ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" квітня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/643/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Погорелової О.В

при секретарі судового засідання Федоровій К.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Комунального підприємства "Сучасне місто", м. Харків
до Фізичної особи-підприємця Кот Катерини Іванівни, м. Харків
про стягнення 19238,56 грн.
за участю представників учасників справи:

позивача - Кієнко Г.О.

відповідача - Кот К.І.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Комунальне підприємство "Сучасне місто", звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Фізичної особи-підприємця Кот Катерини Іванівні, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за тимчасову експлуатацію (управління) окремого елемента благоустрою комунальної власності міста Харкова поруч з будинком № 9 по вул. Барабашова у м. Харкові, відповідно до Договору від 15.02.2019 № 1652/02/19 із штрафними санкціями у загальному розмірі 19 238,56 грн., з яких: сума основної заборгованості - 17 067, 08 грн., сума 3% річних від простроченої суми - 762, 67 грн., пеня - 387, 48 грн., сума інфляційних втрат - 1021, 33 грн. Позов обґрунтований неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за вказаним договором. Витрати по оплаті судового збору позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 03.03.2021 позовна заява була прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 23.03.2021 о 10:45.

Ухвалою суду від 23.03.2021, занесеною до протоколу судового засідання, судове засідання було відкладено на 20.04.2021 о 09:30.

19.04.2021 до суду від відповідача надійшли письмові пояснення у вигляді заперечень у справі №922/643/21 в яких відповідач проти позову заперечує та просить суд відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування заперечень відповідач вказує на те, що взагалі не користувався окремим елементом благоустрою комунальної власності для розміщення тимчасових об`єктів підприємницької та іншої діяльності відповідно до договору № 1652/02/19 від 15.02.2019. Сам факт передачі від Комунального підприємства "Сучасне місто" до відповідача окремого елементу благоустрою комунальної власності міста Харкова, площею 17,06 кв.м. поблизу буд. № 9 по вул. Барабашова у м. Харкові не відбувся. Тому у відповідача не було можливості вільно користуватися цим окремим елементом. З моменту підписання вище зазначеного договору відповідач жодного разу не мав можливості вільно користуватися тимчасовою спорудою, яка увесь цей час була закрита, про що достовірно відомо адміністрації Комунального підприємства "Сучасне місто". Крім того, згідно договору №1652/02/19 від 15.02.2019 не має взагалі жодного пункту про те, що виконавець повинен в окремий чітко зазначений день передати замовнику ключі від самої споруди для тимчасової експлуатації окремим елементом благоустрою комунальної власності міста Харкова. Також не існує взагалі та не має в додатках до заяви про видачу судового наказу Комунального підприємства "Сучасне місто" акту прийому-передачі окремого елементу у формі тимчасової споруди з полегшених конструкцій. Відповідач вказує на те, що передача йому окремого елементу згідно договору № 1652/02/19 від 15.02.2019 не відбулась і тому зазначений договір не має жодної юридичної сили і сплачувати за споруду, якою відповідач не може користуватись він не повинен. Доказами, що підтверджують необґрунтованість вимог позивача є фотокартка, яку надавав до суду позивач, а саме це додаток 1 до договору №1652/02/19 від 15.02.2019 "Ескізна пропозиція вигляду фасаду", з якого вбачається закриті двері з замком на елементі. На сьогодні ключі від цих дверей відповідач не отримав від Комунального підприємства "Сучасне місто" і тому стягнення суми з відповідача є не законним. Крім того, сам окремий елемент благоустрою комунальної власності міста Харкова, площею 17,06 кв.м. знаходиться поблизу буд. № 9 по вул. Барабашова у м. Харкові, тобто не має власної юридичної адреси.

У судовому засіданні 20.04.2021 представник позивача підтримав позов у повному обсязі та просив суд його задовольнити.

Присутня у судовому засіданні 20.04.2021 відповідачка проти позову заперечувала та просила суд відмовити в його задоволенні.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

15.02.2019 між КП "Сучасне місто" (виконавець, позивач) та ФОП Кот К.І. (замовник, відповідач) був укладений договір №1652/02/19 тимчасового користування окремим елементом благоустрою комунальної власності для розміщення тимчасових об`єктів підприємницької та іншої діяльності (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого, виконавець надає замовнику право тимчасової експлуатації (управління) окремим елементом благоустрою комунальної власності міста Харкова (далі - елемент) з метою задоволення соціально-економічних потреб шляхом розміщення тимчасового об`єкта підприємницької або іншої діяльності.

Вид елементу: частина покриття вулиці (п. 2.1 договору). Місцезнаходження елементу: поблизу будинку №9 по вул. Барабашова у м. Харкові (п. 2.2 договору). Площа/розміри елементу 17,06 кв.м. (п. 2.3 договору).

Згідно розділу 3 договору, вид об`єкта: тимчасова споруда з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, без улаштування фундаменту (павільйон з функціональним призначенням продаж непродовольчих товарів). Площа об`єкта по зовнішньому контуру 17,06 кв. м. Наявність вітрин, холодильного та іншого технологічного обладнання та їх опис і площа (по зовнішньому контуру): відсутні. Зовнішній вигляд об`єкта повинен відповідати ескізній пропозиції вигляду фасаду, яка є невід`ємною частиною цього договору. Об`єкт повинен розташовуватися відповідно до схеми розташування окремого елемента благоустрою, що є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. 4.1 договору розмір плати за експлуатацію (управління) елемента згідно з розрахунком становить 1793,50 грн. на місяць та є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до п.п. 4.2, 4.3 договору, плата перераховується замовником на розрахунковий рахунок виконавця в безготівковій формі авансовим платежем до 25 числа поточного місяця, що передує місяцю, за який здійснюється оплата. Внесення плати здійснюється протягом трьох банківських днів з дня передачі елемента благоустрою.

Згідно п.п. 4.5-4.9 договору, наявність у замовника заборгованості станом на і число поточного місяця понад 2 місяці за будь-які попередні розрахункові періоди є підставою для дострокового розірвання договору. У разі дострокового розірвання договору сплачені кошти не повертаються. Акт про надані послуги підписується сторонами до 30 числа місяця, наступного за календарним місяцем, в якому фактично надавалися послуги. Акт про надання послуг вважається підписаним сторонами, якщо його надіслано за адресою (місцезнаходження замовника, вказане в договорі, або адреса, за якою здійснено реєстрацію замовника - юридичної чи фізичної особи - підприємця) замовника виконавцем поштою рекомендованим листом із повідомленням про вручення поштового відправлення адресату.

Відповідно до розділу 8 договору, цей договір вступає в дію з дня його підписання сторонами та діє до 14 лютого 2020 року. Право експлуатації (управління) елемента виникає у замовника після укладення договору. Елемент вважається переданим з дня підписання цього договору.

Згідно розділу 9 договору, після припинення дії договору замовник у 10-денний строк звільняє елемент від об`єкта та приводить його у стан, не гірший порівняно з тим, що існував до укладення цього договору. У випадку невиконання замовником п. 9.1 договору щодо добровільного демонтажу об`єкта та звільнення елемента такий об`єкт може бути демонтовано виконавцем самостійно або із залученням третіх осіб. У такому разі демонтований об`єкт повертається замовнику після компенсації витрат, пов`язаних із демонтажем, транспортуванням та зберіганням об`єкта.

Відповідно до п.п. 10.1-10.5 договору, за невиконання або неналежне виконання зобов`язань згідно з цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України та цим договором. Сторона, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності, якщо вона доведе, що це порушення сталося не з її вини. За порушення строків внесення плати замовник зобов`язаний сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, розрахованої за кожний день прострочення платежу від суми заборгованості, що склалася з моменту виникнення заборгованості, включаючи день сплати заборгованості. Замовник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. При погашенні суми заборгованості кошти, що сплачує замовник, у першу чергу зараховуються у рахунок погашення пені, у наступну чергу - на погашення заборгованості з плати за договором.

Як вказує позивач у позовні заяві, він виконував свої зобов`язання відповідно до умов договору протягом усього строку його дії в повному обсязі та належним чином, діяв в межах повноважень, на підставі та у спосіб, що передбачені актами законодавства України та умовами договору. Фактичних доказів щодо неналежного виконання позивачем своїх зобов`язань, передбачених умовами договору від відповідача на адресу позивача не надходило. Проте, відповідачем у порушення вимог п. 4.2. та п. 5.3.4. договору свої договірні зобов`язання виконано не в повному обсязі, у зв`язку з чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 17 067, 08 грн., що підтверджується актом звіряння взаємних розрахунків за період з 15.02.2019 по 30.09.2020 та актами надання послуг. Позивач намагався врегулювати погашення вказаної заборгованості відповідачем у досудовому порядку шляхом направлення цінного листа від 23.10.2020 № 8344/01-09 (дата відправлення 26.10.2020 № 100) з вищезазначеними вимогами, з описом вкладення, актом звіряння взаємних розрахунків за період з 15.02.2019 по 30.09.2020 між КП "Сучасне місто" та ФО-ГІ Кот Катериною Іванівною та актами надання послуг. Проте, зазначений лист було повернуто на адресу позивача у зв`язку з закінченням терміну зберігання.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

У відповідності до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Статтею 193 Господарського Кодексу України та статтею 526 Цивільного Кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч. 1, 7 ст. 193 ГК України).

Відповідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ст. 627, 628, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, зміст договору складається з умов, які визначаються на розсуд та за погодженням сторін, та умов, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, договір укладений (підписаний сторонами) є обов`язковим для виконання кожної із сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Частиною 1 ст. 286 цього ж кодексу передбачено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Частиною 1 ст. 762 цього ж кодексу передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України закріплено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 610 цього ж кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього ж кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У процесі розгляду справи, відповідачем не було надано суду жодних належних та допустимих доказів, що б підтверджували належне виконання ним свого обов`язку щодо сплати у повному обсязі плати за користування майном у заявлений позивачем період за спірним договором та/або спростовували б суму заявленого боргу.

При цьому суд відхиляє твердження відповідачки про те, що фактично вона не отримувала об`єкт у користування, оскільки, як зазначалося вище по тексту рішення, відповідно до п. 8.2 договору, право експлуатації (управління) елемента виникає у замовника після укладення договору. Елемент вважається переданим з дня підписання цього договору. Відповідачка проти факту укладання спірного договору не заперечувала. Крім того, як вбачається з доданого позивачем до матеріалів справи акту звірки відповідачка частково на суму 4424,00 грн. оплачувала надані послуги з користування окремого елемента благоустрою.

З урахуванням викладеного та наявних у справі доказів суд вважає, що позивач належним чином довів наявність вини відповідача у неналежному виконанні свого обов`язку щодо повного та своєчасного внесення платежів за користування окремого елементу благоустрою, внаслідок чого останнім була допущена заборгованість у розмірі 17067,08 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

В силу ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

В ст. 549 ЦК України надано визначення неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 10.3 договору, за порушення строків внесення плати замовник зобов`язаний сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, розрахованої за кожний день прострочення платежу від суми заборгованості, що склалася з моменту виникнення заборгованості, включаючи день сплати заборгованості.

Перевіривши розрахунок пені, який здійснений позивачем, суд дійшов висновку, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства України, здійснено позивачем арифметично вірно, а тому позовні вимоги в частині стягнення пені у розмірі 387,48 грн. є обґрунтованими.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 762,67 грн. та 1021,33 грн. інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Судом перевірено наданий позивачем розрахунок трьох процентів річних та інфляційних втрат, та встановлено, що їх розмір обчислено позивачем арифметично вірно.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України). Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи викладене, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі, як обґрунтованого, підтвердженого наданими доказами та не спростованого відповідачем.

Щодо інших аргументів сторін, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться в рішенні суду, позаяк не покладаються судом в основу цього судового рішення, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", рішення від 10.02.2010).

Відповідно до положень ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 525, 526, 530, 610-612, 625 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 73, 74, 76-79, 91, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Кот Катерини Іванівни ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства "Сучасне місто" (61002, м. Харків, вул. Чернишевська, 26, ) заборгованість за тимчасову експлуатацію (управління) окремого елемента благоустрою комунальної власності міста Харкова поруч з будинком № 9 по вул. Барабашова у м. Харкові, відповідно до Договору від 15.02.2019 № 1652/02/19 із штрафними санкціями у загальному розмірі 19 238,56 грн., з яких: сума основної заборгованості - 17 067, 08 грн., сума 3% річних від простроченої суми - 762, 67 грн., пеня - 387, 48 грн., сума інфляційних втрат - 1021, 33 грн. та 2270,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст.ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, з урахуванням приписів п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень ГПК України.

Позивач - Комунальне підприємство "Сучасне місто" (61002, м. Харків, вул. Чернишевська, 26, ).

Відповідач - фізична особа-підприємець Кот Катерина Іванівна ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ).

Повне рішення підписано 26 квітня 2021 року.

Суддя О.В. Погорелова