ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" квітня 2021 р. Справа№ 910/9843/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Яковлєва М.Л.

Шаптали Є.Ю.

при секретарі Токаревій А.Г.

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 13.04.2021.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Ренесанс Холдинг"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 15.09.2020 (повний текст складено 23.09.2020)

у справі № 910/9843/19 (суддя - Ващенко Т.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ренесанс Холдинг"

до Міністерства юстиції України

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемано", ОСОБА_1

про визнання недійсним наказу,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ренесанс Холдинг" (далі - позивач, скаржник) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України (далі - відповідач), Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемано" (далі - тертя особа-1), ОСОБА_1 (далі - третя особа-2) про:

- визнання недійсним наказу Міністерства юстиції України від 16.04.2019 № 1226/5 "Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень";

- визнання недійсним акту приймання-передачі майна до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемано" від 18.04.2019, на підставі якого ОСОБА_1 передав відповідачу-2 майно (земельну ділянку та садовий будинок).

Позовні вимоги обґрунтовано наступним.

Позивач став переможцем електронних торгів на лот, до якого входило в тому числі право вимоги ПАТ "Платинум банк" за кредитним договором, з огляду на що між позивачем та ПАТ "Платинум банк" було укладено договори за якими ТОВ "Ренесанс Холдинг" набуло право вимоги за кредитним договором та право вимоги до іпотекодавців за договорами забезпечення, укладеними для забезпечення вимог означеного кредитного договору, зокрема право вимоги до іпотекодавців садових будинків загальною площею 1173,1 кв.м та 1834,2 кв.м, земельних ділянок площею 0,0738 га та 0,0675 га, за адресою: АДРЕСА_1 . Наказом Міністерства юстиції України від 16.04.19. № 1226/5 "Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень" скасовано реєстраційні та записи по вказаним об`єктам нерухомого майна. 22.04.2019. садовий будинок площею 1173,1 кв.м та земельну ділянку площею 0,0738 га внесено до статутного капіталу відповідача-2.

За твердженням позивача оспорюваний наказ підлягає визнанню недійсним з підстав того, що у Міністерства юстиції України відсутні повноваження для розгляду скарги на дії державних реєстраторів вчинені до 01.01.2016.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.09.2020 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ТОВ "Ренесанс Холдинг" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15.09.2020 та ухвалити нове, яким задовольнити позов повністю.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що у Міністерства юстиції України відсутні повноваження для розгляду скарги на дії державних реєстраторів вчинені до 01.01.2016.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.11.2020 справу № 910/9843/19 передано для розгляду колегії суддів: головуючий суддя - Коротун О.М., судді: Сулім В.В., Майданевич А.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.12.2020 відкрито апеляційне провадження, призначено до розгляду апеляційну скаргу в судовому засіданні.

29.12.2020 через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 15.09.2020 у справі №910/9843/19 без змін.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2020 заяву про самовідвід суддів Північного апеляційного господарського суду: Коротун О.М., Майданевича А.Г., Суліма В.В., від розгляду справи №910/9843/19 задоволено. Матеріали справи №910/9843/19 передано на повторний автоматизований розподіл для визначення складу суду.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2021 у зв`язку із задоволенням заяви про самовідвід суддів Коротун О.М., Майданевича А.Г., Суліма В.В. про самовідвід від розгляду справи № 910/9843/19 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Ренесанс Холдинг" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.09.2020 призначено повторний автоматизований розподіл.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ренесанс Холдинг" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.09.2020 у справі №910/9843/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Куксов В.В., судді : Яковлєв М.Л., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.01.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ренесанс Холдинг" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.09.2020 у справі №910/9843/19 прийнято до провадження у визначеному складі суддів: головуючого судді Куксова В.В., судді: Яковлєва М.Л., Шаптали Є.Ю. Призначено справу до розгляду на 24.03.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.03.2021 відкладено розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Ренесанс Холдинг" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.09.2020 у справі №910/9843/19 на 13.04.2021.

13.04.2021 через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В судовому засіданні 13.04.2021 представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги та просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15.09.2020 у справі №910/9843/19 та ухвалити нове, яким задовольнити позов повністю.

Відповідач та треті особи в судове засідання не з`явилися.

Частиною 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У своїх рішеннях Європейський суд неодноразово наголошував, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Суд апеляційної інстанції враховує також правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Згідно з ч. 2 ст. 2 ГПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (пункти 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Оскільки явка учасників апеляційного провадження в судові засідання не була визнана обов`язковою, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, зокрема, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими їм процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції вирішив розглядати дану справу за відсутності відповідача, третіх осіб та їх повноважених представників за наявними у справі матеріалами, у зв`язку із чим клопотання відповідача про відкладення задоволенню не підлягає.

В судовому засіданні 13.04.2021 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, позивач став переможцем електронних торгів на лот, до якого входило в тому числі право вимоги ПАТ "Платинум банк" за кредитним договором, з огляду на що між позивачем та ПАТ "Платинум банк" було укладено договори за якими ТОВ "Ренесанс Холдинг" набуло право вимоги за кредитним договором та право вимоги до іпотекодавців за договорами забезпечення, укладеними для забезпечення вимог означеного кредитного договору, зокрема право вимоги до іпотекодавців садових будинків загальною площею 1173,1 кв.м та 1834,2 кв.м, земельних ділянок площею 0,0738 га та 0,0675 га, за адресою: АДРЕСА_1.

Наказом Міністерства юстиції України від 16.04.19. № 1226/5 "Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень" задоволено скаргу ОСОБА_2 та скасовано реєстраційні та записи по вказаним об`єктам нерухомого майна. 22.04.19. садовий будинок площею 1173,1 кв.м та земельну ділянку площею 0,0738 га внесено до статутного капіталу відповідача-2.

За твердженням позивача оспорюваний наказ підлягає визнанню недійсним з підстав того, що:

- до скарги ОСОБА_2 не було подано доказів про те, що він дізнався про порушення свого права 29.03.19., а отже скарга подана з порушенням строку на подання скарги (п. 7 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 11285 від 25.12.15.);

- на розгляд скарги не було запрошено нікого із зацікавлених осіб (в порушення п. 8 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 11285 від 25.12.15.);

- у Міністерства юстиції України відсутні повноваження для розгляду скарги на дії державних реєстраторів вчинені до 01.01.16.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався тим, що оскільки незаконність реєстраційних дій (вчинених в 2015 році) була встановлена відповідачем в квітні 2019 року в установленому порядку за відсутності законодавчої заборони на розгляд скарг щодо реєстраційних дій, вчинених до 01.01.2016.

Розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ренесанс Холдинг", колегія суддів дійшла висновку, що вона підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З метою належного розгляду справи колегія суддів вважає за доцільне розмежувати вимоги ОСОБА_2 , викладені у скарзі від 10.04.2019, на ті, що стосувалися рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора 2015 року, та на ті, що стосувалися рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора 2016 року.

Щодо рішень державного реєстратора, прийнятих у 2015 році колегія суддів зазначає наступне.

Повноваження Міністерства юстиції України у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно визначаються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 № 1952-IV (з наступними змінами та доповненнями), а також постановою Кабінету Міністрів України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 25.12.2015 № 1127 (зі змінами та доповненнями).

Відповідно до статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Міністерство юстиції України розглядає скарги:

- на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі рішення суду, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір);

- на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України.

Порядок розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції України визначається Кабінетом Міністрів України.

Суд першої інстанції зауважив що незаконність реєстраційних дій (вчинених в 2015 році) була встановлена відповідачем в квітні 2019 року в установленому порядку за відсутності законодавчої заборони на розгляд скарг щодо реєстраційних дій, вчинених до 01.01.2016.

Судова колегія категорично не погоджується з позицією суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд першої інстанції мав з`ясувати, чи був оскаржуваний наказ Міністерства юстиції України винесений у межах повноважень, відповідно до закону та з дотриманням встановленої процедури та чи був він прийнятий на законних підставах.

Відповідно до положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та деяких інших законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 26.11.2015 № 834-VIII, Міністерству юстиції України було надано повноваження щодо розгляду скарг на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав.

З 01.01.2016 набув чинності Порядок розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1128 (далі - Постанова №1128), яким визначено процедуру розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту (далі - суб`єкт оскарження), що здійснюється Мін`юстом та його територіальними органами (далі - суб`єкт розгляду скарги) відповідно до Законів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та «;Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».

Враховуючи зазначене, судова колегія дійшла висновку, що повноваження щодо розгляду скарг на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав відповідно до статті 37 Закону № 1952-IV та Порядку № 1128 Міністерство юстиції України отримало з 01.01.2016, та порядок реалізації таких повноважень визначено з 01.01.2016. Тобто, до 01.01.2016 повноваженнями розглядати скарги на дії державних реєстраторів були наділені виключно суди.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, перевірці підлягали реєстраційні дії, вчиненні у 2015 році, тобто до набрання чинності відповідними нормативними актами.

Відповідно до статті 58 Конституції України, Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Закріплення принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є гарантією безпеки людини і громадянина, довіри до держави.

Згідно рішення Конституційного суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, за загальним правилом норма права діє стосовно фактів і відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто до події, факту застосовується закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце.

Окрім того, Конституційний суд України в рішенні від 29.06.2010 № 17-рп/2010 зазначив, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Враховуючи зазначене, судова колегія дійшла висновку про відсутність у відповідача повноважень для розгляду скарги на дії державних реєстраторів, вчинені до 01.01.2016.

Відповідно до ч.4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічна позиція щодо недопущення застосування положень законодавства, які розширюють повноваження Міністерства юстиції України у сфері державної реєстрації до дій (правовідносин), що здійснені до набрання чинності відповідних змін до Закону № 1952-IV, вже були висловлені Верховним Судом у постановах від 19.06.2018 у справі № 826/12868/16 та від 06.02.2019 у справі №826/4906/17.

Щодо рішень державного реєстратора, прийнятих у 2016 році колегія суддів зазначає наступне.

Відмовляючи в задоволенні позову місцевий суд відхилив доводи позивача щодо неналежного розгляду скарги ОСОБА_2 , зокрема без повідомлення усіх зацікавлених осіб в т.ч. позивача про дату розгляду скарги, без врахування того, що ОСОБА_2 пропустив строк звернення з такою скаргою та за відсутності у Міністерства юстиції України повноважень на перегляд рішень державних реєстраторів, які були вчинені до 01.01.2016 р.

Колегія суддів зазначає, що мотивувальна частина оскаржуваного рішення суду містить загальні фрази про необґрунтованість доводів позивача без жодної конкретного спростування цих доводів з посиланням на конкретні докази, які є в матеріалах справи.

У пункті 2 Порядку № 1128, встановлено, що для забезпечення розгляду скарг суб`єктом розгляду скарги утворюються постійно діючі комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, положення та склад яких затверджуються Мін`юстом або відповідним територіальним органом

До повноважень комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації належить розгляд скарги по суті, встановлення наявності чи відсутності обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення скаржника, та інші обставини, які мають значення для об`єктивного розгляду скарги, у тому числі шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

У пункті 12 цього ж Порядку передбачено, що за результатами розгляду скарги суб`єкт розгляду скарги на підставі висновків комісії приймає мотивоване рішення про задоволення скарги або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених законами, у формі наказу.

Відповідно до пункту 9 Порядку № 1128, під час розгляду скарги по суті обов`язково запрошується скаржник та/або його представник (за умови якщо ним зазначено про це у скарзі), суб`єкт оскарження та інші заінтересовані особи, зазначені у скарзі або встановлені відповідно до відомостей реєстрів. Неприбуття таких осіб, яким було належним чином повідомлено про розгляд скарги, а також неотримання такими особами повідомлень про час та місце розгляду скарги з причин, що не залежать від суб`єкта розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду.

Способи повідомлення визначені у пункті 10 Порядку № 1128. відповідно до якого суб`єкт розгляду скарги своєчасно повідомляє особам, запрошеним до розгляду скарги по суті, про час і місце розгляду скарги в один з таких способів:

- телефонограмою (якщо номер телефону зазначено у скарзі);

- шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Мін`юсту;

- засобами електронної пошти (якщо адресу електронної пошти зазначено у скарзі та/або інших документах, що додаються до скарги).

Вказаний Порядок не визначає вимог щодо змісту повідомлення, але презюмує. що воно повинно містити інформацію щонайменше про скаржника, суб`єкта оскарження (державного реєстратора, дії якого оскаржуються), суть скарги, час та місце розгляду скарги.

Зміст повідомлення повинен бути достатнім для того щоб зацікавлені особи могли зрозуміти, що скарга стосується реєстраційних дій, до яких вони мають стосунок, і суть цієї скарги.

Згідно пункту 11 Порядку № 1128, копії скарги та доданих до неї документів надаються особам, запрошеним до розгляду скарги по суті (крім скаржника), не пізніше двох днів, що передує дню розгляду скарги по суті. Суб`єкт оскарження має право подавати письмові пояснення по суті скарги, які обов`язково приймаються комісією до розгляду.

Нормативний порядок оскарження рішення, дії або бездіяльності державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав до Міністерства юстиції України є втіленням, конкретизацією дії загальних засад державної реєстрації прав, однією з яких є гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; реалізацією мети і значення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, під якою закон розуміє офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (пункт 1 частина перша стаття 2 Закону «Про державну реєстрацію прав та їх обтяжень»), а звідси - державна реєстрація речових прав не повинна викликати жодних сумнівів в процесі настання цих фактів.

У Законі «Про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» і Порядку № 1128 прописані вимоги щодо строків подання скарги, які достатні для того, щоб сторони реєстраційних відносин могли оскаржити рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів оскарження, а також відносно кола осіб, які вправі подати скарги, форми і змісту скарги та її обґрунтування, встановленого Урядом України порядку розгляду скарги

Порядок № 1128 спрямований на регулювання суспільних відносин щодо розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Міністерства юстиції України, що здійснюється Міністерством юстиції України та його територіальними органами, визначає конкретну поведінку учасників цих відносин, передбачає усвідомлення учасниками права своїх прав та обов`язків та здійснення Міністерством юстиції України дій на дотримання встановленої процедури розгляду скарги.

З описаного можна зробити висновок, що Міністерство юстиції України повинно обрати і притримуватися такої процедури розгляду скарги, за якої не тільки скаржник, але й суб`єкт оскарження та зацікавлені особи повинні бути обізнаними про подання скарги, дату, час і місце її розгляду. Інакше кажучи, обрати форму повідомлення зацікавленої особи про скаргу і порядок її розгляду, які з погляду стороннього зовнішнього спостерігача має свідчити про поінформованість суб`єкта оскарження чи зацікавленої особи, а також про об`єктивну спроможність суб`єктів реєстраційних відносин виразити і донести до Міністерства юстиції України свою позицію щодо доводів скарги

Використане у нормативному приписі пункту 9 Порядку № 1128, слово "обов`язково" для вираження волі на те, що під час розгляду скарги по суті Міністерство юстиції України має запросити скаржника та/або його представника (за умови якщо ним зазначено про це у скарзі), суб`єкта оскарження та інших заінтересованих осіб, зазначених у скарзі або встановлених відповідно до відомостей реєстрів вказує на істотність, безальтернативність га необхідність вчинення дій, спрямованих на прикликання скаржника та суб`єкта оскарження (тобто особи, чиї дії оскаржуються) для розгляду скарги по суті. Таке запрошення має на меті не лише проінформувати зацікавлених осіб про розгляд скарги, але й забезпечити їм реальну можливість взяти участь у засіданні, з тим, щоб їхні пояснення були прийняті та враховані

Закон не містить вказівки впродовж якого строку чи до якої події Міністерство юстиції має повідомити про розгляд скарги, але воно повинно його застосувати таким чином, щоб за зовнішнім виглядом можна було би побачити, що Міністерство юстиції України вдавалось до розумних і необхідних заходів для розгляду скарги і забезпечення прав учасників реєстраційних відносин

Повідомлення суб`єктів оскарження в надмірно стислі строки не можна визнати розумним і прийнятним, щоб вважати суб`єкта оскарження або зацікавлену особу поінформованою про надходження скарги і правоможною на участь у її розгляді

Недотримання порядку розгляду скарги у вимірі сказаного, мети, значення і призначення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, за наслідками якої один із суб`єктів реєстраційних дій втрачає речове право, а інший набуває, і при цьому відбувається обмеження права першого на можливість щонайменше донести свою позицію про правильність дій державного реєстратора чи суб`єкта державної реєстрації прав, не може і не повинно визнаватися формальним порушенням

Неприбуття осіб, яким було належним чином повідомлено про розгляд скарги, а також неотримання такими особами повідомлень про час та місце розгляду скарги з причин, що не залежать від суб`єкта розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду

Отже, неприбуття лише належним чином повідомлених осіб не перешкоджає розгляду справи. Якщо на засідання не прибула особа, яку належним чином повідомили, то це не перешкоджає розгляду скарги. Ці обставини повинні з`ясовуватися до початку розгляду скарги секретарем комісії відповідно до пункту 3 розділу III Положення про Комісію з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2016 року № 37/5

Дослідивши матеріали справи, судовою колегією встановлено відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження належного повідомлення позивача як правонаступника ПАТ «Платинумбанк».

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 жовтня 2011 року у справі "Рисовський проти України" зазначив, що принцип "належного урядування", зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов`язків

Аналогічна правова позиція викладена у практиці Верховного Суду зокрема у постановах від 17.01.19 у справі № 826/1632/17 адміністративне провадження №К/9901/51795/18, №К/9901/51615/18, від 19.06.19 у справі № 826/9614/17 адміністративне провадження №К/9901/6837/19, К/9901/8135/19.

Висновок суду першої інстанції, що у відповідності до п. 7 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 11285 від 25.12.15. (в редакції, чинній станом на день подання скарги та її розгляду), у разі коли встановлено порушення вимог Законів щодо строків подання скарги, вимог щодо її оформлення та/або щодо документів, що долучаються до скарги, суб`єкт розгляду скарги на підставі висновку комісії приймає мотивоване рішення про відмову у задоволенні скарги без розгляду її по суті у формі наказу, однак, у відповідності до наданих відповідачем матеріалів скарги, означені порушення вимог Законів були відсутні, з огляду на що комісією їх не встановлено, з огляду на що правомірно було розглянуто скаргу по суті, є передчасним з огляду на таке.

Як вказувалось колегією суддів вище, суд першої інстанції мав з`ясувати, чи був оскаржуваний наказ Міністерства юстиції України винесений у межах повноважень, відповідно до закону та з дотриманням встановленої процедури та чи був він прийнятий на законних підставах.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що з матеріалів справи вбачається, що починаючи з 2015 року Подільським районним судом м. Києва слухаються цивільні справи № 758/14362/15-ц та № 758/14602/15-ц за позовом ПАТ «Платинумбанк» до ряду відповідачів про встановлення факту нікчемності правочинів щодо розпорядження нерухомим майном, яке перебуває в іпотеці. Серед переліку відповідачів за даними сайту https://court.gov.ua/fair/ є ОСОБА_2 .

Проаналізувавши вищевикладене можливо дійти висновку, що останньому було достеменно відомо про зміну власників іпотечного майна ще у 2015 році, а не 29.03.2019, як він зазначив у скарзі. Судова колегія зазначає, що на адресу ОСОБА_2 направлялися судові повістки по цим справам і від нього на судові засідання приходив представник Мостовенко Ю.В. про що зазначено в журналі судового засідання від 11.05.2016.

Згідно п.5 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 11285. перед розглядом скарги по суті комісія вивчає скаргу для встановлення: 1) чи віднесено розгляд скарги відповідно до Законів до повноважень суб`єкта розгляду скарги (належний суб`єкт розгляду скарги); 2) чи дотримано вимоги Законів щодо строків подання скарги, вимог щодо її оформлення та/або щодо документів, що долучаються до скарги; 3) чи наявні (відсутні) інші скарги у суб`єкта розгляду скарги. У разі коли встановлено порушення вимог Законів щодо строків подання скарги, вимог щодо її оформлення та/або щодо документів, що долучаються до скарги, суб`єкт розгляду скарги на підставі висновку комісії приймає мотивоване рішення про відмову у задоволенні скарги без розгляду її по суті у формі наказу (пункт 7 Порядку)

Водночас, як вбачається із матеріалів справи до скарги ОСОБА_2 не було додано жодних доказів про те, що він дізнався про порушення його прав тільки 29.03.2019.

Розгляд скарги та обставини справи досліджувалися виключно зі слів скаржника, фактичні дані з відкритих джерел не бралися до уваги, що свідчить про порушення Комісією п. 8 Порядку, де закріплено обов`язок Комісії під час розгляду скарги по суті встановлювати наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення скаржника, зазначених у скарзі, та інші обставини, які мають значення для об`єктивного розгляду скарги

Навіть якщо Комісія розглядала скаргу без участі зацікавлених осіб вона могла встановити з відкритих джерел інформацію про слухання Подільським районним судом м. Києва цивільних справ № 758/14362/15-ц та № 758/14602/15-ц за позовом ПАТ «Платинумбанк» до ряду відповідачів про встановлення факту нікчемності правочинів щодо розпорядження нерухомим майном, яке перебуває в іпотеці.

Встановивши, що стороною у цих справах є ОСОБА_2 . Комісія повинна була прийняти мотивоване рішення про відмову у задоволенні скарги без розгляду її по суті у формі наказу, оскільки заявником було порушено строку на подання скарги (п. 7 Порядку).

За таких обставин Комісією були допущені істотні процедурні порушення при прийнятті оскаржуваного наказу що є безумовною підставою для визнання протиправним та скасування Наказу Міністерства юстиції України від 16.04.2019 № 1226/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень», у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов до передчасного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності, судова колегія дійшла висновку про обґрунтованість та правомірність позовних вимог, у зв`язку із чим наказ Міністерства юстиції України від 16.04.2019 № 1226/5 "Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень" підлягає визнанню недійсним.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права, крім того неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні місцевого господарського суду, не відповідають обставинам справи, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню, з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, в порядку ст. 129 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 271, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ренесанс Холдинг" - задовольнити.

Рішення Господарського суду міста Києва від 15.09.2020 у справі №910/9843/19 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати недійсним наказ Міністерства юстиції України від 16.04.2019 № 1226/5 "Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень".

Стягнути з Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, 13, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ренесанс Холдинг" (25011, м. Кропивницький, пров. Аджамський, 2, ) 1921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну грн.) судового збору за подання позовної заяви, 2881 (дві тисячі вісімсот вісімдесят одну грн.) 50 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

Матеріали справи № 910/9843/19 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку, строки та випадках, передбачених ГПК України.

Повний текст постанови складено 22.04.2021.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді М.Л. Яковлєв

Є.Ю. Шаптала