ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2021 р. Справа№ 910/16264/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Гаврилюка О.М.

Майданевича А.Г.

при секретарі судового засідання : Кубей В.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Карандюк Ю.О.;

від відповідача: Соловей Т.В.,

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Наш дім"

на рішення Господарського суду міста Києва від 28.12.2020 року (дата підписання повного тексту 28.12.2020 року)

у справі №910/16264/20 (суддя: Щербакова С.О.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

до Державного підприємства "Наш дім"

про стягнення 233 491, 82 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Наш дім" (далі - відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 233 491, 82 грн, з яких: 184 023, 75 грн основного боргу, 1 558, 11 грн інфляційних втрат, 1 708, 10 грн 3 % річних, 9 397, 11 грн пені та 36 804,75 грн штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором № 7768/1-5-02 на послуги водопостачання та водовідведення від 17.03.2000 року.

Рішенням Господарського суду від 28.12.2020 року позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства "Наш дім" на користь Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" 109 799,49 грн заборгованості, 1 569,61 грн 3 % річних, 335,24 грн інфляційних втрат, 20355, 25 грн штрафу та 1 980,89 грн судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Державне підприємство "Наш дім" звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 28.12.2020 року у даній справі в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, зокрема відповідь на відзив позивача мала бути залишена без розгляду.

Крім того, за твердженням скаржника суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що позивач мав право самостійно визначати порядок зарахування коштів в сумі 77331,92 грн, які були перераховані 15.09.2020 року, як платіж за період вересень 2020 року та, як наслідок, вирішив стягнути з відповідача заборгованість, яка фактично була сплачена ним самостійно.

При цьому, скаржник зауважив, що сума яка була сплачена відповідачем згідно платіжного доручення №291 від 15.09.2020 року у розмірі 77 331,92 грн повністю відповідає сумі зазначеній в акті приймання-передачі послуг за договором №07768/1-5-02 від 17.03.2000 року щодо наданих позивачем послуг за серпень 2020 року.

Також, за твердженням скаржника господарським судом першої інстанції безпідставно стягнуто з відповідача штраф за безпідставну відмову від оплати послуг з водопостачання та водовідведення.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/16264/20 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Гаврилюк О.М., Майданевич А.Г.

Північний апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Наш дім" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.12.2020 року у справі №910/16264/20 своєю ухвалою від 03.02.2021 року.

22.02.2021 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника позивача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення господарського суду першої інстанції без змін.

Крім того, представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу, зокрема, зазначив, що рішення господарського суду є законним та обґрунтованим, ухвалене на підставі повно і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються на підставі своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, які були досліджені судом.

Також, позивач зауважив, що відповідач при сплаті сум у спірних платіжних дорученнях вказував призначення платежу яке не відноситься до спірного періоду, проте позивач не мав можливості зараховувати такі суми, як сплату за поточний період.

09.03.2021 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника скаржника до суду надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу в якому останній, зокрема зазначив, що умовами договору №07768/1-5-02 від 17.03.2000 року, не було передбачено надання права позивачу самостійно визначати порядок зарахування коштів, а отже, за наявності заборгованості платежі мають відноситись на погашення заборгованості в хронологічному порядку починаючи з тієї, що виникла у найдавніший період, до повного її погашення.

Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.03.2021, у зв`язку з перебуванням судді Майданевича А.Г., на лікарняному, було сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/16264/20 нову колегію суддів у складі: головуючого судді: Суліма В.В., суддів: Гаврилюк О.М.,Ткаченко Б.О.

16.03.2021 року розгляду справи № 910/16264/20 не відбувся.

Північний апеляційний господарський суд прийняв справу № 910/16264/20 за апеляційною скаргою Державного підприємства "Наш дім" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.12.2020 року у справі №910/16264/20 до провадження колегію суддів у складі: головуючий суддя : Сулім В.В., суддів: Гаврилюк О.М.,Ткаченко Б.О. Розгляд справи № 910/16264/20 з апеляційною скаргою Державного підприємства "Наш дім" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.12.2020 року у справі №910/16264/20 призначив на 08.04.2021 року своєю ухвалою від 16.03.2021 року.

Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.04.2021 року, у зв`язку з перебуванням судді Ткаченка Б.О. на лікарняному, було сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/16264/20 нову колегію суддів у складі: головуючого судді: Суліма В.В., суддів: Гаврилюк О.М., Майданевич А.Г.

Північний апеляційний господарський суд прийняв справу № 910/16264/20 за апеляційною скаргою Державного підприємства "Наш дім" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.12.2020 року у справі №910/16264/20 до провадження колегію суддів у складі: головуючий суддя : Сулім В.В., суддів: Гаврилюк О.М., Майданевич А.Г. своєю ухвалою від 08.04.2021 року.

Представник відповідача в судовому засіданні Північного апеляційного господарського суду 08.04.2021 року підтримав доводи апеляційної скарги та просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення господарського суду скасувати.

Представник позивача в судовому засіданні Північного апеляційного господарського суду 08.04.2021 року заперечував проти доводів апеляційної та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду без змін.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 28.12.2020 року підлягає зміні в частині стягнення основного боргу, апеляційна скарга Державного підприємства "Наш дім" - частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.03.2000 року між Державним комунальним об`єднанням "Київводоканал", яке перетворене у Відкрите акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" та в подальшому перейменоване у Публічне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" (постачальник) та Державним підприємством "Наш дім" (абонент) було укладено договір № 6989/4-13 на послуги водопостачання та водовідведення (далі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується забезпечити абоненту постачання питної води та прийняти від абонента каналізаційні стоки, а абонент сплатити за вищезазначені послуги на умовах, які визначені цим договором та Правилами користування системами комунального водопостачання в містах і селищах України, затвердженими наказом Голови Держжитлокомунгоспу України від 01.07.1994 року № 65 (далі - Правила).

Відповідно до п. 2.1. договору постачальник, зокрема забезпечує постачання питної води, якість якої відповідає ДОСТу 2874-82; приймає каналізаційні стоки, які не перевищують гранично-допустимі концентрації шкідливих речовин.

Згідно п. 2.2. договору, абонент, зокрема сплачує вартість наданих послуг за тарифами, встановленими в порядку, передбаченому чинним законодавством. У разі зміни тарифів сплата послуг абонентом здійснюється за новим тарифом з часу його введення в дію без внесення змін до цього договору.

Кількість води, що подається постачальником та використовується абонентом, визначається за показниками водолічильників, зареєстрованих постачальником. Зняття показань водолічильників здійснюється, як правило, щомісячно представником постачальника спільно з представником абонента (п. 3.1. договору).

Відповідно до п. 3.4 договору кількість стічних вод, які надходять у каналізацію, визначається за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання, згідно до показників водолічильника, а при його відсутності - за узгодженням з постачальником, за діючими нормами водопостачання, або іншим засобом, передбаченим п. 21.2 Правил.

Згідно п. 3.6. договору, абонент розраховується за послуги водопостачання та водовідведення у порядку, встановленому чинним законодавством у п`ятиденний термін з дня представлення постачальником платіжних документів до банківської установи.

Відповідно до п. 3.7. договору у разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг абонент зобов`язаний у п`ятидений термін з дня представлення постачальником платіжних документів до банківської установи, направити повноважного представника з обгрунтовуючими документами для проведення звірки даних та підписання акту звірки в цей же термін. При невиконанні цієї умови дані постачальника вважаються прийнятими абонентом

За безпідставну відмову від оплати наданих послуг з водопостачання та водовідведення абонент сплачує постачальнику штрафні санкції у розмірі 20 % від несплаченої суми (п. 4.1. договору).

Згідно п. 4.2.договору, за несвоєчасну оплату послуг з водопостачання та водовідведення абонент сплачує пеню у розмірі 0,1 % несплаченої суми за кожний день прострочення.

Відповідно до п. 5.1. договору останній є безстроковим, діє на весь час надання послуг до моменту його розірвання і набуває чинності з моменту його підписання сторонами.

Як стверджує позивач, за період з 01.01.2020 року по 31.08.2020 року відповідачу були надані послуги з водопостачання та водовідведення на суму 589 900, 00 грн, з яких відповідачем сплачено 405 876, 25 грн, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 184 023, 75 грн, що підтверджується актами про зняття показань з лічильників (приладів обліку) та реєстром надходження грошових коштів від відповідача.

Позивачем на адресу відповідача направлялась вимога № 7898/12/8/02-20 від 06.10.2020 року, в якій позивач вимагав оплатити заборгованість у розмірі 184 023, 75 грн протягом 7 днів з дня отримання даної вимоги на рахунок розрахункового департаменту позивача, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та фіскальним чеком від 07.10.2020 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч.ч. 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положенням ч. 2 ст. 901 Цивільного кодексу України визначено, що положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно ст. 902 Цивільного кодексу України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Житлово-комунальні послуги, відповідно до ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Частиною 1 ст. 6 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.

Згідно ч. 2 ст. 6 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", виконавцями комунальних послуг є, зорема: послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води; послуг з централізованого водопостачання - суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання; послуг з централізованого водовідведення - суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водовідведення;

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Згідно ч. 1 ст. 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", надання комунальних послуг та надання послуги з управління багатоквартирним будинком здійснюються безперервно, крім часу перерв на:

1) проведення ремонтних і профілактичних робіт згідно з будівельними нормами і правилами, правилами технічної експлуатації і користування, положеннями про проведення поточного і капітального ремонтів та іншими нормативно-правовими актами;

2) міжопалювальний період для систем опалення виходячи з кліматичних умов згідно з нормативно-правовими актами; 3) ліквідацію наслідків аварії.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору з: підприємствами, установами, організаціями, що безпосередньо користуються централізованим питним водопостачанням; підприємствами, установами або організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких перебуває житловий фонд і до обов`язків яких належить надання споживачам послуг з питного водопостачання та водовідведення;об`єднаннями співвласників багатоквартирних будинків, житлово-будівельними кооперативами та іншими об`єднаннями власників житла, яким передано право управління багатоквартирними будинками та забезпечення надання послуг з водопостачання та водовідведення на підставі укладених ними договорів; власниками будинків, що перебувають у приватній власності.

Договір про надання послуг з питного водопостачання укладається безпосередньо між підприємством питного водопостачання або уповноваженою ним юридичною чи фізичною особою і споживачем, визначеним у частині першій цієї статті. Порядок надання споживачам послуг з питного водопостачання встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Згідно ч. 2 ст. 22 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" споживачі питної води, зокрема зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Частина 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Цивільного кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 Цивільного кодексу України)

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, за період з 01.01.2020 року по 31.08.2020 року відповідачу були надані послуги з водопостачання та водовідведення на суму 589 900, 00 грн, що підтверджується актами про зняття показань з лічильників (приладів обліку) та не заперечується відповідачем.

Проте, за твердженням позивача відповідач за надані послуги розрахувався частково у розмірі 405 876, 25 грн, внаслідок чого за Державним підприємством "Наш дім" утворилась заборгованість у розмірі 184 023, 75 грн.

Разом з цим, за твердженням відповідача при визначені заборгованості за період з 01.01.2020 року по 31.08.2020 року позивачем не було враховано платежі у сумі 77 331, 92 грн та 74 224, 26 грн, які були перераховані 15.09.2020 року та 18.09.2020 року відповідно.

Також, відповідач зазначає, що 26.10.2020 року Державним підприємством "Наш дім" було оплачено рахунок № 23090144 від 23.09.2020 на суму 86 352, 02 грн за послуги з централізованого водопостачання за вересень 2020 року.

В свою чергу, за твердженням позивача платежі в сумі 77 331, 92 грн та 74 224, 26 грн, які були сплачені 15.09.2020 року та 18.09.2020 року були зараховані у вересні 2020 року, оскільки в призначенні платежу було зазначено: "Оплата послуг згідно договору № 07768/1-5-02 від 17.03.2000 року".

При цьому, колегія суддів відзначає наступне, як вбачається з виписки по рахунку відповідача за 18.09.2020 року при сплаті грошових коштів у розмірі 74 224, 26 грн відповідачем у призначені платежу було чітко зазначено: "Оплата послуг постачання води за липень 2020 року згідно договору № 7768/1-5-02 від 17.03.2000 року", тож дані кошти направлені на оплату спожитих комунальних послуг саме за липень 2020 року, а тому не можуть бути зараховані в рахунок погашення заборгованості за вересень 2020.

Разом з цим, в платіжному дорученні №291 від 15.09.2020 року в призначенні платежу було зазначено: "Оплата послуг постачання води згідно договору № 7768/1-5-02 від 17.03.2000 року".

Водночас, колегія суддів погоджується з твердженням скаржника, що вищезазначені кошти підлягали зарахуванню в рахунок погашення заборгованості, яка утворилася раніше, з огляду на наступне.

Так, у випадку, коли в графі платіжного доручення «призначення платежу» відсутні посилання на період, дату, номер договору, згідно якого здійснюється платіж, тощо, такий період має визначатись одержувачем відповідно до умов договору між платником та одержувачем коштів. Якщо відповідні застереження у договорі відсутні, то у разі наявності заборгованості платежі мають відноситись на погашення заборгованості в хронологічному порядку починаючи з тієї, що виникла у найдавніший період, до повного її погашення.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного суду у складі Верховного Суду від 18.04.2018 року у справі № 904/12527/16 від 26.12.2019 року по справі №911/2630/18.

Відповідний порядок наведено у пункті 3.8 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку Україні від 21.01.2004 року № 22 та пункті 1.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, згідно з якими отримувач коштів, якщо інше не передбачено договором, не вправі самостійно визначати порядок зарахування коштів, якщо платник чітко визначив призначення платежу. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.04.2018 року у справі № 904/12527/16, від 26.09.2019 року у справі № 910/12934/18.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, умовами договору не передбачено надання права позивачу самостійно визначати порядок зарахування кошті.

При цьому, колегія суддів відзначає, що сума коштів за платіжним дорученням №291 від 15.09.2020 року у розмірі 77331,92 грн відповідає сумі зазначеній копії зведення акту взаєморозрахунків та розгорнутому розрахунку заборгованості позивача (наявний в матеріалах справи).

Тобто, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що за відсутності чітко визначеного призначення платежу отримувач коштів має право самостійно визначати порядок зарахування коштів, в тому числі на погашення інших заборгованостей, відповідно грошові кошти сплачені у сумі 77 331, 92 грн сплачені відповідачем 15.09.2020 року правомірно зараховані позивачем за період вересень 2020 року.

Водночас, суд першої інстанції правомірно не взяв до уваги твердження відповідача на сплату рахунку № 23090144 від 23.09.2020 року на суму 86352,02 грн за послуги з централізованого водопостачання за вересень 2020 року, оскільки вказаний період не є предметом дослідження даної справи.

Крім того, враховуючи, що позивачем заявлено до стягнення заборгованість, яка виникла за період з 01.01.2020 року по 31.08.2020 року, платіжні доручення № 3645 від 17.09.2019 року , № 3655 від 20.09.2019 року, № 3658 від 24.09.2019 року та № 3659 від 26.09.2019 року не відносяться до спірного періоду та не можуть слугувати доказами погашення відповідачем заборгованості яка виникла у спірний період.

Відповідно до ст.ст. 598, 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, на день прийняття рішення у справі непогашеною залишилась заборгованість відповідача у розмірі 32 467,56 грн (184 023, 75 грн - 74 224, 26 грн - 77331,92 грн).

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 3.6. договору, абонент розраховується за послуги водопостачання та водовідведення у порядку, встановленому чинним законодавством у п`ятиденний термін з дня представлення постачальником платіжних документів до банківської установи.

Згідно з нормами Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Відповідач, як вірно зазначив суд першої інстанції, не заперечував щодо належного надання позивачем послуг та відповідного фактичного користування ними у спірний період.

Отже, навіть у випадку неотримання відповідачем платіжних вимог-доручень на оплату, обов`язок з оплати наданих послуг виник в силу закону, оскільки обсяг водопостачання, тарифи та строки оплати були відомі відповідачу, про що свідчать наявні в справі акти про зняття показань з приладів обліку.

Так, постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року затверджено Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, відповідно до п, 18, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що починаючи з 21 числа місяця, що настає за розрахунковим, відбулося прострочення виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати наданих послуг з водопостачання та водовідведення.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача про яке ним зазначається в позовній заяві здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (аналогічні висновки викладено у постановах КГС ВС від 19.09.2019 року у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 року у справі № 910/8357/18).

17.10.2019 року набув чинності Закон України № 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України змінено назву ст. 79 Господарського процесуального кодексу України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів". Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови КГС ВС від 02.10.2018 року у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 року у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 року у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 року у справі № 917/2101/17).

Аналогічна правова позиція міститься у постанові ВП ВС від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц.

З огляду на викладене та враховуючи, що матеріали справи не містять, а скаржник не надав ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів належного виконання свого зобов`язання щодо оплати наданих послуг, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що позовні вимоги в частині стягнення основної заборгованості підлягають задоволенню частково у розмірі 32 467,56 грн.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені та штрафу у розмірі 20 % від несплаченої суми, колегія суддів відзначає наступне.

Згідно п. 4.1. договору, за безпідставну відмову від оплати наданих послуг з водопостачання та водовідведення абонент сплачує постачальнику штрафні санкції у розмірі 20 % від несплаченої суми.

Відповідно до п. 4.2 договору, за несвоєчасну оплату послуг з водопостачання та водовідведення абонент сплачує пеню у розмірі 0,1 % несплаченої суми за кожний день прострочення.

Згідно ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

Водночас, колегія суддів відзначає, що оскільки, положення договору містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого в ст. 232 Господарського кодексу України, то нарахування штрафних санкцій не припиняється зі сплином 6 місяців.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України.

При цьому в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань, чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою ст. 627 Цивільного кодексу України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 року у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 року у справі №911/1351/17 та від 25.05.2018 року у справі №922/1720/17).

При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що відповідно до підпункту 4 пункту 3 Розділу ІІ Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Отже, положення підпункту 4 пункту 3 Розділу ІІ Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" поширюються на взаємовідносини сторін за договором.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" з 12.03.2020 року на усій території України встановлено карантин, дія якого тривала в тому числі станом на 31.08.2020 року.

Тобто, в період з 12.03.2020 року забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що позивач неправомірно нарахував пеню з 21.04.2020 року по 31.08.2020 року та штраф на суму боргу за період з 12.03.2020 року по 31.08.2020 року, тож вимога позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 9 397, 11 грн за період з 21.04.2020 року по 31.08.2020 року не підлягає задоволенню.

Колегія суддів перевіривши розрахунок штрафу у строк до 11.03.2020 року , погоджується з висновком суду першої інстанції, що стягненню підлягає штраф у розмірі 20355, 25 грн.

Що ж до вимоги про стягнення інфляційних в сумі 1558,11 грн та 3% річних в сумі 1708,10 грн, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, колегією суддів перевірено та встановлено правильність проведених нарахувань сум інфляційних та річних (з урахуванням помилок у розрахунку позивача), відповідно колегія суддів приходить до висновку, що до задоволення підлягають позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат в розмірі 235,44 грн, а також в частині стягнення річних в розмірі 1 569, 61 грн.

Тож, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" підлягають частковому задоволенню.

Щодо твердження скаржника, як на підставу для скасування оскаржуваного рішення, що суд першої інстанції відповідь на відзив позивача повинен був залишити без розгляду, колегія суддів відзначає наступне.

Відповідно до п. 4 резолютивної частини Ухвали Господарського суду міста Києва від 26.10.2020 року було зобов`язано позивача протягом 5 днів з дня отримання відзиву на позовну заяву надати суду відповідь на відзив відповідно до ст. 166 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням положень ч.ч. 3-6 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно ч. 1 ст. 118 Господарського процесуального кодексу України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (ст. 119 Господарського процесуального кодексу України).

Проте, враховуючи що у додатках до відзиву на позовну заяву відсутні докази направлення на адресу позивача відзиву на позовну заяву, при цьому у відповіді на відзив позивачем не зазначено дату отримання такого відзиву, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що позивачем не був пропущений строк для подання відповіді на відзив.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що доводи скаржника, зокрема, що відповідач немає права самостійно визначати порядок зарахування відповідних коштів, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в апеляційному порядку, у зв`язку з чим оскаржене рішення суду підлягає зміні в частині стягнення суми основного боргу, інфляційних втрат та судового збору.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 277 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Наш дім" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.12.2020 року у справі №910/16264/20 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.12.2020 року у справі №910/16264/20 змінити в частині стягнення основної заборгованості, інфляційних втрат та судового збору, викласти п. 2 резолютивної частини рішення в наступній редакції:

Стягнути з Державного підприємства "Наш дім" (вул. Предславинська, буд. 34, м. Київ, 03150, ідентифікаційний код - 30723920) на користь Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" (Лейпцизька, буд. 1-а, м. Київ, 01015, ідентифікаційний код - 03327664) 32 467,56 грн (тридцять дві тисячі чотириста шістдесят сім гривен 56 копійок) - заборгованості, 1 569,61 грн (одну тисячу п`ятсот шістдесят дев`ять) гривні 61 копійка) - 3 % річних, 235,44 (двісті тридцять п`ять гривен 44 копійки) - інфляційних втрат, 20 355,25 грн (двадцять тисяч триста п`ятдесят п`ять гривен 25 копійок) - штрафу та 819,55 (вісімсот дев`ятнадцять гривен 55 копійок) - судового збору.

В решті рішення залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" (Лейпцизька, буд. 1-а, м. Київ, 01015, ідентифікаційний код - 03327664) на користь Державного підприємства "Наш дім" (вул. Предславинська, буд. 34, м. Київ, 03150, ідентифікаційний код - 30723920) 2276,05 грн (дві тисячі двісті сімдесят шість гривен 05 копійок) судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

4. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

5. Матеріали справи № 910/16264/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Гаврилюк

А.Г. Майданевич

Дата складення повного тексту 30.04.2021 року у зв`язку з перебуванням судді Гаврилюка О.М. на лікарняному.