ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2021 року

м. Київ

Справа № 917/17/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Колос І.Б. (головуючий), Бенедисюка І.М., Малашенкової Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Малихіної О.В.,

представників учасників справи:

позивача - публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» - Мирко Р.О., адвокат (дов. від 09.06.2020),

відповідача-1 - ОСОБА_1 - не з`явився,

відповідача-2 - ОСОБА_2 - не з`явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «МТБ Банк»

на рішення господарського суду Полтавської області від 16.09.2020 (суддя Тимошенко О.М.)

та постанову Східного апеляційного господарського суду від 27.01.2021 (головуючий суддя: Здоровко Л.М., судді: Лакіза В.В., Мартюхіна Н.О.)

у справі № 917/17/20

за позовом публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» (далі - Банк)

до ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) та ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 )

про звернення стягнення на предмет іпотеки.

1. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

Банк звернувся до господарського суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Так, позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 02.06.2008 № 00308/Р, який укладений фізичною особою - підприємцем Калуцьким Олександром Вікторовичем та відкритим акціонерним товариством «Морський Транспортний Банк» в розмірі 11 658 187,15 грн. (яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 8 688 949,88 грн., заборгованості зі сплати відсотків у розмірі 2 243 983,80 грн., пені у розмірі 725 253,47 грн.) звернути стягнення на предмет іпотеки згідно з договором іпотеки від 02.06.2008 № 00696-СР, який укладений відкритим акціонерним товариством «Морський Транспортний Банк» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Медвєдєвою В.І. за реєстровим № 3052, а саме:

- 1/2 частини нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 374,3 кв.м, а саме: № 64 роздягальня, № 69а зал (частина площею 262,7 кв.м); № 70 коридор; № 71 санвузол; № 72 вбиральня; № 73 вмивальня; № 73а коридор; № 74 вбиральня; № 75 коридор; № 76 вбиральня; № 77 вбиральня; № 81 вбиральня; № 81а вбиральня; № 85 склад; № 86 коридор; № 87 коридор; № 87а коридор; № 88 кладова; № 89 душова; № 90 коридор; № 906 кімната відпочинку, що належить ОСОБА_1 на підставі рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 18.03.2015 у справі № 554/16336/14-ц;

- 1/2 частини нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 374,3 кв.м, а саме: № 55а кладова; № 63 кладова; № 63а роздягальня; № 636 роздягальня; № 696 зал (частина площею 268,6 кв.м); № 78 коридор; № 79 кімната; № 90в костюмерна; № 91 коридор; № 92 кухня; № 93 склад; № 94 бармен; № 95 щитова, що належить ОСОБА_2 на підставі рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 18.03.2015 у справі № 554/16336/14-ц.

Звернення стягнення на предмет іпотеки позивач просив суд здійснювати за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій шляхом проведення прилюдних торгів відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про іпотеку».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

Рішенням господарського суду Полтавської області від 16.09.2020 зі справи № 917/17/20, яке залишено без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 27.01.2021, у позові відмовлено з підстав пропуску позивачем позовної давності для звернення з відповідним позовом до суду та недоведення позивачем наявності поважних причин пропуску позовної давності.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі Банк, з посиланням на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить суд касаційної інстанції скасувати судові рішення попередніх інстанцій в частині відмови у задоволенні позову щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме, 1/2 частини нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 374,3 кв.м, а саме: № 55а кладова; № 63 кладова; № 63а роздягальня; № 636 роздягальня; № 696 зал (частина площею 268,6 кв.м); № 78 коридор; № 79 кімната; № 90в костюмерна; № 91 коридор; № 92 кухня; № 93 склад; № 94 бармен; № 95 щитова, що належить ОСОБА_2 на підставі рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 18.03.2015 у справі № 554/16336/14-ц, та ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення позову.

2. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

В обґрунтування доводів касаційної скарги скаржник зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування приписів статті 23 Закону України «Про іпотеку» у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, далі - ГПК України). Так, скаржник зазначає про те, що положеннями наведеної норми Закону не передбачено моменту, з якого в особи, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки переходять відповідні права, обов`язки та сам статус іпотекодавця.

Також, за доводами Банка, судами попередніх інстанцій невірно визначено момент виникнення права вимоги та початок перебігу позовної давності щодо ОСОБА_2 . Скаржник наголошує, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, однак, якщо суд визнає поважними причини пропуску позовної давності, порушене право підлягає захисту. Згідно з частиною п`ятою статті 267 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності. Відповідні правові позиції викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.11.2019 у справі № 911/3677/17, від 19.11.2019 у справі № 911/3680/17, від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17 та постанові Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 913/112/18.

Крім того, з посиланням на приписи частини третьої статті 13 ЦК України скаржник зазначає, що поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. У разі поділу майна будуть порушені права та інтереси особи, яка є кредитором, оскільки припинення права власності відповідача на спірне майно ускладнює виконання судового рішення про стягнення суми боргу з відповідача на користь банка (правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 11.11.2019 у справі № 337/474/14-ц, від 22.10.2018 у справі № 654/1528/17, від 06.03.2019 у справі № 317/3272/16-ц, від 03.04.2019 у справі № 726/831/15-ц та від 04.03.2020 у справі № 753/15957/18).

Доводи інших учасників справи

Відзиви на касаційну скаргу не надходили.

Згідно з ухвалою Суду від 21.04.2021 відмовлено у задоволенні клопотання відповідачів у справі про продовження процесуального строку для подання відзиву на касаційну скаргу Банка.

29.04.2021 представник Банка брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції згідно з ухвалою Суду від 16.04.2021.

3. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

02.06.2008 відкритим акціонерним товариством «Морський Транспортний Банк» та фізичною особою - підприємцем Калуцьким Олександром Вікторовичем укладений кредитний договір № 00308/Р у вигляді непоновлюваної кредитної лінії (далі - Кредитний договір) на суму 1 444 620,00 доларів США, на такі цілі: 1 400 000,00 дол. США на придбання нежитлового приміщення загальною площею 748,6 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та 44 620,00 дол. США на оплату страхових платежів, з 02.06.2008 і терміном погашення по 29.05.2009 включно, із сплатою 13% річних за фактичний термін користування кредитом від фактичної суми заборгованості за кредитом (у первісній редакції договору); по 31.05.2016 включно, зі сплатою 10% річних за фактичний термін користування кредитом від фактичної суми заборгованості за кредитом (у редакції внесених змін від 18.11.2011).

За умовами підпункту 3.2.5 пункту 3.2 Кредитного договору (в редакції внесених змін та доповнень від 20.09.2012) Банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту в цілому, сплати процентів за користування кредитом, інших платежів, що належать до сплати за цим договором, у випадку невиконання або неналежного будь-яких зобов`язань за цим договором або договорами, укладеними в забезпечення зобов`язань позичальника за цим договором, у тому числі, прострочення сплати чергового платежу за кредитом та процентів за користування кредитом понад 1 місяць.

До Кредитного договору неодноразово вносилися зміни та доповнення, зокрема, зміни щодо графіку та валюти кредитування, замість доларів США на національну валюту гривню.

20.09.2012 укладений договір № 5 про внесення змін та доповнень до Кредитного договору, за умовами якого Банк зобов`язався надати позичальнику грошові кошти у вигляді мультивалютної непоновлюваної кредитної лінії на суму 20 917 839,49 грн., з урахуванням умов пункту 1.2, його підпункту 1.2.1 цього договору з можливістю використання кредитних коштів для зміни валюти виконання зобов`язання, та на витрати, пов`язані зі зміною валюти виконання зобов`язання, з урахуванням умов підпунктів 1.1.1, 1.1.2, 1.1.3 пункту 1.1 цього договору, а позичальник зобов`язався прийняти, використати за цільовим призначенням та повернути Банку кредит, сплатити за користування кредитом проценти.

Пунктом 1.2 та його підпунктом 1.2.1 Договору № 5 про внесення змін та доповнень до Кредитного договору передбачено, що кредит надається на придбання нежитлового приміщення загальною площею 748,6 кв.м, розташованого за адресою: м. Полтава, вул. Леніна, 13, а також на придбання/обмін іноземної валюти в національну валюту України з можливістю оплат витрат, пов`язаних з конвертацією.

Сторони дійшли згоди, що після зміни валюти виконання зобов`язання за Кредитним договором, основною валютою виконання зобов`язання є національна валюта України - гривня.

При цьому сторони узгодили, що після зміни валюти виконання зобов`язання за Кредитним договором, максимальний розмір заборгованості за цим договором має становити не більше 9 097 091,88 грн.

Відповідно до пункту 1.3 Договору № 5 про внесення змін та доповнень до Кредитного договору Банк відкриває позичальнику кредитну лінію на строк з 02.06.2008 року і терміном погашення по 31.05.2016 включно.

На виконання умов Кредитного договору відповідач отримав від позивача кредитні кошти у межах встановленого у договорі ліміту, що підтверджується копіями меморіального валютного ордеру від 03.06.2008 № 18 та платіжного доручення від 20.09.2012 № 84.

17.10.2013 сторонами укладений договір № 6 про внесення змін та доповнень до Кредитного договору, відповідно до умов якого сторони підтвердили, що на момент укладення цього договору заборгованість позичальника перед Банком за основним боргом за кредитом (борг за кредитом без урахування відсотків) становить 8 706 549,77 грн.

Виконання позичальником вимоги Банка щодо дострокового повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, інших платежів відповідно до умов цього договору повинно бути здійснено позичальником протягом тридцяти календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу Банка.

Згідно з умовами Кредитного договору (зі змінами та доповненнями до нього) сторонами погоджено дату остаточного повернення кредиту - 31.05.2016.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, 02.06.2008 відкритим акціонерним товариством «Морський Транспортний Банк» та громадянином ОСОБА_1 , як іпотекодавцем укладений договір іпотеки № 00696-СР (далі - Договір іпотеки), відповідно до умов якого в забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно, що є власністю іпотекодавця, а саме, цегляні нежитлові приміщення, загальною площею 748,6 кв.м, цільове призначення приміщень: для розміщення розважального центру, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , та належать іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Медвєдєвою В.І. 02.06.2008 за реєстровим № 3051, який зареєстроваий в Державному реєстрі правочинів 02.06.2008 за № 2933823.

Предмет іпотеки передається в іпотеку з невід`ємними приналежностями, які знаходяться в ньому. Іпотека розповсюджується на всі невіддільні від майна поліпшення, складові частини та внутрішні системи, що існують на момент укладення цього договору та виникнуть у майбутньому. Всі зроблені іпотекодавцем, в період дії цього договору, всілякого роду поліпшення, реконструкції, зміні, доробки тощо автоматично стають предметом даного договору іпотеки - предметом іпотеки (пункт 1.6 Договору іпотеки).

Також до Договору іпотеки, у зв`язку з внесенням змін та доповнень до Кредитного договору укладені додаткові договори.

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 Договору іпотеки, з урахуванням внесених змін та доповнень, предметом цього договору є надання іпотекодавцем в іпотеку нерухомого майна зазначеного в пункті 1.6 цього договору в забезпечення виконання власних зобов`язань іпотекодавця, в силу чого іпотекодержатель має право в разі невиконання іпотекодавцем зобов`язань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця. За цим договором іпотекою забезпечується виконання зобов`язань іпотекодавця, що випливають з Кредитного договору та всіх додаткових угод/договорів про внесення змін до нього.

Відповідно до пункту 3.1 Договору іпотеки іпотекодержатель має право задоволення своїх вимог за Кредитним договором і за цим договором, яке виникає в іпотекодержателя у випадку невиконання (часткового невиконання) позичальником своїх зобов`язань перед іпотекодержателем за Кредитним договором, у випадку невиконання (часткового невиконання) іпотекодавцем своїх зобов`язань за даним договором та в інших випадках, передбачених цим договором.

Відповідно до пункту 3.4 Договору іпотеки, у разі порушення іпотекодавцем умов Кредитного договору та/або порушення умов цього договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушень. В цьому документі зазначається стислий зміст порушень зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього договору.

Згідно з підпунктом 3.4.1 пункту 3.4 Договору іпотеки, реалізація предмета іпотеки, на який звернено стягнення у примусовому порядку проводиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не буде встановлено даним договором або законодавством, чинним на момент реалізації предмета іпотеки. Початкова ціна предмета іпотеки для його продажу з публічних торгів встановлюється у розмірі, визначеному в пункті 1.10 даного договору або, за вимогою іпотекодержателя, визначається незалежним суб`єктом оціночної діяльності, призначеними іпотекодержателем.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за Кредитним договором, 17.04.2014 Банк звернувся з позовом до фізичної особи - підприємця Калуцького О.В. та ОСОБА_3 , як поручителя про солідарне стягнення заборгованості за Кредитним договором у розмірі 11 658 187,15 грн.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 01.09.2015 позов Банка задоволений: стягнуто солідарно з фізичної особи - підприємця Калуцького О.В. та ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 11 658 187,15 грн. (справа № 554/5323/14-ц).

Постановою Полтавського апеляційного суду від 09.12.2019 рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 01.09.2015 зі справи № 554/5323/14-ц змінено в частині розміру заборгованості за кредитом та в частині розподілу судових витрат. Зменшено стягувану з фізичної особи - підприємця Калуцького О.В. та ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь Банка заборгованість за Кредитним договором до 11 097 238,67 грн., що складається із: заборгованості за кредитом в сумі 8 688 949,88 грн., заборгованості за відсотками в сумі 1 706 068,83 грн., пені за прострочення виконання зобов`язань в сумі 702 219,96 грн.

Постановою Верховного Суду від 02.07.2020 рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 01.09.2015 у незміненій за результатами апеляційного перегляду його частині та постанову Полтавського апеляційного суду від 09.12.2019 залишено без змін.

Судами також встановлено, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 18.03.2015 у справі № 554/16336/14-ц позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 за участю третьої особи - Банка, про поділ спільного майна подружжя задоволено: виділено у власність ОСОБА_1 частину приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 374,3 кв.м, а саме: № 64 роздягальня, № 69 зал (частина площею 262,7 кв.м); № 70 коридор; № 71 санвузол; № 72 вбиральня; № 73 вмивальня; № 73а коридор; № 74 вбиральня; № 75 коридор; № 76 вбиральня; № 77 вбиральня; № 81 вбиральня; № 81а вбиральня; № 85 склад; № 86 коридор; № 87 коридор; № 87а коридор; № 88 кладова; № 89 душева; № 90 коридор; № 906 кімната відпочинку; визнано право власності ОСОБА_1 на частину приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 374,3 кв.м, а саме: № 64 роздягальня, № 69 зал (частина площею 262,7 кв.м); № 70 коридор; № 71 санвузол; № 72 вбиральня; № 73 вмивальня; № 73а коридор; № 74 вбиральня; № 75 коридор; № 76 вбиральня; № 77 вбиральня; № 81 вбиральня; № 81а вбиральня; № 85 склад; № 86 коридор; № 87 коридор; № 87а коридор; № 88 кладова; № 89 душева; № 90 коридор; № 906 кімната відпочинку; залишено в загальному користуванні № 29 коридор; № 31 тамбур; виділено у власність ОСОБА_2 частину приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 374,3 кв.м, а саме: № 55а кладова; № 63 кладова; № 63а роздягальня, № 636 роздягальня; № 696 зал (частина площею 268,6 кв.м); № 78 коридор; № 79 кімната; № 90в костюмерна; № 91 коридор; № 92 кухня; № 93 склад; № 94 бармен; № 95 щитова; визнано право власності ОСОБА_2 на частину приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 374,3 кв.м, а саме: № 55 а кладова; № 63 кладова; № 63а роздягальня, № 636 роздягальня; № 696 зал (частина площею 268,6 кв.м); № 78 коридор; № 79 кімната; № 90в костюмерна; № 91 коридор; № 92 кухня; № 93 склад; № 94 бармен; № 95 щитова; залишено в загальному користуванні № 107 сходи.

Вказане рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 18.03.2015 залишено без змін згідно з ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 20.07.2015.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 15.10.2019 роз`яснено рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 18.03.2015 у справі № 554/16336/14-ц, а саме, що відповідно до резолютивної частини рішення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виділено у користування по 1/2 частці у майні, що підлягало поділу; визнано право власності по 1/2 частці у майні, що підлягало поділу.

Як вказує позивач, 02.12.2019 останній направив вимогу про погашення заборгованості за вих. № 275/07 на адреси відповідачів. Вказану вимогу 12.12.2019 отримав ОСОБА_1 ; ОСОБА_2 вимогу не отримала.

Вимоги Банка залишені без задоволення, а заборгованість за Кредитним договором - несплаченою.

Апеляційним господарським судом також встановлено, що на підставі рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 18.03.2015 зі справи № 554/16336/14-ц про розподіл майна подружжя, 16.12.2019 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про право власності на 1/2 частину іпотечного майна за ОСОБА_2 ; до 16.12.2019 право власності на іпотечне майно у повному обсязі було зареєстроване за позичальником за Кредитним договором - ОСОБА_1 .

З позовом у цій справі про звернення стягнення на предмет іпотеки Банк звернувся до суду 27.12.2019 (згідно з відміткою підприємства поштового зв`язку на поштовому конверті).

4. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Джерела права та оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій, виходили, зокрема, з того, що позивачем пропущена позовну давність для звернення з відповідним позовом до суду та не доведено наявності поважних причин її пропуску.

Мотивуючи рішення у тій частині, в якій наведені позивачем причини пропуску позовної давності не визнані поважними, суди попередніх інстанцій зазначили про те, що розгляд судом спору про стягнення заборгованості за Кредитним договором не позбавляв Банк права й можливості звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки з 17.04.2014, чого Банком зроблено не було. У спірних правовідносинах поділ подружжям майна, яке підлягає зверненню у межах виконавчого провадження за судовим рішенням про стягнення заборгованості за Кредитним договором і реєстрація 1/2 частини іпотечного майна за дружиною позичальника, яка не є боржником за Кредитним договором і не є поручителем, не мало для Банка наслідком неможливості звернутися з позовом до суду про звернення стягнення на предмет іпотеки у межах трирічного строку позовної давності з 17.04.2014, оскільки в силу приписів статті 23 Закону України «Про іпотеку», у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі, в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Доводи Банка щодо неможливості звернути стягнення на предмет іпотеки до моменту реєстрації поділу майна за ОСОБА_2 не підтверджуються матеріалами справи, Банк не навів жодної правової норми, яка унеможливлює звернення стягнення на предмет іпотеки внаслідок його поділу подружжям (по 1/2 частині). Крім того, така позиція Банка не узгоджується з приписами статті 23 Закону України «Про іпотеку», а також статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником у разі вибуття сторони.

У доводах касаційної скарги скаржник посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування приписів статті 23 Закону України «Про іпотеку» у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України). Так, скаржник зазначає про те, що положеннями наведеної норми Закону не передбачено моменту, з якого в особи, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки переходять відповідні права, обов`язки та сам статус іпотекодавця.

Суд зазначає про відсутність підстав для формування такого висновку у даній справі, оскільки зазначений довід касаційної скарги фактично зводиться до питання визнання поважними/неповажними причин пропуску позивачем позовної давності для звернення з відповідним позовом до суду. Касаційна скарга Банка у цій частині фактично зводиться до заперечення встановлених судами попередніх інстанцій у справі № 917/17/20 обставин щодо ненаведення позивачем поважних причин пропуску позовної давності для звернення з позовом до суду до відповідачів про звернення стягнення на предмет іпотеки, намагання переоцінити докази, яким надана оцінка судами попередніх інстанцій у справі, без урахування меж розгляду справи касаційним судом.

За доводами Банка, судами попередніх інстанцій невірно визначено момент виникнення права вимоги та початок перебігу позовної давності щодо ОСОБА_2 . Скаржник наголошує, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, однак, якщо суд визнає поважними причини пропуску позовної давності, порушене право підлягає захисту. Згідно з частиною п`ятою статті 267 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності. Відповідні правові позиції викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.11.2019 у справі № 911/3677/17, від 19.11.2019 у справі № 911/3680/17, від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17 та постанові Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 913/112/18.

Крім того, з посиланням на приписи частини третьої статті 13 ЦК України скаржник зазначає, що поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. У разі поділу майна будуть порушені права та інтереси особи, яка є кредитором, оскільки припинення права власності відповідача на спірне майно ускладнює виконання судового рішення про стягнення суми боргу з відповідача на користь банка (правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 11.11.2019 у справі № 337/474/14-ц, від 22.10.2018 у справі № 654/1528/17, від 06.03.2019 у справі № 317/3272/16-ц, від 03.04.2019 у справі № 726/831/15-ц та від 04.03.2020 у справі № 753/15957/18).

Зазначені доводи касаційної скарги жодним чином не впливають встановлені судами обставини (за результатом оцінки наданих позивачем доказів) щодо ненаведення позивачем поважних причин пропуску позовної давності для звернення з відповідним позовом до суду, у тому числі, з урахуванням того, що реєстрація поділу майна подружжя за ОСОБА_2 відбулася 16.12.2019, а також у зазначених доводах скаржник залишає поза увагою, що в силу приписів статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції не наділений правом переоцінювати докази.

Верховний Суд у прийнятті даної постанови керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 09.11.2004 у справі «Науменко проти України», від 19.02.2009 у справі «Христов проти України», від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України», в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у даній справі скаржником не зазначено й не обґрунтовано.

Разом з тим Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Верховний Суд з огляду на викладене зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують вказаного висновку.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Звертаючись з касаційною скаргою Банк не спростував наведених висновків судів попередніх інстанцій та не довів неправильного застосування ними норм матеріального і процесуального права як необхідної передумови для скасування прийнятих ними судових рішень у справі.

За таких обставин касаційна інстанція вважає за необхідне касаційну скаргу Банка залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення у справі - без змін як такі, що відповідають вимогам норм матеріального та процесуального права.

Судові витрати

Понесені Банком у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції судові витрати покладаються на Банк, оскільки касаційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись статтями 129, 300, 308, 309, 315 ГПК України, Касаційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» залишити без задоволення, а рішення господарського суду Полтавської області від 16.09.2020 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 27.01.2021 у справі № 917/17/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Колос

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Т. Малашенкова