ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2021 року м. Черкаси справа № 925/1481/20

Господарський суд Черкаської області у складі: головуючого - судді Г.М. Скиби, за участю секретаря судового засідання Л.В.Романенко, у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в приміщенні суду розглянув справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СБПМ», м. Київ, бульвар Т.Шевченка, 33Б, поверх 14, к. 30

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Церій», Черкаська область, Чорнобаївський район, с. Хрестителеве, вул. Шевченка, 1

про стягнення 232772,38 грн заборгованості, пені, інфляційних збитків та 3% річних,

за участю повноважних представників сторін:

від позивача: Нестерова І.В. адвокат за довіреністю;

від відповідача: Павроз І.А. адвокат за ордером.

Товариство з обмеженою відповідальністю «СБПМ» звернулось в господарський суд Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Церій» про стягнення 232772,38 грн заборгованості та санкцій за Договором поставки №3/1903-19/КП МД від 19.03.2019, з яких:

- 206000,00 грн основного боргу,

- 19536,42 грн пені,

- 4204,48 грн 3% річних,

- 3031,48 грн інфляційних втрат,

та відшкодування судових витрат.

Короткий опис руху справи:

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 20 листопада 2020 року суд відкрив провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Підготовче засідання призначено на 23.12.2020.

Розгляд справи у підготовчому засіданні відкладався 21 січня 2021 року, на 18 лютого 2021 року, на 16 березня 2021 року.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 16.03.2021 суд закрив підготовче провадження у справі, розгляд справи по суті призначено на 16.04.2021.

В судовому засіданні:

представник позивача позовні вимоги підтримує; повідомив про часткове погашення боргу відповідачем в сумі 116000,00 грн після відкриття провадження у справі.

Відповідач стверджує, що повне погашення боргу можливе лише після скасування Печерським районним судом м. Києва арешту на спірне майно (міндобрива) в кримінальному провадженні. Просить відмовити в задоволенні вимоги про стягнення штрафних санкцій з мотивів настання форс-мажорних обставин для відповідача.

Подано заяву про зупинення провадження у справі до розгляду заяви в Печерському суді м. Києва про скасування арешту на майно.

Інших доказів не подано. Позивач не заявляв про зменшення позовних вимог.

За результатами розгляду справи судом 16.04.2021 було оголошено вступну та резолютивну частину рішення відповідно до приписі ст. 240 ГПК України

Судом встановлено та перевірено доказами такі взаємовідносини сторін та обставини.

19.03.2019 між ТОВ «СБПМ» (позивач, постачальник, кредитор) та ТОВ «Церій» (покупець, одержувач, боржник) був укладений договір поставки №3/1903-19/КП МД на постачання та прийняття і оплату партій мінеральних добрив (а.с. 16-18).

Об`єм партій, кількість, вартість та якість товару обумовлені в Специфікаціях до договору, які є невід`ємною частиною договору.

Поставка товару здійснюється автомобільним або залізничним транспортом за правилами ІНКОТЕРМС. Товар приймається покупцем за видатковою накладною, товаросупровідними документами та відповідною Специфікацією пункти 2.1., 2.2. Договору.

Спірною є поставка за специфікацією №8 від 02.04.2019 (а.с.19 ).

За умовами договору поставка може бути проведена при 100% передоплаті.

Позивач поставив відповідачеві товар:

- за видатковою накладною №679 від 03.04.2020 25,6 тонни карбаміду по 8675,04 грн. за тонну, на суму 222081,02 грн. з ПДВ;

- за видатковою накладною №698 від 06.04.2020 20,8 тонни карбаміду по 8675,04 грн. за тонну, на суму 180440,83 грн. з ПДВ

а всього на суму 402521,85 грн (а.с. 21, 22 ).

На підтвердження господарської операції були оформлені податкові накладні:

№30 від 03.04.2020 на суму 222081,02 грн. (а.с. 26);

№52 від 06.04.2010 на суму 180440,83 грн. (а.с.24 ). Податкові накладні прийняті відповідачем та зареєстровані в Єдиному державному реєстрі податкових накладних.

Поставлений та отриманий товар відповідачем оплачений частково:

- платіжне доручення №495 від 14.04.2020 на суму 100000 грн. (а.с. 28);

- платіжне доручення №548 від 19.05.2020 на суму 20000 грн. (а.с. 28);

- платіжне доручення №573 від 05.06.2020 на суму 50000 грн. (а.с. 29);

- платіжне доручення №621 від 01.07.2020 на суму 3000 грн. (а.с. 29);

- платіжне доручення №695 від 10.08.2020 на суму 10000 грн. (а.с. 30);

- платіжне доручення №757 від 10.09.2020 на суму 10000 грн. (а.с. 31);

- платіжне доручення №855 від 16.10.2020 на суму 3521,85 грн. (а.с. 31), а всього на суму 196521,85 грн, що враховано позивачем при зверненні з позовом.

На момент звернення позивача з позовом в суд заборгованість відповідача за поставлений товар становила 206000 грн. на суму заборгованості позивач нарахував інфляційні втрати, 3% річних, пеню.

Ухилення відповідача від оплати отриманого товару стало причиною звернення позивача до суду за захистом порушеного права та примусового стягнення заборгованості, санкцій та нарахувань на суму боргу.

Відповідач вимоги визнає частково, після звернення позивача до суду сплатив 116000,00 грн боргу та заперечує нарахування санкцій з мотивів настання форс-мажорних обставин: накладення арешту в кримінальній справі на придбані мінеральні добрива.

Інших доказів не подано.

Оцінюючи пояснення учасників та докази у справі в їх сукупності та за внутрішнім переконанням, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до часткового задоволення.

Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно положень Пленуму ВГСУ від 23.03.2012 №6 «Про судове рішення» при прийнятті рішення суд має врахувати майнові інтереси сторін, не надаючи переваги одному учаснику над іншим. Рішення має ґрунтуватися на повній та всебічній оцінці доказів у конкретній справі.

Судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим - приписи частини 1 ст. 236 ГПК України.

Сторони за договором є суб`єктами господарювання та самостійними юридичними особами, що підтверджено витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

Згідно ч. 3 ст. 5 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання повинні здійснювати свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Частина 2 ст. 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає зобов`язання особи при здійсненні своїх прав утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Відповідно до приписів ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Позивач та відповідач є самостійними юридичними особами та суб`єктами господарювання на сільськогосподарському ринку України, з присвоєнням ідентифікаційного коду, з внесенням даних в ЄДРПОУ. Місце здійснення господарської діяльності відповідає місцю реєстрації сторін приписи ст. 93 ЦК України.

За приписами ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Статтею 14 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Суд погоджується з доводами учасників, що їх дії були направлені на настання певних юридичних наслідків, що охоплюється положеннями та приписами ст.ст. 4, 11 Цивільного кодексу України.

Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За своїм змістом представлений договір №3/1903-19/КП МД від 19.03.2019 (а.с. 16-18) є договором поставки (як різновид купівлі-продажу) і відповідає вимогам ст. 655 Глави 54 ЦК України, якою встановлено, що одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві) та отримати гроші, а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.1 ст. 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктами господарювання, в силу якого один суб`єкт зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта, або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, - є господарським зобов`язанням.

Згідно з ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Суд вважає, що сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору. Договір поставки №3/1903-19/КП МД від 19.03.2019 не заперечений сторонами, не визнаний судом недійсним та не розірваний в установленому порядку. Суд також враховує презумпцію правомірності правочину (положення ст. 204 ЦК України).

Як встановлено судом, Позивач протягом квітня 2020 здійснив поставку 8 партії товару, а Відповідач прийняв товар мінеральні добрива карбамід 46,4 тонни на загальну суму 402521,85 грн, що підтверджується видатковими накладними та не оспорюється сторонами. Претензій щодо кількості, якості та асортименту отриманого товару не заявлено.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом, між Позивачем та Відповідачем було узгоджено строк сплати за отриманий товар, який визначений п. 4 додатку до Договору Специфікації №8 оплата з відстроченням відповідно до 07.04.2020.

Суд також враховує, що Відповідач свої зобов`язання в частині належної та повної оплати за вже отриманий товар належним чином не виконав. Строк оплати за отриманий товар для відповідача вже настав.

Станом на 01.12.2020 основна заборгованість Відповідача перед Позивачем за поставлену продукцію сільськогосподарського призначення становила 206000,00 грн.

Відповідачем подано копії платіжних доручень з відмітками банку про перерахування коштів позивачеві (кредитору):

№ 950 від 04.12.2020 на суму 10000 грн.;

№1053 від 20.01.2021 на суму 6000 грн.;

№1158 від 12.04.2021 на суму 100000 грн. Проведені оплати підтверджені позивачем (всього 116000 грн.).

Провадження в цій частині належить закрити за відсутністю предмету спору, оскільки розрахунок проведений протягом розгляду спору в суді, з покладенням судових витрат на відповідача. Позивач не подавав суду заяв на зменшення розміру позовних вимог.

На момент ухвалення рішення судом сума боргу складає 90000,00 грн та підлягає стягненню на користь позивача.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

Частиною першою ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару, тому суд вважає обґрунтованим та доведеним право Позивача на стягнення з Відповідача суми інфляційних втрат, % річних за користування грошовими коштами та пені.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інше не встановлено договором.

На підставі вказаних положень позивачем нараховано відповідачу 3031,48 грн інфляційних втрат за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання (розрахунок, а.с. 12-14) та 4204,48 грн 3% річних (а.с. 14-15).

Умовами договору поставки №3/1903-19/КП МД від 19.03.2019, а саме пунктом 5.2 встановлено, що за порушення строків оплати Товару покупець сплачує на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого товару за кожний день прострочення за весь період прострочення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов`язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

На підставі вказаної норми Договору позивачем нарахована до стягнення з відповідача пеня в розмірі 19536,42 грн. Розрахунок міститься в матеріалах справи.

Здійснивши перевірку правильності нарахування інфляційних втрат, річних нарахувань та пені за допомогою калькулятора штрафних санкцій апаратного комплексу Еліт: Ліга Закон, судом встановлено, що позивачем вірно здійснено розрахунки та нарахування.

Відповідач доводи позивача не спростував, свого розрахунку не надав.

Заява відповідача про зменшення штрафних санкцій у зв`язку з невідповідністю суми заборгованості та суми застосованих санкцій - задоволенню не підлягає, оскільки відповідачем не наведено підстав та поважних причин для такого зменшення. Суд враховує рівновагу господарського інтересу позивача та відповідача, тривале невиконання відповідачем своїх зобов`язань, користування відповідачем чужими грошовими коштами та відсутність об`єктивних доказів ризикованості, затратності та результатів господарської діяльності за спірний період для зменшення розміру штрафних санкцій.

Твердження відповідача про те, що заборгованість виникла у зв`язку з форс-мажорними обставинами не відповідає дійсним обставинам справи та не підтверджено жодними належними та допустимим доказами.

Суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача на те, що обставина стає форс-мажорною лише у випадку, якщо особа доведе неможливість виконання зобов`язань, передбачених умовами договору, саме через неї. Щоб засвідчити форс-мажорні обставини, потрібно звернутися до Торгово-промислової палати. Відповідачем вказані обставини не доведені та не підтверджені.

З огляду на встановлені судом обставини та враховуючи, що позивачем доведено та належними доказами підтверджено в діях відповідача порушення умов договору та підстави для застосування нарахованих санкцій до ТОВ «Церій», суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог ТОВ «СБПМ» до ТОВ «Церій». Позов підлягає до часткового задоволення. Належить стягнути з Відповідача на користь позивача:

- 90000,00 грн основна сума заборгованості,

- 3031,48 грн інфляційні втрати,

- 4204,48 грн 3% річних,

- 19536,42 грн пеня.

Відповідач доводи позивача не спростував, свого розрахунку не надав.

Відповідно до ст.ст. 74, 76-79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права.

Суд при прийнятті рішення враховує правові позиції та практику Європейського суду з прав людини як джерело права, згоду на застосування якого надано Верховною Радою України (п. 4 ст. 11 ГПК України):

- принцип правової певності та юридичної визначеності недопустимість ревізування рішень судів, в тому числі які набрали законної сили з підстав бажання зацікавленої особи в переоцінці доказів (рішення «Агрокомплекс проти України» №23465/03 від 08.03.2012);

- принцип загальної оцінки судом відносин сторін та відсутності обов`язку суду давати оцінку кожній вимозі сторін (рішення «Серявін проти України» №4909/04 від 10.02.2010, рішення «Трофімчук проти України» № 4241/03 від 28.10.2010);

- принцип повноти та межі обгрунтування рішення судом в залежності від характеру рішення (рішення «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, серія А, №303-А, п. 29);

- принцип поваги до права на володіння своїм майном (рішення «Желтяков проти України» №4994/04 від 09.09.2011).

Суд вважає, що позивачем використано належний спосіб захисту свого порушеного права відповідно до приписів ст.ст. 15, 16 ЦК України.

Відповідач не спростував доводи позивача та не подав доказів належного виконання договору. Відповідач не надав суду і свого контррозрахунку вимог.

Суд вважає, що відповідач не скористався своїм процесуальним правом. Суд зазначає, що проведення оплати відповідачем під час розгляду справи та неподання ним доказів у справу має враховуватись виконавчою службою при виконанні рішення суду в ході виконавчого провадження. Суд вважає, що відповідач мав достатньо часу для надання заперечень суду по суті спору чи доказів про проведення розрахунку. Відповідач не надав доказів об`єктивної неможливості погашення боргу.

Стосовно клопотання про зупинення провадження у справі:

Заявник (відповідач) клопотання підтримав та вказує на затримання майна відповідача, придбаного у позивача шляхом накладення арешту у кримінальній справі; неможливість використання майна як форс-мажорні обставини.

Позивач вимоги заперечив з мотивів розумної обачності та переходу прав на майно з моменту відвантаження покупцеві. Просить відмовити в задоволенні клопотання.

Клопотання належить відхилити.

Згідно зі ст. 129 ГПК України судові витрати належить покласти на відповідача повністю та стягнути на користь позивача 3491,59 грн судового збору.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

Клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до скасування арешту на майно відхилити.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Церій», Черкаська область, Чорнобаївський район, с. Хрестителеве, вул. Шевченка, 1, ідентифікаційний , номер рахунку в банку невідомий

на користь позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю «СБПМ», м. Київ, бульвар Т.Шевченка, 33Б, поверх 14, к. 30, ідентифікаційний , номер рахунку в банку невідомий

- 90000,00 грн основного боргу,

- 4204,48 грн - 3% річних,

- 19536,42 грн - пені,

- 3031,48 грн інфляційні втрати,

- 3491,59 грн судового збору.

Провадження в частині стягнення 116 000,00 грн закрити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складення повного судового рішення. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу безпосередньо до суду апеляційної інстанції на вказане рішення, або через господарський суд Черкаської області.

Повне рішення складено 26.04.2021

Суддя Г.М. Скиба