаємозаліку з оплатою страхувальником страхової премії).

Відповідно до платіжного доручення № 44050062 від 21.08.2020 року позивач перерахував страхувальнику грошові кошти у розмірі 194 562,52 грн. із призначенням платежу: "ІПН НОМЕР_3 , Страх. виплата ОСОБА_1 , Акт № 006.01986020-1 від 18.08.2020р. Без ПДВ".

Заявою від 04.09.2020 року № 0/К позивач звернувся до відповідача із претензією про виплату страхового відшкодування у розмірі 203 674,27 грн.

У відповідь на означену претензію відповідач направив позивачу повідомлення щодо виплати страхового відшкодування від 02.10.2020 року № 51-6039, в якому вказав, що Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.Ес.Ай" було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування внаслідок вищезазначеної ДТП у розмірі 129 000,00 грн.

Проте страхове відшкодування в сумі 129 000,00 грн. відповідачем позивачу в добровільному порядку відшкодовано не було, у зв`язку з чим, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Арсенал Страхування" звернулося до суду з даним позовом.

Оцінюючи наявні у матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Частинами 1 та 2 статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина фізичної особи ОСОБА_2 встановлена у судовому порядку, а його цивільно-правова відповідальність застрахована відповідачем.

Так, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Зокрема, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України "Про страхування").

Положеннями статті 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За змістом статті 980 Цивільного кодексу України, статті 4 Закону України "Про страхування" залежно від предмета договору страхування може бути особистим, майновим, а також страхуванням відповідальності.

У свою чергу, за вольовою ознакою згідно з положеннями статті 999 Цивільного кодексу України і статей 6, 7 Закону України "Про страхування" страхування може бути добровільним і обов`язковим, тому кожен вид страхування має свої особливості правового регулювання.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону).

Згідно зі статтею 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено статтею 1194 Цивільного кодексу України, у разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому, договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується із відповідним обов`язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас, така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

До таких випадків, зокрема, відноситься виплата страховиком за договором добровільного страхування страхового відшкодування страхувальнику (потерпілому), внаслідок чого до такого страховика переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток, зокрема, й до страхувальника за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Велика Палата Верховного Суду в постанові в справі № 910/2603/17 від 04.07.2018 року висловила правову позицію, згідно з якою перехід права вимоги потерпілого (страхувальника) у деліктному зобов`язанні до страховика в порядку статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" є суброгацією.

При цьому, помилковим є ототожнення права вимоги, визначеного статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України, із правом вимоги (регресу), визначеного статтею 1191 Цивільного кодексу України, оскільки наведені норми регулюють різні за змістом правовідносини - суброгацію у страхових відносинах та регрес.

Так, на відміну від суброгації у страхових відносинах, де, як вже зазначено вище, право вимоги переходить від потерпілого (страхувальника) до страховика, а деліктне зобов`язання продовжує існувати, при регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи.

Це виходить із змісту статей 559 та 1191 Цивільного кодексу України, згідно яких зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Зважаючи на зміст наведених норм Цивільного кодексу України, право зворотної вимоги (регресу) не переходить від однієї особи до іншої, як у випадку заміни сторони (кредитора) у вже існуючому зобов`язанні (при суброгації у страхових відносинах). При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим в даному випадку регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою.

В цілому, як за змістом статті 1191 так і за змістом статті 993 Цивільного кодексу України і статті 27 Закону України "Про страхування", йдеться про виконання обов`язку боржника перед потерпілим третьою особою. Водночас ці норми встановлюють різний порядок виникнення прав вимоги до винної особи у деліктному зобов`язанні.

При цьому, при суброгації у страхових відносинах деліктне зобов`язання продовжує існувати та відбувається лише заміна кредитора - право вимоги переходить від потерпілої особи до страховика.

При регресі - право вимоги (регресу) виникає у третьої особи після виконання такою особою обов`язку боржника та, відповідно, припинення основного (деліктного) зобов`язання та виникнення нового (регресного) зобов`язання.

У спірних (страхових) відносинах застосуванню підлягають норми статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України, які визначають спеціальний порядок переходу прав вимоги до винної особи від страхувальника (потерпілого) до страховика, що відшкодував шкоду потерпілому - суброгацію.

Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові у справі № 905/2970/16 від 10.07.2018 року.

У постанові Верховного Суду у справі № 910/171/17 від 02.10.2018 року відображено правову позицію, згідно з якою на підставі вищевказаних правових норм до страховика потерпілого переходить право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування.

Отже, страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 Цивільного кодексу України та 27 Закону України "Про страхування", шляхом звернення з позовом до страховика, в якого заподіювач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

При цьому, у постанові в справі № 910/32720/15 від 02.04.2018 року Верховний Суд зазначив, що вказівка "у межах витрат", означає, що загальна сума вимоги, яка заявлена страховиком, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, не може перевищувати суму, яка ним реально сплачена.

Вказівка про те, що до такого страховика переходить право вимоги саме яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки, а не право вимоги саме в розмірі виплаченого страхового відшкодування, служить засобом убезпечення особи, до якої пред`являється вимога, від включення страховиком та страхувальником за договором добровільного майнового страхування до такої вимоги зайвих, необґрунтованих та завищених витрат.

Згідно з частиною 1 статті 14 та статті 204 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо договір не визнано недійсним в судовому порядку, він має такі ж правові наслідки, як і будь-який дійсний договір, зокрема, є обов`язковим для виконання його сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

В свою чергу, частина 2.1. статті 2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" прямо визначає пріоритет даного Закону перед положеннями інших актів цивільного законодавства України.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Таким чином, для визначення складових витрат, які підлягають відшкодуванню саме страховиком цивільно-правової відповідальності, в даному випадку підлягають застосуванню саме спеціальні норми пункту 22.1 статті 22 та статті 30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Тобто, наведеними положеннями встановлено, що розмір відповідальності страховика за полісом обмежується розміром відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу в межах встановлених відповідним полісом ліміту відповідальності та франшизи.

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" встановлено, що проведення оцінки майна є обов`язковим для визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Норма частини 1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", яка передбачає відшкодування страховиком саме оціненої шкоди, не встановлює імперативного обов`язку щодо проведення такої оцінки саме суб`єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", а отже, така оцінка може бути здійснена на підставі рахунку СТО чи акту виконаних робіт.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові у справі № 910/22886/16 від 01.02.2018 року.

Суд вважає, що проведення оцінки завданої шкоди суб`єктом оціночної діяльності є необхідним у випадку наявності підстав для вирахування коефіцієнта фізичного зносу у випадках і порядку, передбаченому Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003 року).

Відповідно до пункту 7.38 вказаної Методики значення коефіцієнта фізичного зносу (Ез) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД та 7 років - для інших легкових КТЗ.

Згідно з пунктом 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 року № 142/5/2092, строк експлуатації - період часу від дати виготовлення КТЗ до дати його оцінки.

Зі свідоцтва про реєстрацію пошкодженого автомобіля "Volkswagen Jetta", реєстраційний номер НОМЕР_1 , вбачається, що рік випуску автомобіля - 2016, а отже на момент ДТП строк його експлуатації не перевищував строку, встановленого у пункті 7.38 Методики.

Відповідно до наявної у матеріалах справи копії Висновку № 68/07-20 про оцінку вартості (розміру) збитків, завданих пошкодженням транспортного засобу, складеного 28.07.2020 року суб`єктом оціночної діяльності - фізичною особою-підприємцем Болдарєвим Сергієм Миколайовичем (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 990/18 від 19.12.2018 року, дійсний до 19.12.2021 року), а також ремонтної калькуляції № 68/07-20 від 28.07.2020 року, вартість робіт по відновленню автомобіля "Volkswagen Jetta", реєстраційний номер НОМЕР_1 , склала 382 436,03 грн.

Разом із тим, як було зазначено вище, згідно зі здійсненим позивачем розрахунком страхового відшкодування і страховим актом № 006.01986020-1 від 18.08.2020 року, вартість страхового відшкодування, що підлягає сплаті Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Арсенал Страхування" на користь страхувальника, була визначена позивачем у розмірі 203 674,27 грн., що становить різницю між ринковою вартістю автомобіля "Volkswagen Jetta", реєстраційний номер НОМЕР_1 , в сумі 385 924,27 грн. та сумою знецінення (0,00 грн.), вартістю придатних залишків транспортного засобу (162 000,00 грн.) та франшизою (20 250,00 грн.).

При цьому, слід враховувати, що Верховний Суд у постанові від 20.03.2018 року в справі № 911/482/17 відзначив, що у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, суди повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

У постанові від 03.07.2019 року в справі № 910/12722/18 Верховний Суд вказав, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.07.2018 року в справі № 922/4013/17.

Крім того, страховим актом позивача № 006.01986020-1 від 18.08.2020 року вирішено виплатити страхове відшкодування у розмірі 203 674,27 грн. (у тому числі 194 562,52 грн. - сума виплати, 9 111,75 грн. - сума взаємозаліку з оплатою страхувальником страхової премії).

Відповідно до платіжного доручення № 44050062 від 21.08.2020 року позивач перерахував страхувальнику грошові кошти у розмірі 194 562,52 грн. із призначенням платежу: "ІПН НОМЕР_3 , Страх. виплата ОСОБА_1 , Акт № 006.01986020-1 від 18.08.2020р. Без ПДВ".

Як було зазначено вище, на підставі страхового акту № 006.01986020-1 від 18.08.2020 року позивач відповідно до платіжного доручення № 44050062 від 21.08.2020 року перерахував страхувальнику грошові кошти у розмірі 194 562,52 грн. із призначенням платежу: "ІПН НОМЕР_3 , Страх. виплата ОСОБА_1 , Акт № 006.01986020-1 від 18.08.2020р. Без ПДВ".

З урахуванням наведеного, слід дійти висновку, що до позивача, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування, в межах фактичних затрат перейшло право вимоги, яке страхувальник (потерпілий) мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до статті 12.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

У даному випадку, положеннями полісу серії ЕР № 200177347 було передбачено франшизу в розмірі 1 000,00 грн.

За таких обставин, враховуючи розмір права зворотної вимоги, яке перейшло до позивача, а також визначені полісом серії ЕР № 200177347 розміри лімітів відповідальності (130 000,00 грн.) та франшизи (1 000,00 грн.), відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу 129 000,00 грн. Слід зазначити, що вказана сума спірного страхового відшкодування відповідачем під час розгляду справи не оспорювалася.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими, доведеними належним чином та такими, що підлягають задоволенню з підстав, зазначених вище.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Також позивач просив суд покласти на відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн.

Згідно з частинами 1, 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

До позовної заяви Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Арсенал Страхування" було долучено заяву про попередній (орієнтовний) розрахунок витрат, відповідно до якої позивач очікує понести судові витрати на оплату судового збору в розмірі 2 270,00 грн., на проведення експертизи у розмірі 10 000,00 грн. та на оплату правничої допомоги у розмірі 10 000,00 грн.

Відповідно до частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

31.03.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшла заява позивача від 26.03.2021 року № 0/К про надання доказів на підтвердження розміру судових витрат, в якій Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Арсенал Страхування" просило стягнути з відповідача відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн. На підтвердження розміру понесених судових витрат Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Арсенал Страхування" надало суду копію договору № 110119 про надання правової допомоги від 11.01.2019 року, копію рахунку № 910/2998/21 від 11.03.2021 року на суму 5 000,00 грн., копію акту виконаних робіт № 910/2998/21 від 11.03.2021 року та копію платіжного доручення № 14028598 від 16.03.2021 року на суму 5 000,00 грн.

Так, представництво інтересів позивача у даній справі здійснював адвокат Данилов Анатолій Григорович на підставі договору № 110119 про надання правової допомоги від 11.01.2019 року (далі - Договір) та ордеру серії ЗП №70258 від 11.01.2019 року.

Зі змісту складеного Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Арсенал Страхування" та адвокатом Даниловим Анатолієм Григоровичем акту виконаних робіт від 11.03.2021 року до Договору № 110119 вбачається, що сторонами вказаного правочину було погоджено тариф за надані послуги - 1 000,00 грн. за 1 годину.

Відповідно до зазначеного акту адвокатом Даниловим Анатолієм Григоровичем було надано Приватному акціонерному товариству "Страхова компанія "Арсенал Страхування" наступні послуги:

- визначення підсудності розгляду позовної заяви, вивчення та правовий аналіз матеріалів справи, аналіз правового конфлікту, надання правової інформації тривалістю 1 година вартістю 1 000,00 грн.;

- аналіз діючого законодавства з питань відшкодування шкоди в порядку суброгації, заподіяної в результаті ДТП, вивчення законодавства, що підлягає застосуванню, підбір та аналіз судової практики Верховного Суду стосовно розгляду спорів подібного характеру, зустріч з довірителем та визначення стратегії захисту його інтересів під час розгляду справи в суді тривалістю 2 години вартістю 2 000,00 грн.;

- підготовка вказаної заяви та формування пакету документів за позовом ПАТ "Страхова компанія "Арсенал Страхування" до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.Ес.Ай" про відшкодування майнової шкоди в порядку суброгації на суму 129 000,00 грн. в справі № 910/2998/21 тривалістю 2 години вартістю 2 000,00 грн.

Також, на підтвердження оплати наданої правничої допомоги Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Арсенал Страхування" було надано виставлений адвокатом Даниловим А.Г. рахунок № 910/2998/21 від 11.03.2021 року на суму 5 000,00 грн. та платіжне доручення № 14028598 від 16.03.2021 року на суму 5 000,00 грн.

Частиною 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з умовами частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

08.04.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшло клопотання Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.Ес.Ай" про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу від 05.04.2021 року № 51-2565, в якому останнє просило суд зменшити розмір вищезазначених витрат до 2 000,00 грн. Означене клопотання обґрунтоване тим, що до акту виконаних робіт № 910/2998/21 від 11.03.2021 року включені послуги, які не можуть бути віднесені до жодного з видів правової допомоги, які передбачені статтями 1, 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", а заявлені позивачем витрати на правничу допомогу не є співмірними із складністю справи та виконаними адвокатом роботами, ціною позову та не відповідають критерію розумності.

Суд погоджується з твердженнями відповідача про неспівмірність заявлених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, адвокат Данилов А.Г. перебуває у договірних відносинах з позивачем, предметом яких є надання професійної правничої допомоги, з січня 2019 року (тобто, станом на дату подання даного позову - понад 2 роки). При цьому, відповідно до свідоцтва № 462 від 02.02.2004 року станом на дату подання даної позовної заяви адвокат Данилов А.Г. мав сімнадцятирічний досвід роботи у сфері надання юридичних послуг.

Враховуючи значний досвід роботи адвоката Данилова А.Г. у сфері юридичних послуг, у суду виникли обґрунтовані сумніви з приводу витрати ним однієї години часу для визначення підсудності розгляду позовної заяви, вивчення та правового аналізу матеріалів справи, аналізу правового конфлікту, надання правової інформації, та ще двох годин на аналіз діючого законодавства, підбір та аналіз судової практики Верховного Суду стосовно розгляду спорів подібного характеру, зустріч з довірителем та визначення стратегії захисту його інтересів під час розгляду справи в суді.

Тобто, адвокатом із сімнадцятирічним досвідом роботи у сфері права та дворічним досвідом роботи у сфері надання юридичних послуг у сфері страхування було витрачено 3 години для підготовки до написання позовної заяви (мотивування позовних вимог у якій викладено на одному аркуші та не містить жодних посилань на норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, чи правові позиції Верховного Суду) та ще дві години на написання такої позовної заяви, що викликає обґрунтовані сумніви у необхідності такої витрати часу.

Тому, суд, ознайомившись із наявними в Єдиному державному реєстрі судових рішень рішеннями суду, виявив, що адвокат Данилов А.Г. здійснював представництво інтересів Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" у справах, зокрема, № 910/1627/21, № 910/21068/20, № 910/21070/20, № 910/21075/20, № 910/17816/20, № 910/20518/20, № 910/1394/21, № 910/1623/21, № 922/253/21 та інших.

Як вбачається зі змісту рішень судів у вказаних справах, предметом спору також було стягнення страхового відшкодування за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування".

На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу в межах означених справ останнім були надані суду копії документів, що є аналогічними до тих, які були надані суду в рамках даної справи. Разом із тим, судом встановлено, що вартість та обсяг наданих адвокатом Даниловим А.Г. послуг в ідентичних справах варіюється залежно від ціни позову в кожній справі, при тому, що вказані справи є аналогічними за своїм предметом та обставинами, а відтак ціна позову жодним чином не впливає на складність цих справ.

Тобто, Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Арсенал Страхування", представництво якого здійснював адвокат Данилов А.Г., зокрема, у 2021 році до суду було подано однотипні позови, предметом яких було стягнення страхового відшкодування із страхових компаній, у тому числі з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.Ес.Ай".

Відтак, у суду наявні обґрунтовані підстави вважати, що представником позивача вже вивчалась практика у подібних спірних правовідносинах, формувалась правова позиція та визначався обсяг необхідних додаткових матеріалів (доказів), тому відсутні підстави вважати, що при підготовці позовної заяви у даній справі (після подання тотожних позовів, наприклад, у справі № 910/17816/20 та у справі № 910/1623/21) адвокат виконував вказані роботи, які потребують затрат часу - 5 годин.

Крім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У свою чергу, затрати часу (5 годин) на виконання вчергове робіт з вивчення практики та формування правової позиції в спорі, зважаючи на виконання таких робіт перед поданням інших тотожних позовів та включення аналогічних витрат на правничу правову допомогу в межах таких справ, на думку суду, не можуть вважатись такими, що є необхідними та неминучими в межах даної справи, а відтак заявлений позивачем до відшкодування розмір судових витрат на правову допомогу не відповідає критеріям розумності, співмірності та пропорційності до предмету спору у даній справі, яка, зокрема, розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання, тобто, є незначної складності.

Слід також зазначити про необґрунтоване зазначення у складеному позивачем та адвокатом Даниловим А.Г. акті виконаних робіт № 910/2998/21 від 11.03.2021 року різної вартості однієї години роботи адвоката при наданні послуг, а також невірне зазначення остаточної вартості таких робіт у підсумку (по останнім двом пунктам акту зазначено про надання правової допомоги вартістю 2 000,00 грн. за одну годину, тривалість - 2 години, тоді як вартість таких послуг - 2 000,00 грн.).

Таким чином, здійснюючи розподіл понесених позивачем судових витрат на оплату професійної правничої допомоги, суд вважає обґрунтованим розмір витрат у сумі 2 000,00 грн. за 2 години витраченого часу, тобто без урахування часу на: 1) визначення підсудності розгляду позовної заяви, вивчення та правовий аналіз матеріалів справи, аналіз правового конфлікту, надання правової інформації - вартістю 1 000,00 грн.; 2) аналізу діючого законодавства з питань відшкодування шкоди в порядку суброгації, заподіяної в результаті ДТП, вивчення законодавства, що підлягає застосуванню, підбору та аналізу судової практики Верховного Суду стосовно розгляду спорів подібного характеру, зустріч з довірителем та визначення стратегії захисту його інтересів під час розгляду справи в суді - вартістю 2 000,00 грн.

Приймаючи до уваги наявність клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката та зважаючи на доведеність неспівмірності таких витрат, суд, керуючись частиною 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, вважає за необхідне зменшити розмір витрат на оплату правничої допомоги адвоката, який підлягає покладенню на Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.Ес.Ай", та стягнути з відповідача суму відшкодування витрат на оплату правничої допомоги у розмірі 2 000,00 грн. (2 години на підготовку вказаної заяви та формування пакету документів за позовом ПрАТ "СК "Арсенал Страхування" до ТзДВ "СК "Ю.Ес.Ай" про відшкодування майнової шкоди в порядку суброгації на суму 129 000,00 грн., справа № 910/1627/21).

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76-80, 86, 126, 129, 232, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.Ес.Ай" про стягнення 129 000,00 грн. задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.Ес.Ай" (04210, місто Київ, проспект Героїв Сталінграда, будинок 4, корпус 6А; ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" (03056, місто Київ, вулиця Борщагівська, будинок 154; ) 129 000 (сто двадцять дев`ять тисяч) грн. 00 коп. страхового відшкодування, 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору, а також 2 000 (дві тисячі) грн. 00 коп. витрат на оплату професійної правничої допомоги.

3. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

4. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Згідно з частиною 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Відповідно до підпункту 17.5. пункту 17 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено та підписано 28.04.2021 року.

Суддя В.С. Ломака