ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2021 року Справа № 906/730/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя Бучинська Г.Б. , суддя Розізнана І.В.

секретар судового засідання Гладка Л.А.

за участю представників сторін:

позивача:Черниш М.М., Данильченко І.А.

відповідача:Спасібухова О.Л.

третьої особи: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Радомишльської районної спілки споживчих товариств на рішення Господарського суду Житомирської області від 20.10.2020 р., повний текст рішення складено 21.11.2020 р. ухвалене суддею Вельмакіною Т.М. у справі №906/730/18

за позовом Радомишльської районної спілки споживчих товариств

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЦ ФРАЙ"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1

про витребування майна

Радомишльська районна спілка споживчих товариств звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЦ ФРАЙ" про витребування приміщення Універмагу загальною площею 6128,7 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Радомишль, вул. Велика Житомирська, 1/2.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 20 жовтня 2020 року у справі №906/730/18 у задоволенні позову Радомишльської районної спілки споживчих товариств до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЦ ФРАЙ" - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, Радомишльська районна спілка споживчих товариств звернулася до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати в повному обсязі рішення Господарського суду Житомирської області від 20.10.2020 р. по справі №906/730/18 та винести нове рішення, яким позовні вимоги Радомишльської районної спілки споживчих товариств задоволити в повному обсязі.

Ухвалами Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.02.2021 р., відкрито апеляційного провадження за апеляційною скаргою Радомишльської районної спілки споживчих товариств на рішення Господарського суду Житомирської області від 20.10.2020 р. у справі №906/730/18, справу призначено до розгляду на 25.02.2021 р.

22.02.2021 р. на електронну адресу апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЦ ФРАЙ" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, оскільки директор ТОВ "ТЦ ФРАЙ" ОСОБА_2 захворів та не може взяти участь у судовому засіданні, що підтверджується копією листка непрацездатності серії АКА №763141 від 22.02.2021 р.

25.02.2021 р. через канцелярію апеляційного господарського суду Радомишльською районною спілкою споживчих товариств подано клопотання про залучення до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Мельниченко Наталію Михайлівну - приватного нотаріуса Радомишльського районного нотаріального округу.

Також, 25.02.2021 р. Радомишльською районною спілкою споживчих товариств подано клопотання про долучення доказів, а саме копію Постанови Верховного Суду від 10.02.2021 р. у справі №910/11305/18.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 25.02.2021 р. відмовлено у задоволенні клопотання про залучення приватного нотаріуса Мельниченко Наталії Михайлівни до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, оскільки заявником не надано обґрунтування, що рішення суду може вплинути на права та обов`язки цієї особи щодо сторін спору. Права та обов`язки приватного нотаріуса випливають безпосередньо з положень закону "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Мінюсту України від 22.02.2012 №296/5. Правові відносини сторін, виходячи з предмету спору, не можуть впливати на виконання приватним нотаріусом Мельниченко Н.М. своїх обов`язків, а відтак у задоволенні клопотання про її залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - відмовлено. Долучено до матеріалів справи №906/730/18 копію Постанови Верховного Суду від 10.02.2021 р. у справі №910/11305/18 та відкладено розгляд апеляційної скарги на "11" березня 2021 р. о 15:30 год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33001, м. Рівне, вул. Яворницького, 59 у залі судових засідань № 2.

01.03.2021 р. від Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЦ ФРАЙ" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому товариство просить вийти за межі доводів та вимог апеляційної скарги та дослідити незастосування судом першої інстанції ст.267 ЦК України як підстави для відмови у позові. Апеляційну скаргу Радомишльської районної спілки споживчих товариств задовольнити частково. Скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 20 жовтня 2020 року по справі №906/730/18 та ухвалити нове рішення, яким відмовити Радомишльській районній спілці споживчих товариств у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску строків позовної давності. Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 18.09.2018 по справі № 906/730/18 скасувати.

09.03.2021 р. на адресу апеляційного господарського суду надійшли додаткові пояснення від директора ТОВ «ТЦ Фрай» в яких відповідач просить вийти за межі доводів та вимог апеляційної скарги та дослідити незастосування судом першої інстанції ст. 267 ЦК України як підстави для відмови у позові. Апеляційну скаргу Радомишльської районної спілки споживчих товариств задовольнити частково. Скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 20 жовтня 2020 року по справі №906/730/18 та ухвалити нове рішення, яким відмовити Радомишльській районній спілці споживчих товариств у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску строків позовної давності та у зв`язку з тим, що Спілка вичерпала можливість на захист своїх прав шляхом витребування майна і таке витребування унеможливить реституцію та порушить права інших осіб. Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 18.09.2018 по справі №906/730/18 скасувати.

30.03.2021 р. на адресу апеляційного господарського суду від Радомишльської районної спілки споживчих товариств надійшла відповідь на додаткові пояснення ТОВ «ТЦ Фрай», в яких позивач акцентує увагу на тому, що твердження представника ТОВ «ТЦ ФРАЙ» про те що Радомишльська райспоживспілка ніби не зверталась своєчасно з позовом про витребування приміщення Універмагу, та що ніби було пропущено строки позовної давності, не відповідає дійсності та фактичним обставинам справи. Адже в дійсності Радомишльська райспоживспілка своєчасно зверталась до Радомишльського районного суду з позовом про витребування свого майна з чужого незаконного володіння. Що стосується твердження представника ТОВ «ТЦ ФРАЙ» щодо неможливості витребування свого майна - Приміщення Універмагу Радомишльською райспоживспілкою, оскільки це ніби призведе до порушення прав інших осіб. Скаржник, зазначає, що дане твердження представника ТОВ «ТЦ ФРАЙ» також не відповідає дійсності, оскільки, після визнання недійсним первісного договору купівлі-продажу Універмагу від 30.12.2009 р. укладеного між СТ «Жиско» та ТОВ «ЮК «Пріорітас», а також після визнання Постановою Касаційного господарського суду Верховного Суду від 10.02.2021 р. по справі №910/11305/18 недійсними електронних торгів з реалізації приміщення Універмагу, Радомишльська райспоживспілка з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати своє майно (приміщення Універмагу) від особи яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 р. у справі №183/1617/16 пункти 146-147). Відтак, скаржник просить апеляційний господарський суд задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі.

30.03.2021 р. представником Радомишльської районної спілки споживчих товариств надано апеляційному суду текст виступу у судових дебатах.

30.03.2021 р. представник Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЦ ФРАЙ" надав суду клопотання про приєднання до матеріалів справи письмові пояснення по суті справи. В письмових пояснення відповідач звертає увагу на те, що в разі задоволення позову, виникне ситуація, яка не буде відповідати принципу пропорційності у господарському судочинстві, встановленому ст. 15 ГПК України та не забезпечить розумного балансу та верховенства права, як це визнано ст.11 ГПК України, оскільки відповідач в такому випадку зобов`язаний повернути майно як стороні правочину, так і позивачеві, який не є стороною правочину, при цьому не будучи володільцем такого майна.

26.04.2021 р. від представника позивача надійшла доповідь до судових дебатів у письмовому вигляді.

Радомишльська районна спілка споживчих товариств 26.04.2021 р. надала суду доповнення до відповіді на додаткові пояснення ТОВ «ТЦ Фрай».

29.04.2021 р. представник Радомишльська районна спілка споживчих товариств надав апеляційному суду текст уточнення виступу у суді апеляційної інстанції.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представники Радомишльської районної спілки споживчих товариств підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, та надав додаткові пояснення на обґрунтування своєї правової позиції. Вважають, що рішення Господарського суду Житомирської області від 20.10.2020 р. у справі №906/730/18 є незаконним та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЦ ФРАЙ" у судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги, просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду Житомирської області від 20.10.2020 р. у справі №906/730/18 без змін.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 в судове засідання не прибув, процесуальним правом на участь в судовому засіданні апеляційної інстанції не скористався, причин неявки суду не повідомив. З цього процесуального питання колегія суддів враховує правову позицію Європейського суду з прав людини у справі "Пономарьов проти України", згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Відтак, колегія суддів визначилась про можливість розгляду скарги в даному судовому засіданні.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

1.Зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 20.10.2020 р. у справі №906/730/18 відмовлено у задоволені позову у повному обсязі. Відмовляючи у позові, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимога про витребування приміщення Універмагу загальною площею 6128,7 кв.м, що знаходиться за адресою: м.Радомишль, вул.Велика Житомирська, 1/2, не може бути задоволена у відповідності до ч.2 ст.388 ЦК України.

2.Узагальнені доводи апеляційної скарги та заперечення щодо неї інших учасників справи.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, Радомишльська районна спілка споживчих товариств наголошує на тому, що суд першої інстанції, в порушення ст.13, ч.2 202 ГПК України не забезпечив принципу змагальності сторін судового процесу, здійснив розгляд справи без участі відповідача, не зупинив провадження по справі за заявами позивача, представники якого через хвороби та дію карантину введеного в зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) не мали можливості з`явитись в судові засідання та заявляли клопотання про відкладення розгляду справи.

Крім того, апелянт акцентує увагу на те, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги та не надав оцінку рішенню Господарського суду Київської області від 05.03.2019 р. по справі №18/030-11, яке залишене в силі постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.02.20 р. у цій же справі. Зазначеним рішенням визнано недійсним Договір купівлі-продажу нерухомого майна - приміщення Універмагу розташованого в м.Радомишль Житомирської області вул.В.Житомирська, будинок 1/2, від 30.12.2009 р. укладений між СТ «Жиско» та ТОВ ЮК «Пріорітас». Зазначене Рішення від 05.03.2020 р. має важливе значення для розгляду справи, оскільки ним визнано недійсним перший (з чотирьох укладених) договір про вчинення рейдерами незаконної купівлі-продажу приміщення Універмагу розташованого в м.Радомишль Житомирської області вул.В.Житомирська, будинок 1/2, відносно права власності якого проходили судові спори.

Також, суд першої інстанції у своєму рішенні від 20.10.2020 р. по справі №906/730/18 безпідставно послався на те, що обставини, встановлені рішенням Господарського суду м.Києва від 05.11.2019 р. та Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 02.06.2020 року у справі №910/11305/18, не підлягають доказуванню, оскільки Північно-західний апеляційний господарський суд не розглядав справи №910/11305/18. Крім того, суд першої інстанції не врахував, що рейдерами для незаконного проведення електронних торгів було вчинено кримінальний злочин, а саме 07.08.2018 р. було здійснено сторонніми особами несанкціонований доступ до державного реєстру обтяжень та незаконно було видалено інформацію про накладання арешту на приміщення Універмагу.

Апелянт також, акцентує увагу на те, що остаточне рішення по справі №910/11305/18 Верховним Судом не прийнято. У зв`язку зі складністю даної справи ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 02.12.2020 р. справу передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду, і остаточного рішення ще не прийнято.

У відзиві на апеляційну скаргу, Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЦ ФРАЙ" вказує на те, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції не надав правильної оцінки обставинам справи, внаслідок чого допустив неправильне застосування норм матеріального права, а отже виникає об`єктивна необхідність у виході за межі вимог апеляційної скарги та більш детальному дослідженні обставин справи з метою встановлення фактів, які дійсно мали місце. На думку відповідача суд першої інстанції, помилково не застосував наслідки спливу позовної давності, передбачені ст. 267 ЦК України.

В додаткових поясненнях Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЦ ФРАЙ" акцентує увагу на те, що постановою Касаційного господарського суду Верховного Суду від 10 лютого 2021 року по справі №910/11305/18 електронні торги з реалізації Приміщення були визнані недійсними. TOB «ТЦ ФРАЙ» є стороною недійсного правочину - електронних торгів. Разом з тим, ТОВ «ТЦ ФРАЙ» наразі не може вважатися добросовісним набувачем приміщення, оскільки електронні торги були визнані недійсними. Таким чином, приміщення не може бути витребуване у ТОВ «ТЦ ФРАЙ», а до електронних торгів, які були визнані недійсними як договір купівлі-продажу, мають застосовуватися наслідки недійсності правочину, передбачені ЦК України. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Відтак, апелянт має право вимагати відшкодування збитків, спричинених електронними торгами, а не витребовувати приміщення у ТОВ «ТЦ ФРАЙ». Отже, до правовідносин, пов`язаних з реалізацією приміщення, мають застосовуватися наслідки недійсності правочину у формі реституції. У тому разі, якщо приміщення буде витребуване у ТОВ «ТЦ ФРАЙ», реституція буде неможливою, що призведе до порушення прав інших осіб. Враховуючи вище викладене, суд має відмовити апелянту у витребуванні приміщення.

Також представником відповідача надавались заперечення щодо апеляційної скарги в частині спливу строку позовної давності за вимогою про витребування майна, суть яких полягає у тому, що на думку сторони відповідача початок відліку позовної давності за цим позовом не може обліковуватися від 16.04.2018 року, коли у справі № 8/84-НМ було постановлено остаточне рішення суду , як указав суд першої інстанції.

3.Обставини справи, встановлені апеляційним судом.

На підставі свідоцтва про право власності від 27.12.2004 року, серія НОМЕР_1 Радомишльській районній спілці споживчих товариств (далі Райспоживспілка) належала будівля «Універмаг», яка знаходиться за адресою: м. Радомишль, вул. Велика Житомирська, 1/2, загальною площею 6128,7 кв.м, будівництво якої здійснено районною спілкою споживчих товариств за власні кошти.

10.10.2008 між Радомишльською райспоживспілкою (орендодавець) та споживчим товариством "Жиско" (орендар) було укладено договір оренди (найму) нежитлового приміщення № 10/10-08, відповідно до умов якого орендодавець зобов`язувався передати, а орендар прийняти у строкове платне користування частину приміщення Універмагу загальною площею 3170 кв. м., що знаходиться за вказаною вище адресою: м. Радомишль, вул. Велика Житомирська, будинок 1/2,

У квітні 2009 року споживче товариство "Жиско" звернулось до Господарського суду Житомирської області (справа №8/84-НМ) з позовною заявою, у якій просило визнати за ним право спільної власності на частину (у розмірі 76,24 %) будівлі Універмагу за адресою: Житомирська область, м.Радомишль, вул.Велика Житомирська, будинок 1/2, та визнати за ним право власності на Універмаг в цілому.

Господарський суд Житомирської області 04.12.2009 ухвалив рішення, залишене без змін постановою Житомирського апеляційного господарського суду від 27.07.2010, у справі №8/84-НМ за позовом Споживчого товариства «Жиско» (далі - СТ «Жиско») до Радомишльської райспоживспілки та Комунального підприємства «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради, яким визнав право власності СТ «Жиско» на приміщення універмагу.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 12.11.2015 щодо спірного приміщення Універмагу було застосовано заходи забезпечення позову у вигляді накладання арешту на приміщення Універмагу, яку постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 16.02.2016 було змінено, а саме доповнено новим абзацом 2 наступного змісту: "Заборонити іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору: приміщення Універмагу загальною площею 6128,7 кв.м. що знаходиться за адресою Житомирська область, м.Радомишль, вул. В.Житомирська, будинок 1/2, до набрання законної сили рішенням у справі №8/84-НМ, а саме продавати, передавати у заставу, іпотеку, дарувати тощо».

Постановою Вищого господарського суду України від 24.05.2016 ухвалу господарського суду Житомирської області від 12.11.2015 та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 16.02.2016 у справі №8/84-НМ скасовано в частині накладання арешту на приміщення Універмагу загальною площею 6128,7 кв.м. що знаходиться за адресою Житомирська область, м.Радомишль, вул. В.Житомирська 1/2, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 0, який розташований на земельній ділянці площею 0,31 га з цільовим призначенням - землі комерційного призначення, кадастровий номер земельної ділянки 00:06:002:0465. В решті (в частині заборони іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору) ухвалу та постанову залишено без змін.

Вищий господарський суд України 09.02.2011 ухвалив постанову у справі №8/84-НМ, якою скасував постанову Житомирського апеляційного господарського суду від 27.07.2010 та рішення Господарського суду Житомирської області від 04.12.2009, а справу передав на новий розгляд до суду першої інстанції.

16.04.2018 року Господарський суд Житомирської області по справі №8/84-НМ прийняв рішення про відмову у задоволенні позову СТ "Жиско" про визнання за ним права власності на приміщення Універмагу, яке залишено в силі постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 18.07.2018.

На підставі вказаного позивач стверджує, що єдиним законним власником будівлі Універмагу залишилась Радомишльська районна спілка споживчих товариств, а всі наступні переходи прав на будівлю Універмагу є нікчемними.

Як вказує позивач, ухвалою Господарського суду Житомирської області від 30.07.2018 у справі № 906/631/18 було повторно накладено арешт на будівлю Універмагу. Незважаючи на вищезазначені діючі заходи забезпечення позову, відомості про які містяться у державному реєстрі обтяжень нерухомого майна, 08.08.2018 державним підприємством "Сетам" були проведені електронні торги з продажу приміщення Універмагу загальною площею 6128,7 кв.м, що знаходиться за адресові: Житомирська область, м.Радомишль, вул. Велика Житомирська, 1/2, яке, начебто, належало на праві власності громадянці ОСОБА_1 . Повідомляє, що 10.08.2018 здійснено державну реєстрацію виникнення права власності на вказане нерухоме майно у ТОВ "ТЦ ФРАЙ".

З урахуванням зазначених обставин, позивач вважає, що на час звернення до суду саме він є власником універмагу, однак, це право власності не визнане ТОВ "ТЦ ФРАЙ", що позбавляє Райспоживспілку здійснювати право володіння, користування та розпорядження даним майном на свій розсуд.

Посилаючись на ст. 316, 317, 387 ЦК України, позивач просить суд витребувати у відповідача приміщення Універмагу загальною площею 6128,7 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Радомишль, вул.Велика Житомирська, 1/2.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 20 жовтня 2020 року у справі №906/730/18 у задоволенні позову Радомишльської районної спілки споживчих товариств до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЦ ФРАЙ" було відмовлено.

4.Правові норми, які застосовуються апеляційним судом до спірних правовідносин.

Згідно з ч.1 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Стаття 316 ЦК України встановлює, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності, відповідно до частини першої статті 317 ЦК України полягає у тому, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Стаття 41 Конституції України встановлює, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У розвиток цього конституційного положення стаття 321 ЦК України встановлює, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За приписами ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно з ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до ч. 2 ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод, яка є частиною законодавства України, зазначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

5. Правова позиція апеляційного суду стосовно обставин справи і доводів апеляційної скарги.

Розглянувши наявні матеріали справи та положення чинного законодавства суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для скасування рішення Господарського суду Житомирської області, з огляду на наступне.

Як було встановлено судом, що вбачається з рішення Господарського суду м. Києва від 05.11.2019 і постанови Північного апеляційного господарського суду від 02.06.2020 у справі №910/11305/18 за позовом Радомишльської районної спілки споживчих товариств до ДП "Сетам" та Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ головного територіального управління юстиції у м. Києві, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів, фізичної особи ОСОБА_1 та ТОВ "ТЦ Фрай", про визнання недійсними електронних торгів:

- згідно із Свідоцтвом про право власності серії САА №510775 від 27.12.2004, Радомишльська районна спілка споживчих товариств була власником нерухомого майна - Універмагу за адресою: АДРЕСА_1 (далі - Універмаг), що також підтверджується витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 31.05.2006;

- рішенням Господарського суду Житомирської області від 04.12.2009 у справі № 8/84-НМ за позовом Споживчого товариства "Жиско" до Радомишльської районної спілки споживчих товариств та Комунального підприємства "Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного господарського суду від 27.07.2010, визнано право власності Споживчого товариства "Жиско" на об`єкт нерухомого майна в цілому - Універмаг за адресою: АДРЕСА_1 ;

- у подальшому на підставі договору купівлі-продажу від 30.12.2009 будівля Універмагу була відчужена СТ "Жиско" на користь ТОВ "Юридична компанія "Пріорітас";

- рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 19.04.2010 зобов`язано ТОВ "Юридична компанія "Пріорітас" здійснити продаж ОСОБА_3 об`єкта нерухомості, а саме: нежитлових приміщень - Універмагу, загальною площею 6 128,7 кв.м. що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом нотаріального укладення основного договору на умовах визначених у Попередньому договорі від 12.12.2009;

- у вказаній справі № 8/84-НМ встановлено, що ТОВ "Юридична компанія "Пріорітас" 27.05.2010 здійснила відчуження приміщень Універмагу Шерематьєву О.Є.;

- постановою Вищого господарського суду від 09.02.2011 у справі №8/84-НМ постанову Житомирського апеляційного господарського суду від 27.07.2010 та рішення Господарського суду Житомирської області від 04.12.2009 скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду Житомирської області;

- рішенням Апеляційного суду міста Києва від 04.04.2012, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.07.2012, скасовано рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 19.04.2010 та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ "Юридична компанія "Пріорітас" до ОСОБА_3 про розірвання попереднього договору та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ТОВ "Юридична компанія "Пріорітас" про спонукання вчинити дії - відмовлено;

- 10.03.2015, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Парусовою Г.М., ОСОБА_3 відчужив спірне приміщення ОСОБА_1 ;

- враховуючи неодноразове відчуження спірного майна, ухвалою Господарського суду Житомирської області від 12.11.2015 у справі №8/84-НМ накладено арешт на приміщення Універмагу загальною площею 6128,70 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 0, який розташований на земельній ділянці площею 0,31 га з цільовим призначенням - землі комерційного призначення, кадастровий номер земельної ділянки 00:06:002:0465 до вирішення господарським судом спору у даній справі;

- постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 16.02.2016 у справі № 8/84-НМ ухвалу Господарського суду Житомирської області від 12.11.2015 змінено та доповнено резолютивну частину новим абзацом 2 наступного змісту:

"Заборонити іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмету спору: приміщення Універмагу загальною площею 6128,70 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 0, який розташований на земельній ділянці площею 0,31га з цільовим призначенням - землі комерційного призначення, кадастровий номер земельної ділянки 00:06:002:0465 до набрання законної сили рішенням у справі №8/84-НМ, а саме продавати, передавати в заставу, іпотеку, дарувати, тощо";

- обтяження нерухомого майна, зокрема на підставі постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 16.02.2016, було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Інформаційною довідкою від 01.08.2018 щодо приміщення Універмагу (реєстраційний номер 0);

- постановою Вищого господарського суду України від 24.05.2016 ухвалу Господарського суду Житомирської області від 12.11.2015 та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 16.02.2016 скасовано в частині накладення арешту на приміщення Універмагу;

- остаточним рішенням Господарського суду Житомирської області від 16.04.2018 у справі №8/84-НМ, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 18.07.2018, залишено без розгляду позовну вимогу СТ "Жиско" щодо зобов`язання КП "Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації" зареєструвати право власності на будівлю універмагу у АДРЕСА_1 , загальною площею 6 128,7 кв.м. на підставі п. 5 ч. 1 ст. 226 ГПК України. В решті позову (в частині визнання права власності) відмовлено.

Разом з тим встановлено також наступне:

- постановою державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 17.05.2018 відкрито виконавче провадження ВП №56422016 з примусового виконання виконавчого листа № 760/12230/17, виданого 22.01.2018 Солом`янським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 заборгованості за договором у сумі 4 922 626,30 грн;

- постановою державного виконавця від 17.05.2018 накладено арешт на все майно, що належить боржнику, а постановою начальника Радомишльського районного відділу державної виконавчої служби від 31.05.2018 про опис та арешт майна (коштів) боржника, накладено арешт на спірне приміщення Універмагу;

- постановою державного виконавця від 19.06.2018, з метою визначення ринкової вартості майна для реалізації, призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання ТОВ "Приватна експертна служба";

- 04.07.2018 державним виконавцем направлено Державному підприємству "СЕТАМ" заявку на реалізацію арештованого майна у виконавчому провадженні № 56422016, а саме нежитлового приміщення універмагу, загальною площею 6 128,70 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- ухвалою Господарського суду Житомирської області від 30.07.2018 у справі № 906/631/18 накладено арешт на приміщення Універмагу загальною площею 6 128,70 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- 03.08.2018 обтяження вищевказаного нерухомого майна на підставі ухвали суду у справі № 906/631/18 від 30.07.2018 зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження від 03.08.2018;

- 01.08.2018 та 06.08.2018 Радомишльська районна спілка споживчих товариств звернулася до в.о. начальника Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ із заявою, якою повідомила про наявність заборон та накладених арештів на Універмаг;

- 08.08.2018 відбулися електронні торги з продажу нежитлового приміщення Універмагу, результати яких оформлені протоколом №350419. За результатами торгів переможцем торгів визнано ТОВ "ТЦ Фрай";

- 10.08.2018 державним виконавцем складено акт про проведені електронні торги по реалізації арештованого нерухомого майна та винесено постанову про зняття арешту з майна. Також 10.08.2018 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про державну реєстрацію права власності ТОВ "ТЦ Фрай" на приміщення Універмагу.

Відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що обставини, встановлені рішенням Господарського суду м. Києва від 05.11.2019 та постановою Північного апеляційного господарського суду від 02.06.2020 у справі №910/11305/18, стосовно осіб, які беруть участь у цій справі, не потребують доказування.

Отже, судами встановлено та не заперечується учасниками справи, що ТОВ "ТЦ Фрай" придбало спірне приміщення Універмагу у порядку, встановленому для виконання судових рішень, а саме - на публічних електронних торгах по реалізації арештованого нерухомого майна в процедурі примусового виконання судового рішення, тому при вирішенні спору слід враховувати приписи ч. 2 ст. 388 ЦК України.

Як зазначалося вище, ч.2 ст.388 ЦК України в імперативному порядку вказує на дві обставини, які у своїй сукупності визначають умови, за яких витребування майна є неможливим, а саме: 1) добросовісність набувача; 2) продаж майна у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Колегія суддів враховує, що при обґрунтуванні позову та апеляційної скарги позивач не піддає сумніву, що ТОВ "ТЦ Фрай" є добросовісним набувачем спірного майна, доказів на спростування добросовісності набувача до матеріалів справи також не надано.

Стосовно обставин відчуження майна на користь ТОВ "ТЦ Фрай" в процедурі електронних торгів, проведених 08.08.2018 Державним підприємством «Сетам» та Солом`янським районним відділом державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, враховується наступне.

На час розгляду справи судом першої інстанції результати електронних торгів, проведених 08.08.2018, з продажу спірної будівлі, залишались дійсними, оскільки за наслідками судового розгляду рішенням Господарського суду м. Києва від 05.11.2019 та постановою Північного апеляційного господарського суду від 02.06.2020 (а.с.135-140) у справі №910/11305/18 за позовом Радомишльської районної спілки споживчих товариств до ДП "Сетам" та Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: фізичної особи ОСОБА_1 та ТОВ "ТЦ Фрай", у задоволенні позову про визнання недійсними електронних торгів, проведених 08.08.2018 щодо продажу приміщення Універмагу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , скасуванні свідоцтва переможця електронних торгів від 10.08.2018, виданого приватним нотаріусом Радомишльського районного нотаріального округу Мельниченко Н.М. та скасуванні запису про державну реєстрацію виникнення права власності від 10.08.2018 за №27437023 було відмовлено.

В подальшому в порядку касаційного розгляду Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду постановою від 10 лютого 2021 року у справі №910/11305/18 скасував постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.06.2020 та рішення Господарського суду міста Києва 05.11.2019 у справі №910/11305/18 та задовольнив позов Радомишльської районної спілки споживчих товариств до Державного підприємства «Сетам» та Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЦ «Фрай». Колегією суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду ухвалено постанову, якою визнано недійсними електронні торги, проведені 08.08.2018 Державним підприємством «Сетам», щодо продажу приміщення універмагу загальною площею 6128,70 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та оформлені протоколом електронних торгів.

У постанові касаційним судом зазначено, що враховуючи хронологію зазначених обставин та наявність порушень, які полягають у тому, що продаж приміщення універмагу, власником якого є Радомишльська райспоживспілка, здійснено в межах процедури примусової реалізації заставленого майна у процесі виконання рішення суду за наявності арешту на нього та заборони його продавати (відповідні обтяження були зареєстровані у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про наявність яких було повідомлено виконавчу службу), колегія суддів вважає, що ці обставини спричинили порушення прав і законних інтересів позивача.

Також, задовольняючи позов, Верховний Суд зокрема зазначив, що застосовуючи положення частини другої статті 388 ЦК України, про те, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, суд повинен мати на увазі, що позов власника про витребування майна в особи, яка придбала його в результаті електронних торгів, проведених у порядку, встановленому для виконання судових рішень, підлягає задоволенню лише в тому разі, якщо торги були визнані недійсними, оскільки відповідно до частини першої цієї ж статті власник має право витребувати майно, яке вибуло з володіння поза його волею, і в добросовісного набувача. Такі висновки викладені Верховним Судом у постанові від 23.12.2020 у справі № 639/7253/18, які враховуються в силу приписів частини четвертої статті 300 ГПК України, згідно з якою суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Надаючи оцінку встановленому, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Відповідно до частини 1, 2 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Положеннями частин 4, 5 статті 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Метою апеляційного суду є перевірка правильності й законності рішення суду першої інстанції, а способом досягнення цієї мети - розгляд справи по суті повторно, в межах вимог та з підстав, що були предметом розгляду у суді першої інстанції.

Згідно з пунктами 5, 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність.

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пунктів 5, 6 частини першої цієї статті свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.

Відповідно до частини першої статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

На підставі Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції" (далі - Закон про ратифікацію Конвенції) відбулася ратифікація Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), в результаті чого вона стала частиною національного законодавства України.

У пункті першому частини першої Закону про ратифікацію Конвенції зазначено, що: "Україна повністю визнає на своїй території дію статті 25 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо визнання компетенції Європейської комісії з прав людини приймати від будь-якої особи, неурядової організації або групи осіб заяви на ім`я Генерального Секретаря Ради Європи про порушення Україною прав, викладених у Конвенції, та статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції".

Стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Апеляційний суд враховує, що ЄСПЛ у справі «Совтрансавто-Холдинг» проти України, заява № 48553/99, рішення від 25.07.2002, пункт 96 Суд нагадав, що відповідно до статті 1 Конвенції кожна Держава-учасниця "визнає для всіх в межах (своєї) юрисдикції права та обов`язки, визначені (...) Конвенцією". Це зобов`язання гарантувати ефективне використання прав, визначених цим договором, може створювати для держави позитивні зобов`язання (див., наприклад, рішення у справі "X та У проти Нідерландів" від 26.03.1985 р., серія А N 91, зз 22-23). У подібному випадку держава не може обмежуватися пасивною роллю та "не можна 50 проводити розмежування між діями та бездіяльністю" (див., з відповідними змінами, рішення у справі "Ейрі проти Ірландії" від 09.10.1979, серія А N 32, параграф 25). Що стосується права, гарантованого статтею 1 Протоколу N 1, то такі позитивні зобов`язання можуть передбачати певні заходи, необхідні для захисту права власності (див., з відповідними змінами, рішення у справі "Лопес Остра проти Іспанії" від 09.12.1994 р., серія А N 303-С, параграф 55), також і в таких випадках, коли йдеться про судовий розгляд спору між фізичними чи юридичними особами. Зокрема, це передбачає для Держави зобов`язання забезпечувати судову процедуру, яка повинна містити необхідні процесуальні гарантії та яка, таким чином, дозволяє національним судам ефективно та справедливо вирішувати всі існуючі спори між приватними особами.

Також у справі «Буланов та Купчик проти України», заяви №№7714/06, 23654/08, від 09.12.2010, пункт 36 Суд нагадав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (див., наприклад, рішення у справі «Кутій проти Хорватії» (Kutit v. Croatia), N 48778/99, пункт 25, ECHR 2002-II).

У справі «Красношапка проти України», заява №23786/02 , рішення від 30.11.2006, пункт 51 … Суд нагадав, що роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ… - постанова КГС ВС від 06.02.2018.

Щодо ефективності судового захисту апеляційний суд враховує, що у справі "Chahal v. The United Kingdom", заява № 22414/93, рішення від 15.11.1996, пункт 145 Судом зазначається, що Стаття 13 Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони втілені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд з прав людини указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, передбачених національним правом.

Таким чином, апеляційний суд виходячи з судової практики ЄСПЛ щодо застосування частини 1 статті 6, ст.13, абзацу першого Першого протоколу до Конвенції приходить до наступних висновків.

Судом достовірно встановлено, що позивач Радомишльська спілка споживчих товариств був власником об`єкта нерухомого майна приміщення універмагу загальною площею 6 128,70 кв.м, що знаходиться за адресою: Житомирська обл., м.Радомишль, вул.Велика Житомирська,1/2, на підставі свідоцтва про право власності від 27.12.2004 року, серія НОМЕР_1 , яке вибуло з його власності поза його волею . Спір про право власності на приміщення універмагу між Радомишльською райспоживспілкою та СТ «Жиско», ТОВ «ЮК «Пріорітас», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 тривав більше восьми років в межах судової справи №8/84-НМ та остаточно вирішений лише у липні 2018 року, в результаті чого підтверджено, що єдиним власником приміщення універмагу є Радомишльська райспоживспілка.

Відповідач, в свою чергу, набув право на спірний об`єкт нерухомого майна шляхом його купівлі з прилюдних торгів в порядку, встановленому для виконання судових рішень. В судовому порядку встановлено, що прилюдні торги відбулись з порушенням закону та встановленої процедури, що зумовило визнання їх недійсними в межах розгляду судової справи №910/11305/18.

Звернення позивача із позовом про витребування цього майна на свою користь є належним і ефективним способом судового захисту , що випливає з положень ст. 387,388 ЦК України, а також підтверджується висновками КГС ВС у постанові від 10.02.2021 у справі №910/11305/18.

Обставини придбання об`єкта нерухомого майна відповідачем ТЦ «Фрай» в ході прилюдних торгів, проведених з порушенням закону, встановлені Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постанові від 10.02.2021 у справі №8/84-НМ, за правилами частини 4 чт.75 ЦК України, доказування не потребують, оскільки встановлені щодо особи, яка бере участь у цій справі.

Таким чином, наведене вище призводить до висновку, що позивач позбувся права на майно поза власною волею, і таке майно може бути витребувано у набувача за правилами частини 1 статті 388 ЦК України.

На підтвердження висновку судова колегія звертається до Постанови від 21 серпня 2019 року у справі №911/3681/17 Великої Палати Верховного Суду, в якій наголошено, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюгу договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Подібні за змістом висновки сформульовані, зокрема, у пункті 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16.

З викладеного, колегія суддів вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, а майно витребуванню у відповідача.

На підставі викладеного вище, апеляційну скаргу позивача слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та витребувати у відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЦ ФРАЙ" на користь позивача Радомишльської спілки споживчих товариств приміщення універмагу загальною площею 6 128,70 кв.м, що знаходиться за адресою: Житомирська область, м.Радомишль, вул.Велика Житомирська, будинок 1/2 .

Стосовно позиції відповідача щодо спливу строків позовної давності за вимогою про витребування майна апеляційним судом зазначається про таке.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЦ ФРАЙ" у відзиві на апеляційну скаргу просить суд апеляційної інстанції вийти за межі доводів та вимог апеляційної скарги та застосувати наслідки спливу позовної давності, передбачені ст.267 ЦК України. Позиція сторони ґрунтується на тому, що початок перебігу строків позовної давності за вимогою позивача про витребування цього майна необхідно обліковувати від часу виникнення спору позивача з СТ «Жиско», який відноситься до 2011 року, що свідчить про пропуск строку позовної давності. Відповідач вважає, що Радомишльська РССТ довідалась про порушення свого права 09.02.2011 року у зв`язку з прийняттям Вищим господарським судом України постанови від 09.02.2011 у справі №8/84-НМ.

Однак, колегія судів вважає таку правову позицію хибною, враховуючи наступне.

Правила ЦК України про позовну давність передбачають зокрема, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, як встановлює частина 1 статті 261 ЦК України.

У справі № 914/3224/16 Велика Палата ВС дійшла висновку, що з огляду на принцип непорушності права володіння майном початок перебігу позовної давності вимог про витребування майна обчислюється з моменту, коли майно вибуло з власності особи, яка вважає порушеним своє право власника.

Таким чином, правильне застосування позовної давності вимагає достовірного визначення тієї обставини, яка визначає момент початку її плину.

Судовий спір з СТ «Жиско» з приводу означеного майна остаточно вирішений судами лише у 2018 році у зв`язку з прийнятим рішенням Господарського суду Житомирської області від 16.04.2018 у справі №8/84-НМ, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 18.07.2018, яким залишено без розгляду позовну вимогу СТ «Жиско» щодо зобов`язання Комунального підприємства «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» зареєструвати право власності на приміщення універмагу, а в іншій частині позову відмовлено. Таким чином, триваючий судовий розгляд не давав підстав вважати, що право позивача порушено, оскільки такий висновок був би обґрунтованим лише у разі постановлення остаточного рішення. Остаточно спір щодо права власності СТ «Жиско» на приміщення Універмагу вирішено ухваленням Рівненським апеляційним господарським судом постанови від 18.07.2018.

Проте, вирішення спору у справі №8/84-НМ не призвело до ефективного захисту прав позивача, оскільки майно було відчужено повторно і неодноразово.

Позиція відповідача щодо спливу строку позовної давності за вимогою про витребування майна є помилковою з огляду також і на те, що постановою касаційного суду від 10.02.2021 у справі №910/11305/18 суд встановив порушене право позивача, зазначивши, що з огляду на характер спірних правовідносин обраний позивачем у цій справі спосіб захисту ґрунтується на нормах закону, є належним, ефективним та за встановлених судами попередніх інстанцій обставин відновить порушені права Радомишльської райспоживспілки на володіння майном, власником якого внаслідок незаконного проведення 08.08.2018 електронних торгів є вже інша особа. Таким чином, саме визнання недійсними електронних торгів є передумовою відновлення порушеного права позивача - Радомишльської райспоживспілки.

За таких обставин колегія суддів критично оцінює позицію відповідача, який вважає, що початок перебігу строків позовної слід пов`язувати з прийняттям Вищим господарським судом України постанови від 09.02.2011 у справі №8/84-НМ.

6.Висновки за результатами апеляційного розгляду.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що в апеляційній скарзі Радомишльської районної спілки споживчих товариств наведено достатні та переконливі доводи, на підставі яких колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

А відтак колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду Житомирської області необхідно скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду Житомирської області від 20.10.2020 р. у справі №906/730/18 не відповідає вимогам щодо повного та достовірного встановлення обставин, які підлягали встановленню господарським судом.

За таких обставин, враховуючи положення статті 275 та статті 277 ГПК України апеляційну скаргу Радомишльської районної спілки споживчих товариств на рішення Господарського суду Житомирської області від 20.10.2020 р. слід задовольнити та скасувати рішення суду першої інстанції. Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі.

При цьому, судові витрати, передбачені ст.123 ГПК України, в тому числі і за розгляд апеляційної скарги, у відповідності до вимог ст.129 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Радомишльської районної спілки споживчих товариств на рішення Господарського суду Житомирської області від 20.10.2020 р. у справі №906/730/18 задовольнити.

Рішення Господарського суду Житомирської області від 20.10.2020 р. у справі №906/730/18 скасувати. Прийняти нове рішення.

Позов задовольнити.

Витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЦ ФРАЙ" (03110, місто Київ, вул.Пироговського, будинок 19, корпус 6, ) приміщення Універмагу загальною площею 6128,7 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Радомишль, вул.Велика Житомирська, 1/2 на користь Радомишльської районної спілки споживчих товариств (12201, Житомирська обл., Радомишльський р-н, місто Радомишль, вул. 9-го Січня, будинок 12, ).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЦ ФРАЙ" (03110, місто Київ, вул.Пироговського, будинок 19, корпус 6, ) на користь Радомишльської районної спілки споживчих товариств (12201, Житомирська обл., Радомишльський р-н, місто Радомишль, вул. 9-го Січня, будинок 12, ) витрати зі сплати судового збору 94 725, 00 грн. за подання позовної заяви і 142 087,50 грн. за подання апеляційної скарги.

Видачу наказів доручити Господарському суду Житомирської області.

Постанова суду апеляційної інстанції в порядку ст.284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк та в порядку встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №906/730/18 повернути Господарському суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений "30" квітня 2021 р.

Головуючий суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Розізнана І.В.