ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" квітня 2021 р. Справа№ 910/2456/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Шапрана В.В.

Буравльова С.І.

секретар судового засідання - Добрицька В.С.

учасники справи згідно протоколу судового засідання

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Страхова компанія "ІНГО"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 29.01.2021

у справі №910/2456/20 (суддя Літвінова М.Є.)

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа - Гарант"

до Акціонерного товариства "Страхова компанія "ІНГО"

про стягнення 20 512, 74 грн

УСТАНОВИВ:

Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа - Гарант" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" (далі - відповідач) про стягнення 106 968, 86 грн, з яких: 97 840, 00 грн страхове відшкодування, інфляційні втрати у розмірі 97, 45 грн, 3 % річних у розмірі 883, 50 грн та пеня у розмірі 8 147, 91 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначав, що на підставі Договору комплесного добровільного страхування наземного транспорту "Пряме врегулювання до автоцивілки" № 06-TR/АМ - від 15.01.2018 унаслідок настання страхової події - дорожньо - транспортної пригоди, позивачем виплачено відшкодування власнику пошкодженого застрахованого ним автомобіля марки NISSAN X-TRAIL, державний номерний знак НОМЕР_1 , а тому, відповідно до статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України, позивач отримав право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Відповідальність власника транспортного засобу SMART CABRIO, державний номерний знак НОМЕР_2 , водієм якого скоєно ДТП, застрахована у Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна", а тому позивач зазначає, що обов`язок з відшкодування збитків в межах фактичних затрат покладається на відповідача. У зв`язку з цим позивач вирішив звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.01.2021 у справі №910/2456/20 позовні вимоги Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа - Гарант" задоволено повністю. Стягнуто з Акціонерного товариства "Страхова компанія "ІНГО" на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа - Гарант" суму страхового відшкодування у розмірі 11 383 грн 88 коп., інфляційні втрати у розмірі 97 грн 45 грн, пеню у розмірі 8 147 грн 91 коп., 3% річних у розмірі 883 грн 50 коп., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 102 грн 00 коп.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що сума страхового відшкодування у розмірі 11 383, 88 грн є сумою вартості відновлювального ремонту застрахованого позивачем автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, з ПДВ. Задовольняючи вимоги про нарахування позивачем інфляційних втрат, пені та 3% річних суд першої інстанції виходив з того, що було установлено факт прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання з виплати суми страхового відшкодування

Не погодившись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Страхова компанія "ІНГО" звернулося до суду із апеляційною скаргою, у якій просило поновити строк на апеляційне оскарження. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2021 у справі №910/2456/20 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в позові повністю.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги відповідач зазначав, що відповідач здійснив виплату страхового відшкодування відповідно до вимог законодавства та у відповідності до умов договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, оскільки, як було зазначено вище, страхова компанія, яка застрахувала цивільно-правову відповідальність здійснює відшкодування із урахуванням ст. 22 та ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якими передбачено відшкодування особою, відповідальною за шкоду, заподіяну винуватцем ДТП, зокрема, вартості відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку встановленому законодавством (матеріальний збиток).

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.03.2021 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Страхова компанія "ІНГО" у справі №910/2456/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Андрієнко В.В. (головуючий суддя), судді Пашкіна С.А., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.03.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №910/2456/20 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Страхова компанія "ІНГО". Розгляд справи призначено на 06.04.2021.

06.04.2021 на електронну адресу суду від відповідача - Акціонерного товариства "Страхова компанія "ІНГО" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У судове засідання, яке відбулось 06.04.2021 учасники справи не з`явилися. Розгляд справи призначено на 28.04.2021.

Позивач, відповідно до вимог ст.263 ГПК України, своїм правом не скористався, не направив до суду відзив на апеляційну скаргу.

Частиною 4 ст. 263 ГПК України визначено, що відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Розпорядженням керівника апарату суду від 26.04.2021 № 0909.1-08/4847/20 було призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/2456/20 у зв`язку із перебуванням судді Пашкіної С.А., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.04.2021 у справі №910/2456/20 для розгляду апеляційної скарги Акціонерного товариства "Страхова компанія "ІНГО" визначено колегію суддів: головуючий суддя Андрієнко В.В., судді Шапран В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.04.2021 прийнято апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Страхова компанія "ІНГО" до провадження у визначену протоколом складу суддів.

У судове засідання, яке відбулось 28.04.2021 з`явився представник апелянта, представник позивача не з`явився, про час, дату та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Звертаючись до суду апеляційної інстанції зі скаргою, відповідач у додатках до скарги подав клопотання про призначення у справі автотоварозначвої експертизи, на вирішення якої поставити наступні питання:

- яке значення становить коефіцієнт фізичного зносу складових колісного транспортного засобу NISSAN X-TRAIL, державний номерний знак НОМЕР_1 , який було пошкоджено унаслідок ДТП, що сталась 19.05.2019, станом на дату ДТП?

- яка вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу та без урахування ПДВ, завданого власнику автомобіля NISSAN X-TRAIL, державний номерний знак НОМЕР_1 , унаслідок пошкодження в ДТП, що мала місце 19.05.2019, станом на дату ДТП.

Розглянувши заявлене відповідачем клопотання колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 ГПК України, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

З матеріалів справи слідує, що відповідач не заявляв клопотання про призначення експертизи у суді першої інстанції.

Відповідно до приписів Господарського процесуального кодексу України експертиза може бути призначена за ініціативою суду або за клопотанням однієї зі сторін у справі. Як визначено у частині 2 статті 110 ГПК України призначення експертизи в господарському процесі є способом забезпечення доказів, що мають значення для справи. Водночас постанова пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» №4 від 23 березня 2012 року зазначає, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для установлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не може замінити інші засоби доказування.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Колегія суддів не убачає, що для з`ясування обставин, що мають значення для справи №910/2456/20, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких установити відповідні обставини неможливо, а тому відмовляє у задоволенні клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ГПК України, у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Як убачається із матеріалів справи, 15.01.2019 між Товариством з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" (далі - страховик) та ОСОБА_1 (далі - страхувальник) укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту "пряме врегулювання автоцивілки" № 06-TR/AM8553695, за умовами якого застраховано, автомобіль марки NISSAN X-TRAIL, державний номерний знак НОМЕР_1 .

З наявної у матеріалах справи копії постанови Святошинського районного суду міста Києва від 12.06.2019 у справі №759/10269/16 вбачається, що 19.05.2019 о 18:00 год ОСОБА_2 керуючи автомобілем SMART CABRIO, державний номерний знак НОМЕР_2 не урахувала дорожньої обстановки, не вибрала безпечної швидкості руху, не дотрималась безпечної дистанції, унаслідок чого скоїла зіткнення з автомобілем NISSAN X-TRAIL, державний номерний знак НОМЕР_1 , що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Указаною постановою Святошинського районного суду міста Києва, ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні указаної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

Відповідно до ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За приписами ч.6 ст.75 Господарського процесуального кодексу України, обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З огляду на викладене, ураховуючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що факт вчинення ОСОБА_2 розглядуваної ДТП належним чином доведений, також вина ОСОБА_2 у вчиненні ДТП належним чином підтверджується матеріалами справи.

Позивач, на виконання умов Договору добровільного страхування наземного транспорту № 06-TR/AM8553695 від 15.01.2019, на підставі страхового акту № СТ/19/0168 від 26.07.2019, визнав указану подію страховим випадком та здійснив виплату страхового відшкодування на рахунок страхувальника у розмірі 97 840, 00 грн, що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням № 2310 від 29.07.2019.

Розрахунок суми страхового відшкодування здійснено на підставі рахунку - фактури № 00650 від 03.06.2019 СТО - ФОП Мусійко О.О., відповідно до якого вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля марки NISSAN X-TRAIL, державний номерний знак НОМЕР_1 склала 97 840, 00 грн.

Відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст.993 Цивільного кодексу України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Пунктом 2 ст.1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої, відшкодовується винною особою.

Вина ОСОБА_2 у вчиненні указаного ДТП належним чином доведена доказами, наявними у матеріалах справи.

З матеріалів справи убачається, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки SMART CABRIO, державний номерний знак НОМЕР_2 , застрахована у Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" чинного на момент вчинення ДТП (19.05.2019).

Таким чином, особою, відповідальною за завдані власнику автомобіля марки NISSAN X-TRAIL, державний номерний знак НОМЕР_1 , передбачених договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності, в даному випадку, є відповідач.

Пунктом 36.4. ст.36 Закону передбачено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

З огляду на викладене, до позивача, як страховика, який виплатив страхове відшкодування за Договором добровільного страхування наземного транспорту №06-TR/AM-8553695 від 15.01.2019, перейшло право вимоги, яке ОСОБА_1 мав до відповідача, як особи, відповідальної за завдані збитки.

Як убачається з матеріалів справи, позивач звертався до відповідача із заявою вих.№03/2684 від 01.08.2019 про виплату страхового відшкодування в порядку регресу в сумі 97 840, 00 грн.

Пунктом 32.2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страховик не пізніше 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими, зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його.

Як установлено судом, відповідач після звернення позивача з позовною заявою сплатив частину суми страхового відшкодування у розмірі 86 456, 12 грн, що підтверджується банківською випискою від 06.03.2020 (копія долучена до матеріалів справи).

З матеріалів справи убачається, що позивач звернувся до суду із заявою про зменшення розміру позовних вимог, в якій просив суд стягнути з відповідача суму недоплаченого страхового відшкодування у розмірі 11 383, 88 грн та 9 128, 86 грн штрафних санкцій, з яких: 97, 45 грн інфляційне збільшення, пеня у розмірі 8 147, 91 грн та 3% річних у розмірі 883, 50 грн, у зв`язку з чим суд першої інстанції обгрунтовано прийняв до розгляду подану заяву та розглянув спір з урахуванням указаної заяви.

Також, з матеріалів справи убачається, про що зазначав відповідач, позивачем при розрахунку суми страхового відшкодування не ураховано коефіцієнту фізичного зносу, оскільки строк експлуатації автомобіля становить понад 12 років.

Крім того, відповідачем здійснено власний розрахунок суми страхового відшкодування та надано до відзиву на позовну заяву розрахунок № 2097077 складений 11.01.2020 і ремонтну калькуляцію № 2097077 від 11.01.2020.

Відповідно до розрахунку № 2097077 від 11.01.2020 відповідачем визначено суму страхового відшкодування з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу - 0, 7, яка становить 86 456, 12 грн.

Статтею 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно з п.2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №142/5/2092 від 24.11.2003 вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до п.7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №142/5/2092 від 24.11.2003, значення коефіцієнта фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує, зокрема 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД та 7 років - для інших легкових КТЗ.

Пунктом 7.39 Методики визначено, що винятком стосовно використання зазначених вимог є, зокрема якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний) та якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації.

Як убачається з рахунку - фактури № 00650 від 03.06.2019, який є додатком до страхового акту № СТ/19/0168, позивачем при розрахунку суми страхового відшкодування не було ураховано коефіцієнт фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу.

Згідно свідоцтва № НОМЕР_3 про реєстрацію автомобіля марки NISSAN X-TRAIL, державний номерний знак НОМЕР_1 , вказаний транспортний засіб випущено у 2007 році, станом на дату вчинення розглядуваної ДТП строк експлуатації пошкодженого автомобіля складав більше 12 років.

Однак, як убачається з рахунку - фактури № 00650 від 03.06.2019 СТО - ФОП Мусійко О.О., всі замінені деталі пошкодженого автомобіля були не нові, а бувші у використанні.

Пункт 3.9. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №142/5/2092 від 24.11.2003, фізичний знос обумовлюється погіршенням технічного стану КТЗ унаслідок експлуатаційного зносу його складників. Фізичний знос ураховується як втрата вартості КТЗ, що виникає в процесі його експлуатації.

Положеннями Методики установлено, що коефіцієнт фізичного зносу нараховується лише на вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, а не на весь автомобіль.

Крім того, положеннями Методики не передбачено застосування коефіцієнту фізичного зносу до деталей, які були використані для ремонту автомобіля, які вже були у користуванні та ремонті, а лише надано указівки, як оцінювати транспортний засіб та його складники, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, зі спливом часу, оскільки Методика лише установлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у постанові від 20.03.2018 у справі № 911/482/17.

Таким чином, ураховуючи те, що до вартості деталей, які були використані для відновлювального ремонту транспортного засобу марки NISSAN X-TRAIL, державний номерний знак НОМЕР_1 , вже застосовано коефіцієнт фізичного зносу, оскільки зазначені деталі не є новими, а були у вжитку, тобто у них є власний фізичний знос, відповідачем не доведено того, що до вартості деталей, які вже були у вжитку, не було враховано коефіцієнту фізичного зносу, сума страхового відшкодування у розмірі 11 383, 88 грн є сумою вартості відновлювального ремонту застрахованого позивачем автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, з ПДВ.

Крім того, суд зазначає, що відповідачем не надано доказів, що до деталей, які були використані для відновлювального ремонту транспортного засобу марки NISSAN X-TRAIL, державний номерний знак НОМЕР_1 , не було застосовано коефіцієнту фізичного зносу, а вартість використаних у ремонті деталей, є такою ж або більшою ніж вартість таких нових деталей, крім того, відповідач не послався на будь-який нормативний документ, який установлює застосування коефіцієнту фізичного зносу до деталей, що використовуються у ремонті транспортного засобу, які вже мають фізичних знос.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Отже, позивачем достатніми доказами підтверджено, що при здійсненні відновлювального ремонту транспортного засобу марки NISSAN X-TRAIL, державний номерний знак НОМЕР_1 , застосовувалися запасні частини, що раніше перебували у використанні.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" до Акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" про стягнення 11 383, 88 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення 97, 45 грн інфляційного нарахування, пені у розмірі 8 147, 91 грн та 3% річних у розмірі 883, 50 грн, колегія суддів зазначає наступне.

У частині стягнення з відповідача 3% річних та збитків від інфляції суд відмовляє, оскільки взаємовідносини між позивачем та відповідачем є деліктними. Частина 2 ст. 625 ЦК України передбачає обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми та не розповсюджується на правовідносини, що виникають, у зв`язку із заподіянням шкоди, і може застосовуватися лише при порушенні зобов`язання за договором.

У частині стягнення з відповідача пені суд також відмовляє, оскільки п. 36.5 Закону України" Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів " передбачено стягнення пені у відносинах між страховиком та страхувальником, а не між страховими компаніями.

По витратах на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Задовольняючи дану вимогу позивача повністю у розмірі 5000,00 грн суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не подав суду заяву про зменшення розміру витрат на правничу допомогу та те, що судом було задоволено позовні вимоги у повному обсязі.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу ).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 123 зазначеного Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

З урахуванням часткового задоволення позову та ураховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 4000,00 грн витрат на правову допомогу.

Беручи до уваги вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги відповідача.

Відповідно до положень ст.277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно п.2 ч.1 ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Ураховуючи все вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позову у розмірі 11 383,88 грн (сума недоплаченого страхового відшкодування), у іншій частині позову належить відмовити, з підстав наведених у мотивувальній частині постанови.

За наведених обставин, висновки суду першої інстанції не можна вважати такими, що відповідають приписам статей 86, 236, 261, 238 ГПК України щодо всебічного, повного, об`єктивного і безпосереднього розгляду всіх обставин справи в їх сукупності, що свідчить про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення у частині.

За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове скасування рішення Господарського суду м. Києва від 29.01.2021 у справі №910/2456/20.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Страхова компанія "ІНГО" на рішення Господарського суду м. Києва від 29.01.2021 у справі № 910/2456/20 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 29.01.2021 у справі № 910/2456/20 скасувати частково. Ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа - Гарант" задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Страхова компанія "ІНГО" (01054, м. Київ, вул. Бульварно - Кудрявська, буд. 33; ) на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа - Гарант" (01133, м. Київ, Бул. Лесі Українки, буд. 26; ) суму страхового відшкодування у розмірі 11 383, 88 грн.

У іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства "Страхова компанія "ІНГО" (01054, м. Київ, вул. Бульварно - Кудрявська, буд. 33; ) на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа - Гарант" (01133, м. Київ, Бул. Лесі Українки, буд. 26; ) 4 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1166,61 грн.

3. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа - Гарант" (01133, м. Київ, Бул. Лесі Українки, буд. 26; ) на користь Акціонерного товариства "Страхова компанія "ІНГО" (01054, м. Київ, вул. Бульварно - Кудрявська, буд. 33; ) 1749,92 грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Видачу наказу на виконання даної постанови доручити Господарському суду м. Києва.

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 29.04.2021.

Головуючий суддя В.В.Андрієнко

Судді В.В. Шапран

С.І. Буравльов