УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

м. Київ

27.04.2021Справа № 910/6562/21

За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Мережа Ланет" (вул. Ревуцького, буд. 46, м. Київ 140, 02140)

про забезпечення позову

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мережа Ланет" (вул. Ревуцького, буд. 46, м. Київ 140, 02140)

До Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕДІА ГРУПА УКРАЇНА" (вул. Г. Космосу, буд. 4, м. Київ 148, 03148)

про визнання недійсним пунктів договорів

Суддя Бондаренко-Легких Г.П.

Без виклику представників сторін.

ВСТАНОВИВ:

22.04.2021 до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю "Мережа Ланет" (позивач) надійшла позовна заява № 1/МГУ від 21.04.2021 до Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕДІА ГРУПА УКРАЇНА" (відповідач), в якій викладені позовні вимоги про визнання в судовому порядку недійсними п. 6.3. Субліцензійного договору № УНІ 113275/2020 від 31.12.2020, № УНІ-ІРТV-113276/2020 від 31.12.2020 та № УНІ-ОТТ-113277/2020 від 31.12.2020, укладені між позивачем та відповідачем.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуваний пункт 6.3 зазначених Субліцензійних договорів за своїм змістом суперечить вимогам ст. 203, 215, 229 Цивільного кодексу України, у зв`язку з чим позивач вказує на наявність правових підстав для визнання відповідного пункту вказаних договорів недійсними.

Разом з позовною заявою Товариством з обмеженою відповідальністю "Мережа Ланет" подано заяву № 2/МГУ від 21.04.2021 про забезпечення позову, в якій заявник просить до набрання законної сили рішенням суду у даній справі вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони Товариству з обмеженою відповідальністю "МЕДІА ГРУПА УКРАЇНА" вчиняти дії, направлені на безпідставне дострокове розірвання в односторонньому порядку субліцензійних договорів № УНІ 113275/2020 від 31.12.2020, № УНІ-ІРТV-113276/2020 від 31.12.2020 та № УНІ-ОТТ-113277/2020 від 31.12.2020, відповідно до п. 6.3 вказаних договорів.

Підставою для вжиття заходів забезпечення позову є листи № 105, № 106,№ 107 від 03.03.2021 ТОВ "МЕДІА ГРУПА УКРАЇНА" про односторонню відмову від субліцензійних договорів № УНІ 113275/2020 від 31.12.2020, № УНІ-ІРТV-113276/2020 від 31.12.2020 та № УНІ-ОТТ-113277/2020 від 31.12.2020, тому з метою недопущення втрати ТОВ "Мережа Ланет" права на ретрансляцію програм (телеканалів): «Україна», «НЛО.TV», «Індиго tv» заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову. в обґрунтування необхідності забезпечення позову заявник зазначає, що безповоротними наслідками дострокового припинення договорів будуть: завдання позивачу збитків у розмірі 1 млн. грн; втрата позивачем його абонентів; припинення ретрансляцій позивачем, що в свою чергу, матиме негативний соціально - публічний ефект, оскільки значна частина абонентів заявника проживає в районах України, що межують з тимчасово окупованими районами України, і відповідно така частина абонентів втратить можливість перегляду програм українського телебачення.

Отже, на думку позивача, невжиття заходів забезпечення позову унеможливить ефективний захист та поновлення прав ТОВ "Мережа Ланет" без нових звернень до суду, зокрема про відшкодування збитків.

Розглянувши заяву № 2/МГУ від 21.04.2021 про забезпечення позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Мережа Ланет", дослідивши подані разом з нею докази в цілому, суд дійшов висновку, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Забезпечення позову застосовується господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду.

Тобто, за приписами чинного господарського процесуального законодавства таку процесуальну дію, як забезпечення позову, може бути вчинено як до пред`являння позову так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Наразі, суд зазначає, що у вирішенні питання про забезпечення позову слід здійснювати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Позивач у даній справі обґрунтовує необхідність вжиття заходів до забезпечення позову у немайновому спорі саме утрудненням поновлення порушених прав позивача, у разі не вжиття заходів до забезпечення позову. Як на утруднення відновлення порушеного права позивач посилається на те, що йому діями відповідача щодо розірвання договору в односторонньому порядку, що передбачено умовами договору, може бути завдано збитки. Разом з тим, вимог про стягнення збитків в даному позові позивач не заявляє та не обґрунтовує неможливість захисту своїх прав шляхом подання позову про стягнення збитків, у разі їх наявності.

Суд зазначає, що обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Отже, заявник на підтвердження необхідності застосування заходів забезпечення позову стверджує, що 22.03.2021 він отримав від ТОВ "МЕДІА ГРУПА УКРАЇНА" листи № 105, № 106, № 107 від 03.03.2021 про те, що останній в односторонньому порядку відмовляється від субліцензійних договорів № УНІ 113275/2020 від 31.12.2020, № УНІ-ІРТV-113276/2020 від 31.12.2020 та № УНІ-ОТТ-113277/2020 від 31.12.2020. І на думку заявника, обраний ним захід забезпечення позову забезпечить недопущення втрати ТОВ "Мережа Ланет" права на ретрансляцію програми (телеканалів): «Україна», «НЛО.TV», «Індиго tv», а субліцензійні договори № УНІ 113275/2020 від 31.12.2020, № УНІ-ІРТV-113276/2020 від 31.12.2020 та № УНІ-ОТТ-113277/2020 від 31.12.2020 продовжать свою дію, тоді як внаслідок дострокового припинення договорів позивачу будуть завдані збитки, розмір яких за розрахунками заявника, становить 1 млн. грн.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування (ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України).

У поданій заяві заявник вказує, що середня кількість абонентів, яким надаються послуги з перегляду програм (програмна послуга), право на ретрансляцію яких ТОВ "Мережа Ланет" має на підставі договору становить 121 300 осіб, і що припинення ретрансляції програм (телеканалів): «Україна», «НЛО.TV», «Індиго tv» матиме значний негативний соціально-публічний ефект.

Суд відзначає, що заявником жодними доказами не підтверджено середню кількість абонентів, яким надаються послуги з перегляду програм (програмна послуга), право на ретрансляцію яких ТОВ "Мережа Ланет" має на підставі договорів. Також заявником не підтверджено факт надання ретрансляції програм (телеканалів): «Україна», «НЛО.TV», «Індиго tv» абонентам, які проживають в районах України, що межують з тимчасового окупованими районами України, як і не підтверджено факт виконання зобов`язань перед абонентами щодо надання доступу до перегляду вказаних вище програм (телеканалів).

Більше того, обраний заявником спосіб забезпечення позову не співвідноситься з предметом позову, а отже відсутній зв`язок між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, а тому неспроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення, у разі задоволення позову.

Заявником в позові заявлено вимоги про визнання недійсними п. 6.3. договорів. Статтею 236 Цивільного кодексу України внормовано, що правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення, відповідно рішення суду про визнання недійсним пункту договору не підлягає виконанню, а правові наслідки недійсності наступають з моменту набрання рішенням законної сили. А отже, позовна заява містить вимоги, рішення про задоволення яких не вимагатиме примусового виконання.

Крім того, частиною 11 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України визначено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Як вже зазначав Суд, предметом позову у даній справі є вимоги про визнання недійсним п. 6.3. трьох субліцензійних договорів, укладених між позивачем та відповідачем, якими передбачено право відповідача на одностороннє дострокове розірвання відповідного договору, наслідком задоволення яких буде недійсність таких пунктів договору з моменту укладення договору, а відтак відсутність в укладених між сторонами договорах права відповідача на одностороннє їх розірвання, що унеможливить для відповідача розірвання договорів в односторонньому порядку, і відповідно відповідач буде зобов`язаний виконувати, визначені договором обов`язки, впродовж строку дії договору - до 31.12.2021. В заяві ж про забезпечення позову заявник просить суд заборонити відповідачу вчиняти дії, направлені на безпідставне дострокове розірвання в односторонньому порядку таких договорів, відповідно, задоволення такої заяви про забезпечення позову, також унеможливить для відповідача розірвання договорів в односторонньому порядку, і відповідач буде зобов`язаний виконувати, визначені договором обов`язки, впродовж строку розгляду справи, що фактично є тотожним задоволенню позову та порушенням ч. 11 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, заява про вжиття заходів забезпечення позову є такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає, зокрема, вид забезпечення позову і підстави його обрання.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 136, 140, 233-235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні заяви № 2/МГУ від 21.04.2021 про забезпечення позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Мережа Ланет" у справі № 910/6562/21 - відмовити.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та підлягає оскарженню в порядку передбаченому ст. 255, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Г.П. Бондаренко - Легких