ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2021 року м.Дніпро Справа № 904/5874/19 (904/4623/19)

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Мороза В.Ф. - доповідач,

суддів: Коваль Л.А., Верхогляд Т.А.

Секретар судового засідання Кандиба Н.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.10.2020 (суддя Мартинюк С.В.)

у справі №904/5874/19 (904/4623/19)

за позовом ОСОБА_1 , м. Дніпро

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Агросвіт", с. Промінь Дніпропетровської області

відповідача-2: ОСОБА_2 , м. Дніпро

відповідача-3: ОСОБА_3 , м. Дніпро

відповідача-4: ОСОБА_4 , м. Дніпро

відповідача-5: ОСОБА_5 , м. Дніпро

відповідача-6: Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, м. Дніпро

відповідача-7:Комунального підприємства "Центр реєстрації та надання послуг" Нивотрудівської сільської ради, с. Нива Трудова Дніпропетровської області

відповідача-8: ОСОБА_6 , м. Дніпро

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: ОСОБА_7 , м. Полтава

про переведення прав та обов`язків покупця, скасування рішень загальних зборів учасників та зобов`язання скасувати державну реєстрацію змін до установчих документів юридичної особи, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, яким з урахування заяви про часткову зміну позовних вимог просить:

- перевести на ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) права та обов`язки покупця корпоративних прав (частки у статутному капіталі) сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Агросвіт", ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 31004437), у розмірі 70% (сімдесят відсотків), яка в грошовому еквіваленті становить 8260,00 (вісім тисяч двісті шістдесят) гривень 00 копійок, за договором купівлі-продажу корпоративних прав (частки у статутному капіталі) сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Агросвіт" від 29 грудня 2018 року, укладеним між громадянином України - ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) та громадянином України ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 );

- перевести на ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) права та обов`язки покупця корпоративних прав (частки у статутному капіталі) сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Агросвіт", ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 31004437), у розмірі 25% (двадцять п`ять відсотків), яка в грошовому еквіваленті становить 2950 (дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят) гривень 00 копійок, за договором купівлі-продажу корпоративних прав (частки у статутному капіталі) сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Агросвіт" від 29 грудня 2018 року, укладеним між громадянином України - ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) та громадянкою України ОСОБА_6 (адреса: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 );

- скасувати рішення загальних зборів учасників сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Агросвіт", оформлені протоколом загальних зборів учасників сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Агросвіт" від 29.12.2018 року та протоколом загальних зборів учасників сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Агросвіт" від 03.05.2019 року №1-03-05;

- скасувати реєстраційну дію/запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 29.05.2018 №7000490 щодо державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи, зміни складу або інформації про засновників, вчинену державним реєстратором комунального підприємства " Центр реєстрації та надання послуг" Нивотруднівської сільської ради Ковальовим Сергієм Вадимовичем;

- скасувати реєстраційну дію/запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 08.05.2019 року № 0000490 щодо державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах, зміни складу або інформації про засновників, вчинену державним реєстратором Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Садиленком Леонідом Григоровичем.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 21.10.2020 у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21.10.2020, згідно якої просить скасувати дане рішення та ухвалити постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування поданої скарги апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням процесуального права, при неправильному застосуванні до спірних правовідносин норм матеріального права.

Наголошує, що судом не враховано, що учасник Товариства ОСОБА_3 не повідомив у встановленому Законом порядку учасника Товариства ОСОБА_1 , яка мала переважне право на придбання частки про намір продати свою частку, не проінформував про ціну та розмір частки, що відчужується, інші умови такого продажу, чим порушив встановлений законодавством порядок та позбавив позивача переважного права на придбання частки (частини частки) іншого учасника.

За твердженням скаржника, ОСОБА_1 станом на 29.12.2018р. (дату проведення загальних зборів учасників Товариства) була учасником СТОВ "Агрофірма "Агросвіт" та мала корпоративні права, а отже відповідно її права були порушені.

Крім того, зазначає, що висновок суду першої інстанції про те, що Позивачем не були внесені кошти на депозитний рахунок господарського суду Дніпропетровської області не відповідає дійсності, оскільки до матеріалів справи було долучено квитанцію від 13.01.2020 року №0.0..1. на суму 11 800,00 грн., що спростовує вказані висновки суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 14.12.2020 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.10.2020 у справі №904/5874/19 (904/4623/19) залишено без руху та надано скаржнику 10 денний строк з дня вручення ухвали усунути недоліки апеляційної скарги, а саме: подати до апеляційного суду належні докази сплати судового збору у сумі 2 881,50 грн.

На виконання ухвали Центрального апеляційного господарського суду від 14.12.2020 у справі №904/5874/19 (904/4623/19) апелянтом до матеріалів справи надано заяву про усунення недоліків.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.12.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.10.2020 у справі №904/5874/19 (904/4623/19), розгляд апеляційної скарги призначено у судове засідання з викликом сторін на 04.02.2021р. о 15 год. 00 хв.

18.01.2021 року до Центрального апеляційного господарського суду від Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить справу розглядати без участі представника та прийняти рішення на розсуд суду.

04.02.2021 року до Центрального апеляційного господарського суду від СТОВ "Агрофірма "Агросвіт" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

У судовому засіданні 04.02.2021 колегія суддів оголосила про відкладення судового засідання на 11.03.2021 на 14:30 год. Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 08.02.2021 повідомлено учасників справи про судове засідання у справі, яке відбудеться 11.03.2021р. о 14:30год.

У судовому засіданні 11.03.2021 колегія суддів оголосила про відкладення судового засідання на 23.03.2021 на 09:30 год. Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.03.2021 повідомлено учасників справи про судове засідання у справі, яке відбудеться 23.03.2021р. о 09:30год.

Від розпорядника майна Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Агросвіт" арбітражного керуючого Лукашука Віталія Васильовича надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у справі.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 16.03.2021 судове засідання у справі, призначено провести в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із забезпеченням її проведення для розпорядника майна Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Агросвіт" арбітражного керуючого Лукашука Віталія Васильовича з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку "EasyCon".

22.03.2021 року до Центрального апеляційного господарського суду від розпорядника майна Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Агросвіт" арбітражного керуючого Лукашука Віталія Васильовича надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

У зв`язку з перебуванням на лікарняному головуючого судді Мороза В.Ф., судове засідання, призначене на 23.03.2021 не відбулося.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 13.04.2021 вирішено розгляд справи №904/5874/19 (904/4623/19) призначити в судове засідання на 29.04.2021р. о 14 год. 00 хв; судове засідання у справі, призначене на 29.04.2021 на 14:00 год. проводити в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із забезпеченням її проведення для представника розпорядника майна Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Агросвіт" арбітражного керуючого Лукашука Віталія Васильовича з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку "EasyCon" (https://vkz.court.gov.ua/).

Судове засідання 29.04.2021 року проводилося в режимі відеоконференції, в залі судового засідання були присутні позивач (особисто), представник апелянта (позивача), представник відповідача-1 та відповідач-3 (особисто); поза межами приміщення суду приймав участь представник арбітражного керуючого з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку "EasyCon". Відповідачі-2, 4, 5, 7, 8 та третя особа, будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання уповноважених представників не направили.

Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи те, що суд не визнавав обов`язковою явку учасників справи, а в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, зважаючи на необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, констатуючи достатність матеріалів для апеляційного перегляду справи, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами та без участі представників відповідачів-2, 4, 5, 7, 8 та третьої особи

Апеляційним судом було здійснено всі необхідні дії, що сприяли в реалізації сторонами принципу змагальності та забезпечення процесуальної можливості для подання ними доказів, на які вони посилалися в обгрунтування своїх вимог та заперечень.

Представник апелянта (позивача) та позивач у судовому засіданні 22.04.2021 підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, просили суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про повне задоволення позовних вимог. Представники відповідача-1 та арбітражного керуючого проти задоволення апеляційної скарги заперечували, в тому числі з підстав, викладених у поданих ними відзивах, просили суд оскаржуване рішення залишити без змін. Відповідач-3 підтримав апеляційну скаргу ОСОБА_1 та наполягав на її задоволенні.

Апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення присутніх в судовому засіданні учасників справи, їх представників, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши повноту та об`єктивність встановлених обставин та висновки місцевого господарського суду, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Законом України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017р. №2147-VIII викладено Господарський процесуальний кодекс України у новій редакції, яка набрала чинності 15.12.2017р..

Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства від 18.10.2018 № 2597-VIII (зі змінами, що набрав чинності 21.10.2019р.) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Відповідно до ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, відповідно до пунктів 5.3 та 5.4 статуту сільськогосподарського ТОВ АГРОФІРМА АГРОСВІТ в редакції, затвердженій протоколом загальних зборів учасників сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю АГРОФІРМА АГРОСВІТ від 19.11.2018 року №1, учасниками Товариства були ОСОБА_1 з часткою у статутному капіталі товариства 5% та ОСОБА_3 , з часткою у статутному капіталі Товариства 95%.

Позивач зазначила, що 29.12.2018 року ОСОБА_3 повідомив ОСОБА_1 про те, що він відчужує належну йому частку у статутному капіталі на користь третіх осіб та необхідність підписати протокол зборів учасників товариства. 29.12.2018 року учасниками сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю АГРОФІРМА АГРОСВІТ, підписано протокол загальних зборів учасників Товариства, яким прийнято рішення передати належні ОСОБА_3 частки у статутному капіталі СТОВ АГРОФІРМА АГРОСВІТ у розмірі 70 %, яка в грошовому еквіваленті становить 8260 (вісім тисяч двісті шістдесят) гривень 00 копійок - на користь ОСОБА_2 та у розмірі 25%, яка в грошовому еквіваленті становить 2950 (дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят) гривень 00 копійок - на користь ОСОБА_6 шляхом укладання договору купівлі-продажу корпоративних прав.

29.12.2018 року ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_6 уклали договір купівлі-продажу корпоративних прав (частки у статутному капіталі) сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю АГРОФІРМА АГРОСВІТ.

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору купівлі-продажу, ОСОБА_3 (Продавець) на підставі Статуту сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю АГРОФІРМА АГРОСВІТ зобов`язується передати у власність ОСОБА_2 (Покупець-1) свої корпоративні права (частку в статутному капіталі) у розмірі 70% (сімдесят відсотків), яка в грошовому еквіваленті становить 8260,00 (вісім тисяч двісті шістдесят) гривень 00 копійок, а Покупець 1 прийняти ці корпоративні права і сплатити за них обговорену суму; ОСОБА_6 (Покупець 2) свої корпоративні права (частку в статутному капіталі) у розмірі 25% (двадцять п`ять відсотків), яка в грошовому еквіваленті становить 2950 (дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят) гривень 00 копійок, а Покупець 2 прийняти ці корпоративні права і сплатити за них обговорену суму.

Відчужувані ОСОБА_3 частки прийняті ОСОБА_2 та ОСОБА_6 за актом приймання-передачі частки (частини частки) у статутному капіталі сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю АГРОФІРМА АГРОСВІТ від 29.12.2018 року.

29.12.2018 року, на підставі вказаних документів, державним реєстратором комунального підприємства ЦЕНТР РЕЄСТРАЦІЇ ТА НАДАННЯ ПОСЛУГ НИВОТРУДІВСЬКОЇ СІЛЬСЬКОЇ РАДИ здійснено державну реєстрацію змін до установчих документів юридичної особи №7000490 щодо зміни складу або інформації про засновників.

03.05.2019 року загальними зборами учасників сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю АГРОФІРМА АГРОСВІТ, які оформлені протоколом №1-03-05, розглянуто питання про відчуження часток ОСОБА_2 у статутному капіталі СТОВ АГРОФІРМА АГРОСВІТ у розмірі 70%, яка в грошовому еквіваленті становить 8260,00 грн., ОСОБА_6 у статутному капіталі СТОВ АГРОФІРМА АГРОСВІТ у розмірі 25%, яка в грошовому еквіваленті становить 2950,00 грн., ОСОБА_1 у статутному капіталі СТОВ АГРОФІРМА АГРОСВІТ у розмірі 5%, яка в грошовому еквіваленті становить 590,00 грн. та прийнято рішення:

- передати належну ОСОБА_2 частку у статутному капіталі Товариства у розмірі 70%, яка в грошовому еквіваленті становить 8260,00 грн. на користь ОСОБА_4 , шляхом укладання акта приймання - передачі частки (частини частки) у статутному капіталі товариства у розмірі 50%, яка в грошовому еквіваленті складає 5900,00грн. та на користь ОСОБА_5 шляхом укладання акта приймання-передачі частки (частини частки) у статутному капіталі у розмірі 20%, яка в грошовому еквіваленті складає 2360,00 гривень.

- передати належну ОСОБА_6 частку у статутному капіталі Товариства у розмірі 25%, яка в грошовому еквіваленті становить 2950,00 гривень на користь ОСОБА_5 шляхом укладання акта приймання-передачі частки (частини частки) у статутному капіталі у розмірі 25%, яка в грошовому еквіваленті складає 2950,00 (дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

- передати належну ОСОБА_1 частку у статутному капіталі Товариства у розмірі 5%, яка в грошовому еквіваленті становить 590,00 грн. на користь ОСОБА_5 шляхом укладання акта приймання-передачі частки (частини частки) у статутному капіталі у розмірі 5%, яка в грошовому еквіваленті складає 950,00грн.

- внести до Єдиного державного реєстру відомості щодо змін учасників Товариства.

08.05.2019 Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради здійснено державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах № 0000490 щодо зміни складу або інформації про засновників.

Відчужувані ОСОБА_2 , ОСОБА_6 та ОСОБА_1 частки прийняті ОСОБА_8 та ОСОБА_5 за актом приймання-передачі частки у статутному капіталі сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю АГРОФІРМА АГРОСВІТ від 03.05.2019 року.

Суд першої інстанції дійшов висновку про обізнаність позивача про проведення загальних зборів, порядок денний та намір ОСОБА_3 продати частку в статутному капіталі підприємства третім особам, ціну та розмір частки та інші умови продажу.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд зазначив, що хоча при укладенні спірних договорів і не було у повній мірі дотримано процедуру, яка б забезпечувала позивачу можливість для реалізації його переважного права на купівлю відчужуваної частки, однак позивач, відчуживши свою частку при укладенні договору купівлі-продажу від 03.05.2019, втратила і переважне право на купівлю частки за спірними договорами.

Апеляційний господарський суд погоджується з даними висновками місцевого господарського суду та зазначає з приводу викладених в апеляційній скарзі доводів наступне.

Предметом доказування у даній справі є: обставини проведення загальних зборів учасників товариства, наявність чи відсутність підстав для визнання недійсними рішень загальних зборів акціонерів (учасників) господарського товариства, порушення прав чи законних інтересів акціонера (учасника) товариства рішенням загальних зборів.

Згідно з положеннями статті 2 Господарського процесуального кодексу України та статей 15, 16 Цивільного кодексу України підставою для захисту прав (охоронюваних законом інтересів) є його порушення, невизнання або оспорення. Зазначені норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

У розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Відповідно до ст. 275 Цивільного кодексу України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

За приписами ч. 3 ст. 167 ГК України під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Згідно з ч. 2 ст. 97 Цивільного кодексу України органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частинами 1, 5 ст. 98 Цивільного кодексу України загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства. Рішення загальних зборів може бути оскаржене учасником товариства до суду.

Таким чином, стороною у корпоративному спорі може бути, зокрема учасник підприємства, який обґрунтовує позовні вимоги порушенням його корпоративних прав.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» № 13 від 24.10.2008 р. (далі - Постанова № 13) вирішуючи питання про те, чи є корпоративним спір, пов`язаний із визнанням недійсними рішень загальних зборів товариства, судам необхідно враховувати суб`єктний склад учасників спору та підстави, якими обґрунтовується відповідна вимога. Судам необхідно враховувати, що рішення загальних зборів учасників (акціонерів) та інших органів господарського товариства є актами, оскільки ці рішення зумовлюють настання правових наслідків, спрямованих на регулювання господарських відносин, і мають обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.

У зв`язку з цим підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів акціонерів (учасників) господарського товариства можуть бути:

- порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів товариства;

- позбавлення акціонера (учасника) товариства можливості взяти участь у загальних зборах;

- порушення прав чи законних інтересів акціонера (учасника) товариства рішенням загальних зборів.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновків, що права учасника (акціонера, члена) юридичної особи можуть бути визнані порушеними внаслідок недотримання вимог закону про скликання і проведення загальних зборів, якщо він не зміг взяти участь у загальних зборах, належним чином підготуватися до розгляду питань порядку денного, зареєструватися для участі у загальних зборах тощо.

Підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів можуть бути: порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів товариства; позбавлення учасника товариства можливості взяти участь у загальних зборах; порушення прав чи законних інтересів учасника товариства рішенням загальних зборів.

Для визнання недійсним рішення загальних зборів необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника товариства. Якщо за результатами розгляду справи факт такого порушення не встановлено, господарський суд не має підстав для задоволення позову.

За приписами ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів учасників (акціонерів, членів) юридичної особи може бути невідповідність рішень загальних зборів нормам законодавства (правові позиції, викладені в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: від 20.02.2018р. у справі № 925/706/17, від 27.02.2018р. у справі № 918/92/17, від 18.04.2018р. у справі № 912/2562/16, від 24.10.2019р. у справі № 927/807/18).

В свою чергу, як визначено п. 11, 19 Постанови № 13 при вирішенні корпоративного спору господарський суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов, а також з`ясувати питання про наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорювання. При цьому, для визнання недійсним рішення загальних зборів товариства необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника (акціонера) товариства. Якщо за результатами розгляду справи факт такого порушення не встановлено, господарський суд не має підстав для задоволення позову.

Таким чином, вирішуючи спір по суті, суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Установивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 16.10.2019 року у справі № 525/505/16-ц).

Так, позивач оскаржує рішення загальних зборів учасників сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Агросвіт", оформлені протоколом загальних зборів учасників сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Агросвіт" від 29.12.2018 року, з огляду на не здійснення ОСОБА_3 повідомлення про намір відчужити свою частку в статутному капіталі СТОВ «Агрофірма» Агросвіт», чим позбавлено її можливості скористатися переважним правом на придбання відповідної частки іншого учасника.

З цього приводу апеляційний суд зазначає, що згідно ст. 28 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» органами товариства є загальні збори учасників, наглядова рада (у разі утворення) та виконавчий орган.

Як визначено ст. 29 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» загальні збори учасників є вищим органом товариства. Кожен учасник товариства має право бути присутнім на загальних зборах учасників, брати участь в обговоренні питань порядку денного і голосувати з питань порядку денного загальних зборів учасників. Кожен учасник товариства на загальних зборах учасників має кількість голосів, пропорційну до розміру його частки у статутному капіталі товариства, якщо інше не передбачено статутом.

У відповідності до положень ч. 1 та 2 ст. 30 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» загальні збори учасників можуть вирішувати будь-які питання діяльності товариства. До компетенції загальних зборів учасників належать: 1) визначення основних напрямів діяльності товариства; 2) внесення змін до статуту товариства, прийняття рішення про здійснення діяльності товариством на підставі модельного статуту; 3) зміна розміру статутного капіталу товариства; 4) затвердження грошової оцінки негрошового вкладу учасника; 5) перерозподіл часток між учасниками товариства у випадках, передбачених цим Законом; 6) обрання та припинення повноважень наглядової ради товариства або окремих членів наглядової ради, встановлення розміру винагороди членам наглядової ради товариства; 7) обрання одноосібного виконавчого органу товариства або членів колегіального виконавчого органу (всіх чи окремо одного або декількох з них), встановлення розміру винагороди членам виконавчого органу товариства; 8) визначення форм контролю та нагляду за діяльністю виконавчого органу товариства; 9) створення інших органів товариства, визначення порядку їх діяльності; 10) прийняття рішення про придбання товариством частки (частини частки) учасника; 11) затвердження результатів діяльності товариства за рік або інший період; 12) розподіл чистого прибутку товариства, прийняття рішення про виплату дивідендів; 13) прийняття рішень про виділ, злиття, поділ, приєднання, ліквідацію та перетворення товариства, обрання комісії з припинення (ліквідаційної комісії), затвердження порядку припинення товариства, порядку розподілу між учасниками товариства у разі його ліквідації майна, що залишилося після задоволення вимог кредиторів, затвердження ліквідаційного балансу товариства; 14) прийняття інших рішень, віднесених цим Законом до компетенції загальних зборів учасників.

Частинами 1-6 статті 32 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» передбачено, що загальні збори учасників скликаються виконавчим органом товариства. Статутом товариства може бути визначений інший орган, уповноважений на скликання загальних зборів учасників. Виконавчий орган товариства скликає загальні збори учасників шляхом надсилання повідомлення про це кожному учаснику товариства. Виконавчий орган товариства зобов`язаний повідомити учасників товариства не менше ніж за 30 днів до запланованої дати проведення загальних зборів учасників, якщо інший строк не встановлений статутом товариства. Повідомлення, передбачене частиною третьою цієї статті, надсилається поштовим відправленням з описом вкладення. Статутом товариства може бути встановлений інший спосіб повідомлення. У повідомленні про загальні збори учасників зазначаються дата, час, місце проведення, порядок денний. Якщо до порядку денного включено питання про внесення змін до статуту товариства, до повідомлення додається проект запропонованих змін. Виконавчий орган товариства приймає рішення про включення запропонованих питань до порядку денного загальних зборів учасників.

Згідно ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1-5 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

За приписами ч. 1 та 3 ст. 20 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» учасник товариства має переважне право на придбання частки (частини частки) іншого учасника товариства, що продається третій особі. Учасник товариства, який має намір продати свою частку (частину частки) третій особі, зобов`язаний письмово повідомити про це інших учасників товариства та поінформувати про ціну та розмір частки, що відчужується, інші умови такого продажу. Якщо жоден з учасників товариства протягом 30 днів з дати отримання повідомлення про намір учасника продати частку (частину частки) не повідомив письмово учасника, який продає частку (частину частки), про намір скористатися своїм переважним правом, вважається, що такий учасник товариства надав свою згоду на 31 день з дати отримання повідомлення, і така частка (частина частки) може бути відчужена третій особі на умовах, які були повідомлені учасникам товариства.

Як передбачено ч. 5 ст. 20 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» учасник товариства має право вимагати в судовому порядку переведення на себе прав і обов`язків покупця частки (частини частки), якщо переважне право такого учасника товариства є порушеним. Позовна давність за такими вимогами становить один рік.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.12.2018 року відбулись загальні збори учасників СТОВ "Агрофірма "Агросвіт", на яких, серед іншого, було вирішено здійснити відчуження частки у статутному капіталі, що належала на праві власності ОСОБА_3 у розмірі 75% на користь ОСОБА_2 та у розмірі 25% - на користь ОСОБА_6 шляхом укладення відповідних договорів купівлі-продажу корпоративних прав (частки у статутному капіталі).

Підставою для переходу права власності на частку в статутному капіталі до третьої особи та, відповідно, припинення права власності учасника на таку частку з набуттям його третьою особою, є спрямований на відчуження частки правочин, вчинений учасником товариства та іншою особою (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, наведений в постанові від 01.10.2019 у справі № 909/1294/15).

Протокол загальних зборів учасників СТОВ "Агрофірма "Агросвіт" від 29.12.2018 року підписано та погоджено учасниками Товариства ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (Позивачем) без зауважень.

На вищевказаних зборах були присутні 100% учасників, в тому числі ОСОБА_1 , виконуючи роль секретаря останніх та підпис якої міститься на протоколі.

Так, зазначеними вище діями підтверджено обізнаність позивача про проведення загальних зборів, порядок денний та намір ОСОБА_3 продати частку в статутному капіталі підприємства третім особам, ціну та розмір частки та інші умови продажу та що фактично така поведінка свідчить про відмову від переважного права на придбання частки іншого учасника Товариства та погодження на відчуження ОСОБА_3 своїх корпоративних прав третім особам.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що судом не враховано, що учасник Товариства ОСОБА_3 не повідомив у встановленому Законом порядку учасника Товариства ОСОБА_1 , яка мала переважне право на придбання частки про намір продати свою частку, не проінформував про ціну та розмір частки, що відчужується, інші умови такого продажу, чим порушив встановлений законодавством порядок та позбавив позивача переважного права на придбання частки (частини частки) іншого учасника.

З даного приводу необхідно наголосити, що порушення порядку повідомлення учасника про намір продати частку не завжди означає порушення його переважного права на придбання частки (правовий висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 31.03.2021 року у справі № 923/875/19).

Крім того, у постанові від 31.03.2021 року у справі № 923/875/19 Верховний Суд сформував наступну правову позицію, що якщо суди за допомогою належних та допустимих доказів встановили, що учасник сам відмовився від реалізації свого переважного права, у тому числі шляхом голосування на зборах за включення нового учасника до складу товариства і внесення відповідних змін до статуту, то така відмова свідчить про обізнаність учасника з наміром продати частку і відсутність намірів її придбати. Відповідно, переважне право учасника на придбання частки не порушено.

Згідно з усталеною діловою практикою учасники товариств часто підписують письмову заяву про відмову від реалізації переважного права купівлі частки або ухвалюють відповідне рішення на загальних зборах, чи роблять таку заяву, яка вноситься до протоколу загальних зборів без ухвалення окремого рішення з цього питання. Така відмова свідчить, що учасник не бажає користуватися своїм переважним правом. Відповідне волевиявлення може бути зроблене і після укладення договору купівлі-продажу частки, тобто є певним схваленням учасником правочину з відчуження частки третій особі вже після його укладення.

При вирішенні спору про переведення на учасника прав та обов`язків покупця частки, суд має встановити не лише факт належного повідомлення учасника про намір продати частку, але й перевірити наявність відмови учасника від реалізації переважного права, якщо про цей факт стверджує інша сторона спору і надає відповідні докази.

Якщо учасник письмово відмовився від реалізації переважного права, у тому числі шляхом надання своєї згоди на вступ у товариство третьої особи - покупця частки, то факт його обізнаності про намір продати частку і умови продажу частки презюмується, якщо інше не буде доведено (наприклад, що учасник був уведений в оману щодо істотних умов договору купівлі-продажу частки).

Апеляційний суд зауважує, що у даній справі, яка переглядається, вбачається, що:

- в день здійснення купівлі-продажу частки позивач взяла участь у загальних зборах Товариства, на яких вирішувалося питання відчуження ОСОБА_3 своїх корпоративних прав третім особам ОСОБА_2 та ОСОБА_6 та була секретарем на цих зборах;

- усвідомлюючи як зміст укладених договорів купівлі-продажу частки у статутному капіталі, так і наслідки відчуження ОСОБА_3 своєї частки на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , якими є, зокрема, зміна складу учасників Товариства, позивач не висловила своїх заперечень, не виявила своїх намірів щодо реалізації свого переважного права на придбання частки, що належала ОСОБА_3 та навпаки своїм голосуванням на зборах підтримала як зміну складу учасників товариства, так і зміни до статуту Товариства, які пов`язані саме з відчуження частки третім особам;

- володіючи інформацією про купівлю-продаж частки, позивач могла проголосувати "проти", однак проголосувала "за".

Отже, оскільки 29.12.2018 позивач не заперечила проти відчуження частки, а також брала участь у виключенні ОСОБА_3 зі складу учасників Товариства та відповідно включенні ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , до складу учасників Товариства, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду, що таким чином позивач надала свою згоду на купівлю частки третіми особами і тим самим відмовилася від реалізації свого переважного права.

Поряд з цим, як вже було зазначено, відповідно до пунктів 5.3 та 5.4 статуту сільськогосподарського ТОВ АГРОФІРМА АГРОСВІТ в редакції, затвердженій протоколом загальних зборів учасників сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю АГРОФІРМА АГРОСВІТ від 19.11.2018 року №1, учасниками Товариства були ОСОБА_1 з часткою у статутному капіталі товариства 5% та ОСОБА_3 , з часткою у статутному капіталі Товариства 95%.

Таким чином, порушення, на які посилалася ОСОБА_1 при скликанні та проведенні загальних зборів 29.12.2018 року, жодним чином не могли вплинути на прийняття відповідних рішень, оскільки на зборах приймали участь 100% голосів учасників СТОВ "Агрофірма "Агросвіт" (тобто був наявний кворум) і голосування за ті чи інші питання порядку денного позивачем не мало та не могло мати вирішального впливу на результат, як і обумовлювати прийняття інших рішень з винесених на розгляд питань.

Апеляційний суд наголошує, що вирішуючи спір по суті, суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.06.2019р. у справі № 922/1500/18 та від 31.10.2019р. у справі № 916/1134/18.

Так, переважне право на придбання частки (частини частки) іншого учасника товариства, що продається третій особі, передбачене ст. 20 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» є організаційним, відносним та вторинним.

Переважне право є учасника товариства на купівлю частки є організаційним, оскільки завдяки йому створюється передумова для набуття його носієм права на частку, внаслідок створення можливості для укладення договору купівлі-продажу. Саме по собі переважне право учасника не надає його суб`єктові будь-яких майнових прав (речових, зобов`язальних та ін.), які зумовлювали б виникнення або перехід права власності. Причому відповідне майнове право виникає тільки завдяки укладенню договору купівлі продажу частки або в результаті переведення прав та обов`язків за договором купівлі-продажу. У свою чергу, конструкція переважного права дозволяє організувати відносини учасників товариства, створивши передумови для суб`єкта переважного права укласти договір купівлі-продажу частки.

Відносність переважного права учасників товариства полягає в тому, що це право реалізується в організаційних відносинах, учасники яких є персоніфікованими. Тобто в будь-якому разі чітко визначеними є суб`єкти правовідносин. Однак його характеристика як відносного не позбавляє переважного права учасника й певних абсолютних властивостей, які полягають в абсолютності захисту переважного права. Під абсолютністю захисту розуміється можливість носія переважного права пред`явити позов про переведення прав та обов`язків за договором купівлі-продажу частки до будь-якої іншої особи - не учасника товариства.

Вторинність переважного права проявляється в тому, що його виникнення зумовлене «перебуванням» у відносинах участі в товаристві, завдяки чому особа має статус учасника товариства і відповідне переважне право. Тобто переважне право є вторинним до права учасника на частку. За умови припинення права на частку або правовідносин участі в товаристві, припиняється й переважне право.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 03.05.2019 року загальними зборами учасників СТОВ "Агрофірма "Агросвіт" було прийнято рішення, оформлене протоколом №1-03-05, про відчуження часток у статутному капіталі СТОВ "Агрофірма "Агросвіт": ОСОБА_2 у розмірі 70%, яка в грошовому еквіваленті становить 8260,00 грн., ОСОБА_6 в розмірі 25%, яка в грошовому еквіваленті становить 2950,00 грн. та ОСОБА_1 у розмірі 5%, яка в грошовому еквіваленті становить 590,00 грн.

Згідно вказаного рішення частка у статутному капіталі СТОВ "Агрофірма "Агросвіт" ОСОБА_2 у розмірі 70%, яка в грошовому еквіваленті становить 8260,00 грн., була передана за актом приймання-передачі частки (частини частки) у статутному капіталі у розмірі 50%, яка в грошовому еквіваленті становить 5900,00 грн., на користь ОСОБА_4 та у розмірі 20%, яка в грошовому еквіваленті становить 2360,00 грн., на користь ОСОБА_5 .

Частка у статутному капіталі СТОВ "Агрофірма "Агросвіт" належна ОСОБА_6 в розмірі 25%, яка в грошовому еквіваленті становить 2950,00 грн., була передана за актом приймання-передачі частки (частини частки) у статутному капіталі на користь ОСОБА_5 .

Частка у статутному капіталі СТОВ "Агрофірма "Агросвіт" належна ОСОБА_1 у розмірі 5%, яка в грошовому еквіваленті становить 590,00 грн., була передана за актом приймання-передачі частки (частини частки) у статутному капіталі на користь ОСОБА_5

03.05.2019р. позивач відчужила свою частку корпоративних прав в розмірі 5% громадянину ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі СТОВ "Агрофірма "Агросвіт", на підтвердження чого сторонами було укладено акт приймання-передачі частки (частини частки) у статутному капіталі СТОВ "Агрофірма "Агросвіт" від 03.05.2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярославцевою І.В.

Нотаріусом було перевірено осіб, які підписали вказані документи, встановлено їх дієздатність та засвідчено їх підписи на документах вчинені в його присутності.

Таким чином, вихід ОСОБА_1 зі складу учасників СТОВ "Агрофірма "Агросвіт" був її добровільним волевиявленням, направленим на припинення корпоративних правовідносин з Товариством.

За таких обставин, позивач на момент звернення до господарського суду з даним позовом, вже не мала статусу учасника СТОВ "Агрофірма "Агросвіт", з якого вибула за власним бажанням, а відтак і втратила переважне право на купівлю частки в статутному капіталі Товариства.

Колегія суддів вважає за необхідне також зауважити, що дії позивача, який фактично відмовився від свого переважного права на придбання частки, та майже через рік після цього подав позов про переведення на себе прав покупця за укладеними відповідачами договорами купівлі-продажу прав частки, є суперечливими.

Добросовісність є однією із основоположних засад цивільного законодавства (п. 6 ст. 3 ЦК). Принцип добросовісності передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав.

Дії учасників цивільних та корпоративних відносин мають відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб.

Зазначений принцип лежить в основі доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

Поведінка є такою, що суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, якщо вона не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона правовідносин розумно покладалася на ці заяви чи попередню поведінку.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018р. у справі № 338/180/17 та постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019р.

Дії ОСОБА_1 , яка спочатку надала згоду на укладення договору купівлі-продажу корпоративних прав СТОВ "Агрофірма "Агросвіт" від 29.12.2018, а згодом і самостійно вчинила відчуження своєї частки корпоративних прав за договором від 03.05.2019 року, чим фактично усвідомлювала юридичні наслідки укладення таких правочинів, а в подальшому вирішила звернутися до господарського суду Дніпропетровської області з даним позовом, є такими, що суперечать її попередній поведінці.

Згідно з положеннями статей 2, 4,5 ГПК України, статей 15, 16 ЦК України підставою для захисту цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання чи оспорення. Отже задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем відповідно до вимог процесуального законодавства обставин щодо наявності в нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу). А також порушення (невизнання, оспорення) зазначеного права відповідачем з урахуванням належності обраного способу судового захисту (правова позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду наведена в постанові від 09.10.2018р. у справі №910/2062/18).

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. ст. 73 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до приписів ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Апеляційний суд наголошує, що обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відтак на позивача покладений обов`язок обгрунтувати суду свої вимоги поданими до суду доказами, тобто, довести, що права та інтереси позивача дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

За змістом ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23.02.2006 визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За приписами частини 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці використовує принципи «баланс ймовірностей» або «розумна ступінь достовірності» (balance of probabilities) та «поза розумним сумнівом» (beyond reasonable doubt) для оцінки обставин справи та доказів (див. рішення BENDERSKIY v. Ukraine 15.11.2007 р.).

Верховний Суд в постанові від 27.11.2018 р. у справі № 914/2505/17 зазначив, що принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Аналізуючи викладене, апеляційний суд констатує, що доказування не може мати абстрактне значення та грунтуватися на припущеннях, а відповідні обставини, на які посилаються або заперечують сторони, мають бути підтверджені або спростовані поданими ними до суду належними доказами.

В даній справі позивачем порушення своїх прав відповідачами суду не доведено.

Враховуючи усе вищевикладене та з огляду на відсутність в матеріалах справи доказів того, що при вчиненні реєстраційної дії/запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 29.05.2018 №7000490 щодо державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи, зміни складу або інформації про засновників, державним реєстратором комунального підприємства "Центр реєстрації та надання послуг" Нивотруднівської сільської ради Ковальовим Сергієм Вадимовичем; та реєстраційної дії/запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 08.05.2019 року № 0000490 щодо державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах, зміни складу або інформації про засновників, державним реєстратором Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Садиленком Леонідом Григоровичем, були наявні підставі для залишення документів без розгляду або відмови у проведенні державної реєстрації, встановлені ст.ст. 27, 28 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», відсутні й правові підстави для скасування вказаних реєстраційних дій/записів, а отже місцевим господарським судом правомірно відмовлено у задоволенні позову в цій частині вимог.

Водночас, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не були внесені кошти на депозитний рахунок господарського суду Дніпропетровської області при зверненні до суду з даним позовом, оскільки в матеріалах справи наявне клопотання представника позивача про долучення квитанції від 13.01.2020 року №0.0..1. на суму 11 800,00 грн. разом з відповідним платіжним документом (т. 3 а.с. 98-99).

Разом з тим, необхідно зауважити, що вказані обставини не вплинули на правильність вирішення справи та не спростовують висновків місцевого господарського суду про обізнаність позивача про проведення загальних зборів, порядок денний та намір ОСОБА_3 продати частку в статутному капіталі підприємства третім особам, ціну та розмір частки та інші умови продажу та втрату нею переважного право на купівлю частки в статутному капіталі підприємства.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи у даному випадку сукупність встановлених вище обставин, підтверджених відповідними доказами, наявними в матеріалах справи, з огляду на положення ст.ст.74-80, 86 ГПК України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність обгрунтованих правових підстав для задоволення позову.

Порушень або неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, апеляційним судом під час перегляду справи в апеляційному порядку не встановлено.

З урахуванням фактичних обставин справи та норм чинного законодавства, які підлягають до застосування у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що доводи скаржника, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.10.2020 у справі №904/5874/19 (904/4623/19).

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 269, 270, 275-279, 282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.10.2020 у справі №904/5874/19 (904/4623/19) залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.10.2020 у справі №904/5874/19 (904/4623/19) залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги залишити за ОСОБА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 30.04.2021

Головуючий суддя В.Ф. Мороз

Суддя Л.А. Коваль

Суддя Т.А. Верхогляд