РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.01.2021Справа № 910/13094/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Ковтуна С.А., дослідивши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ЖЕФКО Україна»

до товариства з обмеженою відповідальністю «АВ-ЛАЙН»

про стягнення 864895,46 грн,

Представники:

від позивача Кривов`яз А.П., Горбанська М.О.

від відповідача не прибув

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулося з позовом товариство з обмеженою відповідальністю «ЖЕФКО Україна» до товариства з обмеженою відповідальністю «АВ-ЛАЙН» про стягнення 864895,46 грн.

Суд своєю ухвалою від 04.09.2020 відкрив провадження у справі, постановив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Позовні вимоги мотивовані тим, що правовідносини за договором про надання транспортно-експедиційних послуг № AVL-FVL-29-12-2017 (далі - Договір), в рамках якого позивач сплатив відповідачу 2993073,00 грн, є припиненим, і, оскільки відповідачем послуг на суму 864895,46 грн на надано, ці кошти підлягають поверненню позивачу.

Відповідач у поданому суду відзиві позов визнав частково у розмірі 38934,14 грн. Відповідач вважає, що позивач, при визначені вартості послуг, наданих відповідачем, не врахував умови додаткових угод № 9, № 9,1 та № 9.2, якими були інші ціни на послуги відповідача.

Позивач у відповіді на відзив зазначив, що не підписував додаткові угоди № 9, 9.1. 9.2, в тих редакціях, на які посилається відповідач (в наданих відповідачем примірниках додаткових угод № 9, 9.1, 9.2 в односторонньому порядку завищено ціни на послуги за Договором). На думку позивача, відповідач визнав борг у розмірі 864895,46 грн, підписавши акт звірки взаємних розрахунків за період 01.04.2020-08.07.2020.

Також позивач вважає, що відповідач не надав доказів того, що він потрапив під дію форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Суд своєю ухвалою від 16.10.2020 постановив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Відповідач у запереченнях на відповідь на відзив зазначив, що у нього відсутній комплект підписаних додаткових угод № 9, 9.1 та 9.2.

У судому засіданні 10.12.2020 суд оглянув оригінали додаткових угод № 9, 9.1 та 9.2.

Позивач подав клопотання про долучення до матеріалів справи належним чином засвідчених копій первинних документів до Договору.

Заявник клопотання зазначив, що при розгляді справи виникло питання наявності первинних документів, що підтверджують господарські операції між позивачем та відповідачем за вказаним Договором та додатковою угодою № 10 до Договору.

Вирішуючи клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових пояснень суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 80 ГПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).

Водночас, за приписами ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

В рішенні у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» від 27.09.2001 року ЄСПЛ вказав, шо ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та звернутися до вищої інстанції про його перегляд. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль правосуддя.

Право на справедливий судовий розгляд також включає базове право на подання доказів, що відображається у практиці і рішеннях ЄСПЛ.

Зокрема відхиляючи скаргу відповідно до ст. 6 параграфу 1 Конвенції ЄСПЛ вказав, що заявнику була надана можливість приймати участь у змагальних процесах, йому була надана можливість на різних стадіях проваджень надавати аргументи і докази (Garcia Ruiz v. Sраіп (Гарсіа Руїз проти Іспанії) [ВП], параг. 29).

Сторонам повинна бути надана можливість подати будь-які докази, необхідні для успіху скарги («Clinique des Асасіаs аnd Оthers v. Fгапсе» (Клінік дез Акація та інші проти Франції), парагр. 37).

Завданням Суду відповідно до Конвенції є визначення справедливості провадження загалом, враховуючи порядок прийняття доказів («ЕІsholz v. Gегmапу» (Ельсгольц проти Німеччини), параг. 66).

Процесуальні правила щодо збирання доказів та їх подання до суду не повинні призводити до того, що сторона не матиме змоги практично та ефективно реалізувати права, які гарантує ст. 6 Конвенції («Ходорковський та Лебедєв проти Росії» (Khodorkovskiy and Lebedev v. Russia), п. 731, та «Матиціна проти Росії» (Маtytsina v. Russia) п. 187).

Європейський суд у параграфі 38 у рішенні від 01.07.2003 року у справі «Суомінен (Suominen) проти Фінляндії» зазначив: Суд вважає, що заявниця була позбавлена можливості здійснити своє право на справедливий судовий розгляд у зв`язку з відмовою національного суду прийняти представлені нею докази. Це вбачається з того, що апеляційний суд відхилив прохання заявниці про розгляд її доказів на тій підставі, що їх необхідно було представити районному суду і що заявниця не довела, що їй не було дозволено або що вона не мала можливості це зробити. Таким чином, мало місце порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року.

Європейський суд у рішеннях від 26 липня 2007 року у справі «Walchli v. Fгапсе», від 8 грудня 2016 року «ТОВ «Фріда» проти України» наголосив, що при застосуванні процедурних правил національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури.

З огляду на викладене, суд долучив до матеріалів справи належним чином засвідченні копії первинних документів, про що на місці 17.12.2020 постановив протокольну ухвалу.

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позовних вимог, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

07.09.2017 товариство з обмеженою відповідальністю «ЖЕФКО Україна» (замовник) та товариство з обмеженою відповідальністю «АВ-ЛАЙН» (експедитор) уклали договір № А-ОVS-07-09-2017 на перевезення вантажів автомобільним транспортом, предметом якого є визначення порядку взаємовідносин, що виникають між його сторонами при організації, здійсненні та розрахунках за транспортно-експедиторські послуги (далі - ТЕП), які надаються експедитором замовникові, і пов`язані з перевезенням вантажів у внутрішньому та міжнародному автомобільному сполученнях.

29.12.2017 товариство з обмеженою відповідальністю «ЖЕФКО Україна» (замовник) та товариство з обмеженою відповідальністю «АВ-ЛАЙН» (експедитор) уклали договір про надання транспортно-експедиційних послуг № АVL-FVL-29-12-2017 від 29/12/2017 (далі - Договір про надання послуг), відповідно до умов якого експедитор зобов`язався надавати та/або організовувати надання замовнику послуг, пов`язаних з перевезенням експортно-імпортних вантажів (автомобілів) замовника, а також надавати та/або організовувати надання додаткових послуг, необхідних для доставки та оформлення вантажів (далі - транспортно-експедиторське обслуговування, ТЕО).

Відповідно до п. 3.1 Договору про надання послуг підтвердженням виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором є акти приймання-передачі послуг, підписані уповноваженими представниками сторін.

Вартість послуг експедитора і порядок розрахунків погоджується сторонами у додатках до цього договору, які є його невід`ємними частинами. Розмір додаткових витрат, інших платежів, які експедитору необхідно здійснити для виконання своїх обов`язків за договором в інтересах замовника погоджуються сторонами у додатках до договору або шляхом обміну оригінальними листами, факсимільними повідомленнями (п. 3.4 Договору про надання послуг).

22.04.2020 експедитор та замовник уклади додаткову угоду № 10 до Договору про надання послуг про таке:

1. Порядок оплати послуг, що надаються замовнику експедитором в МТП «Чорноморськ» в зв`язку з розширенням сектору послуг для клієнтів та зміною вимог МТП «Чорноморськ» про перехід на умови оплати - 100% передплату на період карантину, пов`язаного з пандемією коронавірусу, сторони погодили таким чином:

23 квітня 2020 року замовник сплачує експедитору передплату в розмірі 2993073,00 грн., експедитор, в свою чергу, 23 квітня 2020 року перераховує цю суму на розрахунковий рахнок ПТП «Чорноморськ»

2. Експедитор реєструє податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних у терміни згідно з Податковим законодавством України.

3. У випадку ненадання погодженого комплексу послуг замовнику в МТП «Чорноморськ» до 21 травня 2020 року, експедитор повертає суму передплати на розрахунковий рахунок замовника у повному обсязі до 22 травня 2020 року.

5. Додаткова угода вступає в силу 22.04.2020 та діє до 30.06.2020.

23 квітня 2020 року позивач перерахував на рахунок відповідача передоплату у розмірі 2992073,00 грн (платіжне доручення № 9710 від 23.04.2020).

Отримання коштів у розмірі 2992073,00 грн та підписання додаткової угоди № 10 визнається сторонами.

Вирішуючи питання про розмір суми, що підлягає поверненню, суд виходить з такого.

За п. 7 ст. 176 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Пункт 1 частини 1 статті 208 Цивільного кодексу України містить правило, згідно з яким правочини між юридичними особами належить вчиняти письмовій формі. Вимоги до письмової форми наведені у ст. 207 Цивільного кодексу України. Відповідно до вказаної норми правочин у письмовій формі вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Обов`язковим реквізитом договору, який засвідчує факт вчинення правочину у письмові формі, є підписи уповноважених на це представників сторін.

Отже, виходячи з визначених ст. 77 ГПК України правил щодо допустимості доказів, оскільки умови, на яких досягнуті домовленості щодо відносин сторін, повинні носити матеріальну фіксацію шляхом викладення у одному або декількох документах, які, в силу ст. 73 та ст. 91 ГПК України, є доказами у справі, виключно останні можуть бути покладені в основу рішення щодо змісту правочину.

Позивач надав суду оригінали підписаних товариством з обмеженою відповідальністю «АВ-ЛАЙН» та товариством з обмеженою відповідальністю «ЖЕФКО Україна» додаткових угод № 9, 9.1 та 9.2 з такими умовами:

- Додаткова угода № 9 - вартість послуги транспортно-експедиційного обслуговування (ТЕО) автомобілі легкові 625,00 грн. без ПДВ за 1 автомобіль, автомобілі вантажні до 5 тонн - 887 грн без ПДВ за 1 автомобіль; послуга з митного оформлення та ТЕО транзитних вантажів 135,00 грн. без ПДВ за 1 автомобіль.

- Додаткова угода № 9.1 - вартість послуги транспортно-експедиційного обслуговування (ТЕО) автомобілі легкові 625,00 грн. без ПДВ за 1 автомобіль, автомобілі вантажні до 5 тонн - 887 грн без ПДВ за 1 автомобіль; послуга з митного оформлення та ТЕО транзитних вантажів 135,00 грн. без ПДВ за 1 автомобіль.

- Додаткова угода 9.2 - вартість послуги транспортно-експедиційного обслуговування (ТЕО) в режимі ПД - 100 грн без ПДВ за 1 автомобіль; послуга з транспортно-експедиційного обслуговування (ТЕО) в режимі транзит 625 грн за 1 автомобіль. Оформлення транзитної декларації 110 Євро/декларація.

Оскільки ці додаткові угоди містять підписи представників сторін, тому в розумінні ст. 202 ЦК України, вони є правочинами, які є підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків.

Надані відповідачем додаткові угоди з такими ж реквізитами не містять підпису позивача, що свідчить про відсутність згоди останнього щодо визначених у них умов та про правову неспроможність кваліфікувати їх як двосторонній договір.

Тому при визначенні вартості наданих відповідачем послуг підлягають застосуванню ціни, що наведені у додаткових угодах № 9, № 9.1 та № 9.2, які підписані сторонами.

Оскільки обсяг наданих послуг не є спірною обставиною, суд погоджується з доводами позивача про те, що вартість наданих послуг становить 2127177,54 грн.

Як зазначено вище, у випадку не надання погодженого комплексу послуг відповідач повинен до 22 травня 2020 року включно повернути позивачеві кошти.

Станом на день розгляду справи в суді відповідач не повернув позивачеві 864895,46 грн.

Згідно з нормами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Факт наявності боргу у відповідача перед позивачем на суму 864895,46 грн належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем не спростований.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приймаючи рішення, суд зобов`язаний керуватись наданими сторонами доказами.

Позивач належним чином довів порушення його прав зі сторони відповідача.

Обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, належним чином доведені і відповідачем не спростовані, а тому позовні вимоги позивача до останнього підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 248 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити повністю позов товариства з обмеженою відповідальністю «ЖЕФКО Україна» до товариства з обмеженою відповідальністю «АВ-ЛАЙН».

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «АВ-ЛАЙН» (вул. Гната Хоткевича, буд. 2, літера А, офіс 17, м. Київ, 02094, код 41166316) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ЖЕФКО Україна» (вул. Жилянська, 110, 7-й поверх, м. Київ, 01032, код 35894081) 864895,46 грн боргу, 12973,44 грн судового збору.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана в порядку, передбаченому підпунктом 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України».

Повний текст рішення складено 29.04.2021.

Суддя С. А. Ковтун