СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"30" квітня 2021 р. Справа № 913/708/20

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Геза Т.Д., суддя Лакіза В.В.,

розглянувши у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Транстар" (вх. №1049 Л/2) на рішення Господарського суду Луганської області від 22.02.2021, ухвалене у приміщенні Господарського суду Луганської області суддею Лісовицьким Є.А., час проголошення рішення - 10:02год., дата складання повного тексту рішення - 22.02.2021, у справі №913/708/20

за позовом Державного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль", м. Сєвєродонецьк, Луганська обл.,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Транстар", м. Сєвєродонецьк, Луганська обл.,

про стягнення 119 444, 00грн

ВСТАНОВИЛА:

Державне підприємство "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" звернулось до Господарського суду Луганської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Транстар" про стягнення заборгованості за договором про постачання теплової енергії в гарячій воді від 15.10.2007 №215 в загальній сумі 119 444, 00грн, з яких 91 937, 40грн основного боргу, 15 470, 87грн пені, 4 049, 65грн 3% річних, 7 986, 08грн інфляційних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором про постачання теплової енергії в гарячій воді від 15.10.2007 №215 щодо своєчасної оплати спожитих послуг з централізованого опалення, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість, на яку нараховано пеню, 3% річних та інфляційні.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 22.02.2021 позов Державного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Транстар" про стягнення 119 444, 00грн задоволено повністю; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Транстар" на користь Державного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" основний борг в сумі 91 937, 40грн, пеню в сумі 15 470, 87грн, 3% річних в сумі 4 049, 65грн, інфляційні в сумі 7 986, 08грн та витрати зі сплати судового збору в сумі 2 102, 00грн.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, відповідач звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення Господарського суду Луганської області від 22.02.2021 скасувати та ухвалити нове рішення, із застосуванням строків позовної давності.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.04.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Транстар" на рішення Господарського суду Луганської області від 22.02.2021 було залишено без руху, виходячи з такого.

Статтею 258 Господарського процесуального кодексу України встановлено вимоги до форми і змісту апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 258 Господарського процесуального кодексу України, до апеляційної скарги додаються докази сплати судового збору.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір".

Відповідно до підпункту 7 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду справляється судовий збір у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Згідно з підпунктом 2 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору складає 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач у відповідності до положень Закону України "Про судовий збір" сплатив судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 102, 00грн (розмір ставки, який діяв на момент звернення з позовом до суду).

Відтак, ставка судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду становить 3 153, 00грн (2 102, 00грн * 150%).

Згідно матеріалів апеляційної скарги, апелянтом до апеляційної скарги не були додані докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду, про що Господарським судом Луганської області складено акт №30 від 02.04.2021.

Крім того, відповідно до пункту 3 частини 3 статті 258 Господарського процесуального кодексу України, до апеляційної скарги додаються докази надсилання копії скарги іншій стороні у справі.

Згідно зі статтею 259 Господарського процесуального кодексу України, особа, яка подає апеляційну скаргу, надсилає іншим учасникам справи копію цієї скарги і доданих до неї документів, які у них відсутні, листом з описом вкладення.

Згідно матеріалів апеляційної скарги, апелянтом до апеляційної скарги доданий опис вкладення у цінний лист, в якому зазначено, що на ім`я ДП "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" надсилається апеляційна скарга; у графі "куди" вказано м. Сєвєродонецьк - 3 Луганської області.

У той час, як юридичною адресою позивача є: 93406, Луганська обл., м. Сєвєродонецьк, вул. Промислова, буд. 17; поштовою адресою є: 93406, Луганська обл., м. Сєвєродонецьк, а/с 98.

Відтак, суд не прийняв наданий апелянтом опис вкладення у цінний лист як належний доказ надсилання апеляційної скарги на адресу позивача.

Отже, дослідивши матеріали апеляційної скарги та додані до неї документи, суд в ухвалі від 08.04.2021 дійшов висновку, що додані до апеляційної скарги документи не відповідають вимогам Господарського процесуального кодексу України, оскільки апелянтом до апеляційної скарги не були додані докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду у встановленому законом розмірі і порядку, а також не додано належних доказів надсилання копії апеляційної скарги позивачу.

Частиною 2 статті 260 Господарського процесуального кодексу встановлено, що до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, та відповідно апеляційну скаргу було залишиено без руху.

Крім того, відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

В рішенні Господарського суду Лугансської області від 22.02.2021 зазначено, що повний текст рішення складено 22.02.2021.

Відтак, строк подання апеляційної скарги сплив 15.03.2021.

Згідно відмітки підприємства поштового зв`язку на поштовому конверті, апелянт звернувся з апеляційною скаргою 30.03.2021, тобто, з пропуском встановленого чинним процесуальним законодавством строку подання апеляційної скарги на рішення суду.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до статті 119 Господарського процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Апелянт хоча й по тексту апеляційної скарги зазначає, що йому було вручено повний текст рішення 10.03.2021, однак, не звернувся до апеляційного господарського суду з клопотанням про поновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги.

Згідно зі статтею 260 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 256 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку.

З огляду на викладене, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Транстар" на рішення Господарського суду Луганської області від 22.02.2021 у справі №913/708/20 було залишено без руху.

Постановлено апелянту усунути встановлені судом при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення апелянту ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, а саме, апелянт мав надати суду:

- докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду у встановленому законом порядку і розмірі (за реквізитами, зазначеними на офіційному сайті Східного апеляційного господарського суду);

- належні докази надсилання копії апеляційної скарги позивачу.

- клопотання про поновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Луганської області від 22.02.2021 з обгрунтуванням підстав для його поновлення.

Апелянту було роз`яснено, що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.

Згідно матеріалів справи, апелянту вручено ухвалу про залишення скарги без руху 15.04.2021.

29.04.2021 (26.04.2021 подано до підприємства поштового зв`язку) від апелянта надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги (вх.№4992), до якої додані

- докази надсилання копії апеляційної скарги на адресу позивача;

- клопотання про поновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги (вх.№4994), в якому апелянт вказує, що повний текст оскаржуваного рішення він отримав 10.03.2021, і з апеляційною скаргою звернувся у межах 20-денного строку подання апеляційної скарги на рішення суду з дня вручення повного тексту судового рішення, у зв`язку із чим, просить поновити пропущений строк подання апеляційної скарги відповідно до частини 2 статті 256 Господарського процесуального кодексу України;

- клопотання про відстрочення сплати судового збору (вх.№4993), в якому апелянт просить відстрочити сплату судового збору до прийняття рішення у справі, посилаючись на скрутне матеріальне становище, що виникло внаслідок арешту майна та розрахункових рахунків боржника у межах виконавчого провадження, про що додав до клопотання відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та постанову державного виконавця про арешт коштів боржника.

Апелянт також посилається на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 14.01.2021 у справі №0940/2276/18, відповідно до якої, юридична особа не позбавлена права звернутись з клопотанням про відстрочення чи розстрочення сплати судового збору, і суд за результатами цього клопотання не обмежений у праві на власний розсуд відстрочити чи розстрочити таку сплату.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що в частині надання належних доказів надсилання копії апеляційної скарги позивачу і надання суду апеляційної інстанції клопотання про поновлення пропущеного строку звернення з апеляційною скаргою апелянтом усунуто недоліки апеляційної скарги.

Щодо клопотання апелянта про відстрочення сплати судового збору, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке.

За приписами статті 7 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин.

Відповідно до частин 1, 2 статті 8 Закону України "Про судовий збір" (в редакції, чинній на момент звернення з апеляційною скаргою), враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі лише за таких трьох умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.01.2021 у справі №0940/2276/18 зазначено, що Законом України "Про судовий збір" визначений перелік осіб, які безумовно звільнені від сплати судового збору у всіх інстанціях у силу закону, який наділяє їх певним статусом, або виходячи із чітко визначеного предмета спору. Цей перелік наведений у статті 5 зазначеного Закону та є вичерпним (не підлягає застосуванню у спірних правовідносинах).

З аналізу ж статті 8 Закону України "Про судовий збір" чітко вбачається, що законодавець, застосувавши конструкцію "суд, враховуючи майновий стан сторони, може…", тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, які не зазначені в статті 5, або у справах із предметом спору, не охопленим статтею 5, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення.

Що ж до самих умов, визначених статтею 8, то вони диференційовані за суб`єктним та предметним застосуванням.

Так, умови, визначені у пунктах 1 та 2 частини першої статті 8, можуть застосовуватися лише до фізичних осіб, котрі перебувають у такому фінансовому стані, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру їх річного доходу, та до фізичних осіб, що мають певний соціальний статус, підтверджений державою, - є військовослужбовцями, батьками, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокими матерями (батьками), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; особами, які діють в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Щодо третьої умови, визначеної у пункті 3 частини першої статті 8, то законодавець, застосувавши слово "або" не визначив можливість її застосування за суб`єктом застосування, в той же час визначив коло предметів спору, коли така умова може застосовуватись, - лише у разі, коли предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю, тобто особистих майнових та особистих немайнових прав фізичних осіб.

Однак, судова колегія зазначає, що у даній справі апелянт не відноситься до жодних з перелічених осіб, кому Закон дозволяє відстрочити сплату судового збору до ухвалення рішення у справі, і предметом даного позову не є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

У зв`язку із цим, у спірних правовідносинах відсутні правові підстави для задоволення клопотання апелянта про відстрочення сплати судового.

І сама лише обставина скрутного фінансового стану боржника не може вважатися підставою для відстрочення сплати судового збору у спірних правовідносинах, оскільки статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, а відстрочення сплати судового збору є правом господарського суду, яким суд користується за наявності виключних обставин, які у даному випадку також відсутні.

Так, на підтвердження доводів щодо накладення арешту на рахунки боржника останній надав копію постанови про арешт коштів боржника ВП №31425094 від 30.03.2012, якою ще у 2012 році накладено арешт на один рахунок ТОВ "Транстар" НОМЕР_1 в АБ "Укргазбанк" у межах суми 113 823, 40грн.

При цьому, апелянт не надав суду доказів відсутності у нього інших рахунків, відсутності на них (інших рахунках) коштів, стану виконавчого провадження №31425094 на момент звернення з апеляційною скаргою, як і не подано доказів на підтвердження того, що його матеріальне становище покращиться протягом строку розгляду справи та скаржник буде спроможний сплатити судовий збір у встановленому законом розмірі за результатами розгляду справи.

Враховуючи наведене, клопотання апелянта про відстрочення сплати судового збору задоволенню не підлягає.

Отже, апелянт не усунув недоліків апеляційної скарги в частині сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3 153, 00грн, а звернувся до суду з клопотанням про його відстрочення, правові підстави для задоволення якого у спірних правовідносинах відсутні. При цьому, в апеляційній скарзі апелянт зазначав, що ним додаються докази сплати судового збору, що однак, не відповідало дійсності, про що Господарським судом Луганської області складено акт №30 від 02.04.2021.

В силу статті 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Апелянт не був позбавлений права і можливості, за наявності бажання, усунути у повному обсязі недоліки апеляційної скарги (доказів іншого апелянтом суду не надано), однак, апелянтом цього здійснено не було.

Враховуючи, що ані у встановлений судом строк, ані станом на 30.04.2021 апелянтом встановлені в ухвалі суду від 08.04.2021 недоліки не усунуті, наведене відповідно до частини 6 статті 260 Господарського процесуального кодексу України є підставою для повернення апеляційної скарги апелянту як такої, що не відповідає вимогам процесуального закону щодо доданих до апеляційної скарги документів.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 234, 258, 260 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду

УХВАЛИЛА:

Повернути апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Транстар" на рішення Господарського суду Луганської області від 22.02.2021 у справі №913/708/20.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів.

Додаток апелянту: апеляційна скарга з додатками на 6арк. та поштовий конверт.

Головуючий суддя Л.М. Здоровко

Суддя Т.Д. Геза

Суддя В.В. Лакіза