ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.04.2021 м. Івано-ФранківськСправа № 909/51/21

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Шіляк М. А., секретар судового засідання Феденько Н. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськгаз збут"

до відповідача: Управління культури, національностей та релігій Калуської міської ради Івано-Франківської області

про визнання недійсною Додаткову угоду № 9 з протоколом розбіжностей № 1 (9) від 31.12.2020 до Договору № 41FB767-380-20 від 27.02.2020 на постачання природного газу для непобутових потреб,

за участю:

від позивача: Демидюк Т. А.,

від відповідача: Кайдан Д.-С. Т., Березівська Н. М.,

ВСТАНОВИВ:

до Господарського суду Івано-Франківської області подано позов Товариством з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськгаз збут" до Управління культури, національностей та релігій Калуської міської ради Івано-Франківської області про визнання недійсною Додаткової угоди № 9 з протоколом розбіжностей № 1 (9) від 31.12.2020 до Договору № 41FB767-380-20 від 27.02.2020 на постачання природного газу для непобутових потреб.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 21.01.2021 суд постановив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначити на 11.02.2021.

Ухвалами Господарського суду Івано-Франківської області від 11.02.2021 та 09.03.2021 суд постановив підготовчі засідання відкласти на 09.03.2021 та 06.04.2021 відповідно.

Протокольною ухвалою суду від 06.04.2021 закрито підготовче провадження, призначено розгляд справи по суті та оголошено перерву в судовому засіданні до 08.04.2021, про що представники сторін повідомлені під розписку.

В судовому засіданні 08.04.2021 судом оголошено перерву до 21.04.2021, про що представники сторін повідомлені під розписку.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги викладені у позовній заяві та у відповіді на відзив підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що підписання відповідачем Додаткової угоди № 9 із застереженням, а саме з Протоколом розбіжностей № 1 (9) від 31.12.2020 до Договору № 41FB767-380-20 від 27.02.2020 на постачання природного газу для непобутових потреб не свідчить про спрямованість на реальне настання правових наслідків, що обумовлені Договором, оскільки дія Договору не продовжена до 31.01.2021. Отже, укладення договору який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням ч. 5 ст. 203 ГК України, що за правилами ст. 215 ЦК України є підставою для визнання його недійсним. Позивач вважає, що право на захист є самостійним суб`єктивними правом, тобто юридично закріпленою можливістю використовувати передбачені законом заходи правоохоронного характеру з метою відновлення порушеного права шляхом застосування відповідних способів та засобів захисту.

В судовому засіданні представники відповідача щодо позову заперечили з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та у запереченнях на відповідь позивача на відзив, просили суд у позові відмовити. В обґрунтування заперечень зазначено, що відповідачем діючи у відповідності до правових норм вказаних в статті 181 ГК України, було складено Протокол розбіжностей до спірної Додаткової угоди, в тексті угоди зроблено відповідне застереження, підписано та в подальшому, надіслано ці документи на адресу позивача. Позивач, будучи стороною який отримав Протокол розбіжностей зобов`язаний був у 20- денний термін вжити заходів для врегулювання розбіжностей з відповідачем або звернутись у 20-денний строк до суду із відповідними позовним вимогами, що стосуються врегулювання Протоколу розбіжностей. Натомість, позивач 18.01.2021 звернувся до суду з позовною заявою про визнання даної Додаткової угоди недійсною. Відповідачем також зазначено, що не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Таким чином, позивачем у даній справі обрано неправильний спосіб захисту власних прав та інтересів.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, оцінивши докази у відповідності до ст. 86 ГПК України, суд встановив таке.

27.02.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськгаз збут" (далі - Постачальник) та Управлінням культури, національностей та релігій Калуської міської ради Івано-Франківської області (далі - Споживач) укладено Договір № 41FВ767-380-20 на постачання природного газу для непобутових потреб (далі - Договір) за результатами процедури відкритих торгів на виконання вимог Закону України "Про публічні закупівлі".

Відповідно до пункту 1.1. Договору Постачальник зобов`язався поставити Споживачу природний газ (за кодом ДК 021:2015-09120000-6-Газове паливо) (далі - Газ) у необхідних для споживача об`ємах (обсягах), а Споживач зобов`язався своєчасно оплачувати Постачальнику вартість газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим Договором.

Пунктом 11.1. Договору передбачено, що цей Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками (за наявності) сторін і діє до 31.12.2020 включно, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Згідно з пунктом 11.7. Договору, дія Договору може бути продовжена на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року, в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної у Договорі, якщо видатки на цю мету затверджено в установленому порядку. Даний пункт Договору відповідає частині 5 статті 36 Закону України "Про публічні закупівлі" (в редакції, що діяла на момент укладення Договору).

29.12.2020 позивач одержав лист відповідача від 24.12.2020 вих. № 01-24/277 щодо укладання 20% угоди та надання обґрунтованості підняття ціни на газ, що підтверджується штампом з вхідним реєстраційним номером СЛ-1885-767-1220.

На вищезазначений лист позивачем надано письмову відповідь від 30.12.2020 вих. № 767-Лв-3728-1220 та направлено два оригінальні, підписані та скріплені печаткою примірники Додаткових угод № 8 та № 9 без дат до Договору № 41РВ767-380-20 від 27.02.2020 на постачання природного газу для непобутових потреб на продовження дії Договору на строк достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року, в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної у Договорі.

31.12.2020 від відповідача надійшов лист вих. № 01-24/286, що підтверджується штампом з вхідним реєстраційним номером СЛ-1912-767-1220, яким відповідач повернув Додаткову угоду № 9 без дати до Договору № 41РВ767-380-2 від 27.02.2020 на постачання природного газу для непобутових потреб з протоколом розбіжностей до Додаткової угоди № 1 (9) від 31.12.2020 до Договору № 41РВ767-380-20 від 27.02.2020 на постачання природного газу для непобутових потреб. В тексті угоди зроблено відповідне застереження.

Позивач вважає, оскільки відповідачем не повернуто примірник Додаткової угоди № 8 без дати до Договору № 41РВ767-380-20 від 27.02.2020 на постачання природного газу для непобутових потреб, то вона є не укладеною, отже Договір в частині надання послуг з постачання природного газу для непобутових потреб припинив дію 31.12.2020. Підписання відповідачем Додаткової угоди № 9 із застереженням, а саме з Протоколом розбіжностей № 1 (9) від 31.12.2020 до Договору № 41FB767-380-20 від 27.02.2020 на постачання природного газу для непобутових потреб не свідчить про спрямованість на реальне настання правових наслідків, що обумовлені Договором, оскільки дія Договору не продовжена до 31.01.2021. Отже, укладення договору який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням ч. 5 ст. 203 ГК України, що за правилами ст. 215 ЦК України є підставою для визнання його недійсним.

Суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими з огляду на таке.

Частинами 1-3 статті 181 ГК України визначено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

Відповідно до ч. 4 ст. 181 ГК України, за наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

30.12.2020 позивач надіслав на адресу відповідача два примірники Додаткової угоди № 9 до Договору № 41FB767-380-20 від 27.02.2020 на постачання природного газу для непобутових потреб.

Відповідачем, у відповідності до правових норм вказаних в ст. 181 ГК України, 31.12.2020 було складено Протокол розбіжностей до даної Додаткової угоди, в тексті угоди зроблено відповідне застереження, підписано та в подальшому, надіслано ці документи на адресу позивача.

З матеріалів справи вбачається, що позивач одержав Протокол розбіжностей до Додаткової угоди 31.12.2020.

Пунктом 5 статті 181 ГК України передбачено, що сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов`язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

Виходячи з норми ч. 5 ст. 181 ГК України, у позивача з моменту одержання Додаткової угоди із Протоколом розбіжностей, виник обов`язок з розгляду та погодженню (з іншою стороною) розбіжностей до Додаткової угоди у 20-денний строк (з 01.01.2021 до 20.01.2021), а також з передання до суду тих розбіжностей, які залишились не врегульованими.

Проте, зазначений обов`язок позивачем не виконано: із відповідачем розбіжності не врегульовувались та у 20-денний строк (з часу одержання Додаткової угоди із Протоколом розбіжностей) відповідний позов до суду не заявлено.

При цьому, позивач звернувся до суду із позовом про визнання недійсною Додаткової угоди № 9 з протоколом розбіжностей № 1 (9) від 31.12.2020 до Договору № 41FB767-380-20 від 27.02.2020 на постачання природного газу для непобутових потреб.

Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (ч. 2 ст. 16 ЦК України. Майже аналогічний за змістом перелік способів захисту передбачений у частині другій статті 20 ГК України.

Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

В пункті 2.6. постанови Пленуму Вищого Господарського суду України № 11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" зазначено, що у силу припису частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, встановлених частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 названого Кодексу, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено (договір, який не укладено). У зв`язку з наведеним господарським судам необхідно встановлювати, чи є оспорюваний правочин вчиненим та з якого моменту (статті 205-210, 640 ЦК України, частини друга-п`ята, сьома статті 180 ГК України тощо).

Частиною 8 статті 181 ГК України визначено, у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся).

Як вбачається з матеріалів справи підписання Додаткової угоди із застереженням свідчить про недосягнення сторонами згоди.

З огляду на недосягнення сторонами згоди, Додаткова угода № 9 з протоколом розбіжностей № 1 (9) від 31.12.2020 до Договору № 41FB767-380-20 від 27.02.2020 на постачання природного газу для непобутових потреб є неукладеною, а отже не породжує правових наслідків і тому не потребує визнання недійсною.

Суд вважає за необхідне звернути увагу сторін на той факт, що на відміну від неукладеного правочину, недійсний правочин - це акт, який здійснився, однак у силу наявних у нього недоліків не має правової сили. Неукладений правочин ніколи не існував та існувати не міг, тому правової сили не мав.

Беручи до уваги матеріали справи, керуючись вищезазначеними нормами законодавства, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, а тому відмовляє у задоволенні позову.

Склад та порядок розподілу судових витрат визначено главою 8 ГПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При зверненні з позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 2 270,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 97 від 15.01.2021.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України, враховуючи відмову в позові, судовий збір у розмірі 2 270,00 грн слід залишити за позивачем.

У відзиві на позовну заяву відповідач заявив попередній орієнтовний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3 000,00 грн та зазначив, що має намір подати докази витрат на професійну правничу допомогу протягом 5 днів після ухвалення рішення суду з відповідними підтверджуючими документами.

З огляду на вищевикладене, питання про стягнення витрат на професійну правову допомогу судом не розглядалось та буде розглянуто після надання відповідачем доказів, які підтверджують розмір понесених витрат на професійну правову допомогу.

Керуючись ст. 2, 86, 123, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

в позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськгаз збут" до Управління культури, національностей та релігій Калуської міської ради Івано-Франківської області про визнання недійсною Додаткову угоду № 9 з протоколом розбіжностей № 1 (9) від 31.12.2020 до Договору № 41FB767-380-20 від 27.02.2020 на постачання природного газу для непобутових потреб відмовити.

Судовий збір в сумі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 к. залишити за позивачем.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 28.04.2021.

Суддя М. А. Шіляк