ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2021 року м. Дніпро Справа № 904/3307/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Чередка А.Є. (доповідач)

суддів: Паруснікова Ю.Б., Верхогляд Т.А.,

при секретарі судового засідання Мудрак О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області (суддя Петренко Н.Е.) від 24.12.2020р. (дата складення повного тексту рішення - 04.01.2021р.) у справі № 904/3307/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервисторг", м. Дніпро

до відповідача-1 Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради, м. Дніпро

відповідача-2 ОСОБА_1 , м. Дніпро

третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Українська універсальна біржа, м. Полтава

про визнання рішення недійсним та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

31.07.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю «Сервисторг» (далі - позивач, ТОВ «Сервисторг») звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради (далі - відповідач, Департамент), ОСОБА_1 (далі - відповідач-2, ОСОБА_1 ), в якому просило суд (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог):

- визнати наказ заступника директора Департаменту - начальника управління з питань комунальної власності Турчак А.М. від 23.07.2019 № 299 про відмову у затвердження протоколу про результати електронного аукціону з продажу об`єкта малої приватизації - нежитлового приміщення № 15а за адресою: АДРЕСА_1 (далі об`єкт малої приватизації) недійсним;

- визнати ТОВ «Сервисторг» переможцем електронного аукціону з продажу об`єкта малої приватизації;

- зобов`язати Департамент затвердити протокол про результати електронного аукціону з продажу об`єкта малої приватизації, де переможцем аукціону є ТОВ «Сервисторг»;

- визнати недійсним протокол аукціону № UA-PS-2019-06-08-000017-1, затверджений наказом органу приватизації від 30.07.2019 № 314;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу від 02.08.2019 № 259/А, укладений між ОСОБА_1 і Департаментом.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що його визначено переможцем аукціону з продажу об`єкта малої приватизації, однак, відповідач незаконно видав наказ від 23.07.2019 № 299, яким безпідставно відмовив у затвердженні протоколу про результати електронного аукціону щодо продажу зазначеного об`єкта малої приватизації.

Позивач просить визнати недійсними оскаржувані протокол від 30.07.2019 та договір купівлі-продажу від 02.08.2019 як такі, що вчинені внаслідок прийняття відповідачем оскаржуваного рішення від 23.07.2019 про відмову у визначенні позивача переможцем аукціону.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 21.11.2019 залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 24.02.2020 позов задоволено частково.

Визнано наказ заступника директора Департаменту по роботі з активами - начальника управління з питань комунальної власності Дніпровської міської ради А.М. Турчак № 299 від 23.07.2019 року про відмову у затвердженні протоколу про результати електронного аукціону з продажу об`єкта малої приватизації - нежитлового приміщення АДРЕСА_1 недійсним.

Зобов`язано Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради затвердити протокол про результати електронного аукціону з продажу об`єкта малої приватизації - нежитлового приміщення АДРЕСА_1 , яким переможцем аукціону визнано ТОВ «Сервисторг».

Визнано недійсним протокол аукціону № UA-PS-2019-06-08-000017-1, затверджений наказом органу приватизації від 30.07.2019 № 314.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу № 259/А від 02.08.2019, укладений між ОСОБА_1 та Департаментом по роботі з активами Дніпровської міської ради.

В решті позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14.07.2020 постанову Центрального апеляційного господарського суду від 24.02.2020 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.11.2019 у справі №904/3307/19 скасовано. Справу № 904/3307/19 передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

За результатами нового розгляду справи № 904/3307/19 рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 24.12.2020 - позов задоволено частково.

Визнано наказ заступника директора Департаменту по роботі з активами - начальника управління з питань комунальної власності Дніпровської міської ради А.М. Турчак № 299 від 23.07.2019 про відмову у затвердженні протоколу про результати електронного аукціону з продажу об`єкта малої приватизації - нежитлового приміщення АДРЕСА_1 недійсним.

Зобов`язано Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради затвердити протокол про результати електронного аукціону з продажу об`єкта малої приватизації - нежитлового приміщення АДРЕСА_1 , яким переможцем аукціону визнано ТОВ «Сервисторг».

Визнано недійсним протокол аукціону № UA-PS-2019-06-08-000017-1, затверджений наказом органу приватизації від 30.07.2019 № 314.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу № 259/А від 02.08.2019, укладений між ОСОБА_1 та Департаментом по роботі з активами Дніпровської міської ради.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду першої інстанції Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради звернувся з апеляційною скаргою до Центрального апеляційного господарського суду, у якій з посиланням на допущене порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.12.2020 у справі № 904/3307/19 та прийняти нове рішення,

яким в задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник, зокрема, вказує на те, що судом першої інстанції не повно з`ясувано обставини та докази по справі, не враховано вказівки які були викладені в постанові Верховного Суду від 14.07.2020 по даній справі № 904/3307/19, що призвело до неправильного застосування норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, скаржник зазначає, що приписи ст. 14 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» (далі - Закон № 2269-VIII) є імперативними і містять вичерпний перелік документів, які потенційний покупець зобов`язаний подати для участі у приватизації. Саме недотримання приписів вказаної норми були допущені позивачем в процедурі приватизації.

Також, скаржник зазначає, що приписи абзацу 2 п. 9 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» передбачають вимоги щодо вичерпного переліку відомостей, які подаються і містяться в Єдиному державному реєстрі, та жодним чином не можуть регулювати, а тим більше нівелювати імперативний обов`язок потенційних покупців юридичних осіб, встановлений нормами ст. 14 Закону № 2269-VIII щодо обов`язку подання вичерпного переліку документів та інформації для участі у приватизації.

Крім того, скаржник акцентує увагу колегії суддів на тому, що судом першої інстанції не надано жодної правової оцінки та не взято до уваги обов`язкові для врахування вказівки зазначені в постанові Верховного Суду від 14.07.2020 з приводу правильного застосування ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу Департаменту, за змістом якого позивач вважає безпідставними і необґрунтованими доводи відповідача-1, зокрема, в частині підстав апеляційного оскарження рішення у справі. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, посилаючись при цьому на те, що допущена позивачем помилка у вигляді подання письмової інформації стосовно лише одного засновника, за умови розкриття інформації про обох кінцевих бенефіціарних власників товариства шляхом подання витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є формальною (несуттєвою), яка не впливає на зміст фактично поданої інформації, а отже, не може бути підставою для прийняття рішення про відмову в затвердженні протоколу.

Також позивач зазначає, що ним були подані всі документи, необхідність подачі яких встановлена ч. 7 ст. 14 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна", а відповідач-2 не мав можливості підписати спірний протокол аукціону, адже перебував на території АР Крим.

Відповідач-2 подав до матеріалів справи письмові пояснення, згідно з якими повністю підтримав доводи апеляційної скарги скаржника та просив її задовольнити.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.06.2019 на сайті Дніпровської міської ради було розміщено інформаційне оголошення про продаж на електронному аукціоні об`єкта малої приватизації - нежитлового приміщення № 15а за адресою: м. Дніпро, вул. Енергетиків, буд. 8, загальною площею 25,8 кв.м на першому поверсі житлового будинку.

08.07.2019 ТОВ «Сервистрог» подало заяву на участь у приватизації об`єкта малої приватизації з відповідними документами, передбаченими Законом України «Про приватизацію державного та комунального майна».

09.07.2019 відбувся електронний аукціон з продажу об`єкта малої приватизації, за результатами якого оператором електронного майданчику - Українська універсальна біржа 09.07.2019 сформовано протокол про результати електронного аукціону № UA-PS-2019-06-08-000017-1 (далі - протокол від 09.07.2019), відповідно до якого переможцем аукціону визнано ТОВ «Сервистрог».

Наказом від 23.07.2019 № 299 Департамент відмовив у затвердженні протоколу від 09.07.2019 по лоту: нежитлове приміщення № 15а за адресою: м. Дніпро, вул. Енергетиків, буд. 8, загальною площею 25,8 кв.м, на першому поверсі житлового будинку. Причиною відмови зазначено ненадання учасником, який надав найвищу пропозицію повного обсягу документів, передбачених частиною сьомою ст. 14 Закону № 2269-VIII.

23.07.2019 на підставі п. 67 Порядку, оператор електронного майданчику ТОВ «Національна електрона біржа» сформував протокол про результати електронного аукціону № UA-PS-2019-06-08-000017-1 (далі - протокол від 23.07.2019), відповідно до якого переможцем електронного аукціону визнано учасника з наступною за величиною ціновою пропозицією ОСОБА_1 .

30.07.2019 Департамент затвердив протокол від 23.07.2019.

02.08.2019 між Департаментом і Виприком Сергієм Олександровичем укладено договір купівлі-продажу № 259/А об`єкта малої приватизації (далі - договір № 259/А).

Мотивуючи свою вимогу про визнання наказу відповідача-1 № 299 від 23.07.2019 недійсним, позивач стверджує, що зі змісту вказаного документа неможливо дійти однозначного висновку про підстави, з яких прийнята така відмова. При цьому, оскільки наказ про відмову в затвердженні протоколу про результати аукціону винесено з порушенням норм діючого законодавства, позивач вважає, що усі наступні дії стосовно об`єкта малої приватизації, як то підписання протоколу про визначення переможцем аукціону відповідача-2 та укладення із ним договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації, мають бути визнані судом недійсними.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог Департамент зазначив, що позивач подав неповну інформацію про кінцевих бенефіціарних власників, зокрема надав інформацію стосовно ОСОБА_2 , при цьому як вбачається з витягу з Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадський формувань України другим засновником (бенефіціарним власником) ТОВ «Сервісторг» є ОСОБА_2 , інформація про якого надана не була, що і стало підставою для відмови в затвердженні протоколу від 09.07.2019.

Правові, економічні та організаційні основи приватизації державного і комунального майна регулюються нормами Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» № 2269-VIII.

Пунктом 22 ст. 1 Закону № 2269-VIII визначено, що приватизація державного або комунального майна - платне відчуження майна, що перебуває у державній або комунальній власності, на користь фізичних та юридичних осіб, які відповідно до цього Закону можуть бути покупцями.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону № 2269-VIII, приватизація здійснюється на основі таких принципів: законності; відкритості та прозорості; рівності та змагальності; державного регулювання та контролю; продажу об`єктів приватизації з урахуванням особливостей таких об`єктів; захисту економічної конкуренції; створення сприятливих умов для залучення інвестицій; повного, своєчасного та достовірного інформування про об`єкти приватизації та порядок їх приватизації; забезпечення конкурентних умов приватизації.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону № 2269-VIII, об`єкти малої приватизації продаються виключно на електронних аукціонах. Порядок проведення електронних аукціонів для продажу об`єктів малої приватизації та Порядок відбору операторів електронних майданчиків для організації проведення електронних аукціонів з продажу об`єктів малої приватизації, авторизації електронних майданчиків, розмір та порядок сплати плати за участь, визначення переможця за результатами електронного аукціону, а також порядок визначення додаткових умов продажу затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Механізм проведення електронних аукціонів для продажу об`єктів малої приватизації (далі об`єкт приватизації) з використанням електронної торгової системи, визначення переможця за результатами електронного аукціону, розміру та порядку внесення плати за участь в електронному аукціоні, а також визначення додаткових умов продажу відповідно до положень Закону № 2269-VIII визначений положеннями Порядку проведення електронних аукціонів для продажу об`єктів малої приватизації та визначення додаткових умов продажу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.05.2018 № 432 (далі Порядок).

За своїм призначенням у відповідності до ст. 37 Порядку електронний аукціон є процедурою визначення переможця електронного аукціону, в ході якої учасники мають можливість поетапного збільшення своїх цінових пропозицій протягом трьох раундів, що проводяться за однаковими правилами, визначеними цим Порядком.

Відповідно до ст. 43 Порядку, будь-яка закрита цінова пропозиція учасника, належним чином надіслана через електронний майданчик до електронної торгової системи в ході участі в електронному аукціоні, вважається згодою із запропонованими умовами продажу об`єкта приватизації, що визначені в інформаційному повідомленні.

Право на подання такої закритої цінової пропозиції виникає в особи, яка має намір взяти участь в електронному аукціоні, після отримання підтвердження про зарахування гарантійного та реєстраційного внесків на рахунок оператора електронного майданчика до закінчення кінцевого строку прийняття заяв на участь в електронному аукціоні/закритих цінових пропозицій, встановленого у відповідному інформаційному повідомленні, та забезпечує можливість його участі в електронному аукціоні. Закрита цінова пропозиція не може бути нижчою, ніж стартова ціна об`єкта приватизації.

Особа, яка має намір взяти участь в електронному аукціоні, через свій особистий кабінет подає відповідну заяву на участь в електронному аукціоні шляхом заповнення електронної форми і завантаження електронних копій документів. Заява на участь в електронному аукціоні повинна містити закриту цінову пропозицію та подається протягом всього часу з моменту опублікування відповідного інформаційного повідомлення в електронній торговій системі до закінчення кінцевого строку прийняття заяв на участь в електронному аукціоні/закритих цінових пропозицій (стаття 44 Порядку).

Переможець електронного аукціону, як встановлено в п. 63 цього Порядку, визначається шляхом автоматичної оцінки електронною торговою системою цінових пропозицій учасників після завершення останнього раунду електронного аукціону та формування протоколу про результати електронного аукціону.

Після цього згідно до п. 1 ст. 64 Порядку переможець електронного аукціону: підписує протокол про результати електронного аукціону та надає його оператору електронного майданчика, через якого ним подано цінову пропозицію, протягом трьох робочих днів з дня, наступного за днем його формування електронною торговою системою.

За правилами ст. 66 Порядку переможцем електронного аукціону вважається учасник, що подав найвищу цінову пропозицію за лот, у разі, коли ним зроблений щонайменше один крок аукціону, а у випадках, передбачених п. 67 цього Порядку, учасник з наступною за величиною ціновою пропозицією за умови, що ним зроблений щонайменше один крок аукціону, а у разі однакових цінових пропозицій - учасник, що подав її раніше, за умови відсутності належним чином оформленого листа (звернення) від такого учасника про відмову від очікування та відсутності факту натискання ним відповідної кнопки про відмову від очікування в особистому кабінеті.

Частиною 10 ст. 14 Закону № 2269-VIII визначено, що після закінчення електронного аукціону організатор аукціону з продажу об`єкта малої приватизації здійснює перевірку заяви на участь у приватизації об`єкта малої приватизації разом із доданими до неї документами та інформацією переможця аукціону та у разі невідповідності доданих до заяви документів приймає рішення відповідно до ч. 9 цієї статті.

Орган приватизації з продажу об`єкта малої приватизації не затверджує протокол електронних торгів, не укладає договір купівлі-продажу за результатами продажу на аукціоні чи застосування процедури викупу із потенційним покупцем, який: не відповідає вимогам ст. 8 цього Закону; не подав документи або відомості, обов`язкове подання яких передбачено цим Законом; подав неправдиві відомості про себе (ч. 9 ст. 14 Закону № 2269-VIII).

Положеннями ст. 67 Порядку передбачено, що у разі коли переможець електронного аукціону не відповідає вимогам ст. 8 Закону, або в інших випадках, передбачених частиною дев`ятою ст. 14 Закону, орган приватизації завантажує рішення про відмову у затвердженні протоколу про результати електронного аукціону або про відмову від укладення договору купівлі-продажу в електронній торговій системі.

Частиною 7 ст. 14 Закону № 2269-VIII визначений вичерпний перелік документів, які додаються потенційними покупцями юридичними особами до заяви на участь у приватизації об`єкта малої приватизації, а саме:

- витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань України - для юридичних осіб - резидентів;

- документ про реєстрацію у державі її місцезнаходження (витяг із торговельного, банківського або судового реєстру тощо), засвідчений згідно із законодавством держави його видачі, перекладений українською мовою, - для юридичних осіб - нерезидентів;

- інформація про кінцевого бенефіціарного власника. Якщо особа не має кінцевого бенефіціарного власника, зазначається інформація про відсутність кінцевого бенефіціарного власника і про причину його відсутності;

- остання річна або квартальна фінансова звітність;

- документ, що підтверджує сплату реєстраційного внеску, а також документ, що підтверджує сплату гарантійного внеску в розмірі 10 відсотків стартової ціни з рахунка потенційного покупця, відкритого в українському або іноземному банку (крім банків держав, внесених FATF до списку держав, що не співпрацюють у сфері протидії відмиванню доходів, одержаних злочинним шляхом), на рахунок, визначений частиною одинадцятою цієї статті;

- письмова згода потенційного покупця щодо взяття на себе зобов`язань, визначених умовами продажу.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 8 Закону № 2269-VIII не можуть бути покупцями юридичні особи, інформація про бенефіціарних власників яких не розкрита в порушення вимог Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».

Таким чином, ст. 14 Закону № 2269-VIII передбачений обов`язок потенційних покупців, які беруть участь у приватизації об`єктів малої приватизації, подати зазначену інформацію, визначену частиною першою цієї статті.

Задовольняючи позовні вимоги місцевий господарський суд виходив з того, що нормами Закону № 2269-VIII та Порядку № 432 не визначено форму за якою надається інформація щодо кінцевого бенефіціарного власника покупця об`єкту приватизації та надання позивачем разом із заявою на участь в електронному аукціоні витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ТОВ «Сервисторг», в якому зазначено, що учасниками товариства є фізичні особи ( ОСОБА_2 та ОСОБА_2 ).

Проте, апеляційний суд вважає такий висновок суду першої інстанції необгрунтованим та помилковим з огляду на наступне.

Відповідно до змісту ч. 5 ст. 310 та ч. 1 ст. 316 ГПК України, вказівки та висновки суду касаційної інстанції, у зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

З урахуванням вищевикладеного та наведених вказівок Верховного Суду, які були викладені в постанові від 14.07.2020 та не були взяті до уваги судом першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що норми Закону № 2269-VIII є імперативними та спеціальними. Статтею 14 вказаного Закону визначено вичерпний перелік окремих один від одного документів та відомостей (інформації), яку потенційні покупці юридичні особи зобов`язанні подати для участі у приватизації, а саме в даному випадку витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань України - для юридичних осіб-резидентів та безпосередньо окремо інформацію про кінцевого бенефіціарного власника.

Судом першої інстанції не було враховано приписи ч. 1 ст. 14 Закону де ключовою є саме вимога до форми («довільна форма»), у якій вимагається надання саме у довільній формі інформації про кінцевого бенефіціарного, так як витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі ЄДРПОУ) є документом та видається за встановленою формою відповідним компетентним на те органом та не може мати довільної форми.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», витяг з ЄДРПОУ - документ у паперовій або електронній формі, що сформований програмним забезпеченням ЄДРПОУ за зазначеним заявником критерієм пошуку та містить відомості з ЄДРПОУ, які є актуальними на дату та час формування витягу або на дату та час, визначені у запиті, або інформацію про відсутність таких відомостей у цьому реєстрі.

Також колегія суддів зауважує, що місцевим господарським судом не правильно застосовано абз. 2 п. 9 ч. 2 ст. 9 ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» (в редакції яка діяла на момент винекнення спору), так як дана норма передбачає вимоги, щодо вичерпного переліку відомостей, які подаються та містяться в Єдиному державному реєстрі та жодним чином не може регулювати, а тим більше нівелювати імперативний обов`язок потенційних покупців юридичних осіб, який встановлено ст. 14 Закону, щодо подання вичерпного переліку документів та інформації для участі у приватизації.

Крім того, місцевий господарський суд залишив поза увагою вказівки Верховного Суду та доводи відповідачів стосовно імперативності приписів статті 14 Закону, зокрема стосовно переліку необхідної інформації і документів для участі у приватизації та наявності у позивача статусу учасника аукціона з урахуванням інформації, наявної у протоколах від 23.07.2019 і від 09.07.2019, а також платіжних дорученнях від 08.07.2019 №№ 44, 45 про оплату гарантійного і реєстраційного внесків ТОВ «Сервисторг».

Отже, позивачем не подано передбаченого ч. 7 ст. 14 Закону № 2269-VIII документу, а саме інформації про кінцевого бенефіціарного власника, який не є тотожним витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, що свідчить про не дотримання ним вимог Закону та є підставою для відмови у затвердженні протоколу електронних торгів.

Відповідно до п. 4 ч. 7 ст. 14 Закону № 2269-VIII, до заяви на участь у приватизації об`єкта малої приватизації подаються для потенційних покупців - юридичних осіб документ, що підтверджує сплату реєстраційного внеску, а також документ, що підтверджує сплату гарантійного внеску в розмірі 10 відсотків стартової ціни з рахунка потенційного покупця, відкритого в українському або іноземному банку (крім банків держав, внесених FATF до списку держав, що не співпрацюють у сфері протидії відмиванню доходів, одержаних злочинним шляхом), на рахунок, визначений частиною одинадцятою цієї статті.

Згідно з ч. 10 ст. 14 Закону, після закінчення електронного аукціону організатор аукціону з продажу об`єкта малої приватизації здійснює перевірку заяви на участь у приватизації об`єкта малої приватизації разом із доданими до неї документами та інформацією переможця аукціону та у разі невідповідності доданих до заяви документів приймає рішення відповідно до частини дев`ятої цієї статті. Переможець аукціону може оскаржити це рішення до суду протягом строку, передбаченого ст. 30 цього Закону.

Абзацом 3 п. 68 Порядку № 432 передбачено, що у межах строку, встановленого для опублікування протоколу про результати електронного аукціону, орган приватизації перевіряє заяву на участь в електронному аукціоні, подану шляхом заповнення електронної форми, та електронні копії документів переможця електронного аукціону щодо відповідності вимогам Закону.

Відповідно до ч. 14 ст. 14 Закону, відповідальність за недостовірність, неповноту поданих документів, а також обов`язок довести відсутність ознак, передбачених ч. 2 ст. 8 цього Закону, покладається на покупця.

Перевіривши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності апеляційним судом встановлено, що позивачем не було надано повного пакету документів, перелік яких передбачає імперативна норма ст. 14 спеціального Закону, а саме не було надано документ, що підтверджує сплату реєстраційного внеску, а також документ, що підтверджує сплату гарантійного внеску, оскільки при поданні/здійсненні закритої цінової пропозиції позивач не мав таких документів, які б підтверджували оплату гарантійного та реєстраційного внеску, що підтверджується протоколом про результати електронного аукціону № UA-PS-2019-06-08-000017-1, сформованого 23.07.2019, протоколом про результати електронного аукціону № UA-PS-2019-06-08-000017-1, сформованого 09.07.2019 та єдиним протоколом про результати електронного аукціону № UA-PS-2019-06-08-000017-1, який є оригінальним та оригінал якого перебуває в електронній торговій системі за посиланням https://prozorro.sale/auction/UA-PS-2019-06-08-000017-1/print/protocol/pdf, відповідно до яких час здійснення закритої цінової пропозиції позивачем - 16 год. 12 хв. 42 сек., що не відповідає часу проведення оплат позивачем реєстраційного та гарантійного внеску для участі в аукціоні, що підтверджується платіжними дорученнями № 44 та № 45 від 08.07.2019, в яких час оплати зазначено - 16 год. 33 хв. 00 сек., тобто на момент подання закритої цінової пропозиції позивач не мав документів про сплату реєстраційного внеску та гарантійного внеску та відповідно такі документи не було надано оператору електронного майданчику, так як на час подання позивачем закритої цінової пропозиції (16 год. 12 хв. 42 сек.) в нього фізично з урахуванням часу проведених оплат (16 год. 33 хв. 00 сек.), не могли бути наявні вищезазначені документи, обов`язкове подання яких передбачено п. 4 ч. 7 ст. 14 Закону № 2269-VIII.

У відповідності до ч. 11 ст. 14 Закону № 2269-VIII, визначено, що для участі в аукціоні з продажу об`єкта малої приватизації гарантійний внесок сплачується на рахунок оператора електронного майданчика, через який подається заява на участь у приватизації. Для участі в аукціоні з продажу об`єкта великої приватизації гарантійний внесок сплачується на рахунок органів приватизації.

Відповідно до абз. 22 п. 2 Порядку № 432, учасник - фізична особа або юридична особа в особі уповноваженого представника, яка виявила намір взяти участь в електронному аукціоні, сплатила реєстраційний та гарантійний внески, пройшла процедуру реєстрації для участі в електронному аукціоні, отримала відповідне підтвердження про реєстрацію та індивідуальний код учасника відповідно до цього Порядку

Згідно з п. 28 Порядку № 432, особа, яка має намір взяти участь в електронному аукціоні, сплачує реєстраційний та гарантійний внески для набуття статусу учасника.

Пунктом 30 Порядку № 432, передбачено, що оператор електронного майданчика зобов`язаний проінформувати особу, яка має намір взяти участь в електронному аукціоні, про зарахування на банківський рахунок оператора електронного майданчика гарантійного та реєстраційного внесків протягом однієї години з моменту їх зарахування та набуття права такою особою на подання заяви на участь в електронному аукціоні/закритої цінової пропозиції для отримання статусу учасника електронного аукціону.

Місцевим господарським судом не було надано жодної правової оцінки та не досліджено доказ, який підтверджував не надання позивачем документів про оплату реєстраційного та гарантійного внеску та незаконного допуску Українською універсальною біржою позивача до участі в аукціоні, а саме довідки ПАТ «КБ «Акордбанк» від 16.12.2019, відповідно до якої зарахування реєстраційного та гарантійного внесків на банківський рахунок оператора Української універсальної біржі відбулося 08.07.2019 о 17 год. 08 хв. 06 сек., а тому таке відбулося в порушення п. 30 Порядку № 432 та лише після цієї години (17:08:06).

При цьому, третя особа - Українська універсальна біржі зобов`язана була протягом однієї години проінформувати, шляхом направлення підтвердження позивачу про зарахування на банківський рахунок цих внесків та набуття права позивачем на подання заяви на участь в електронному аукціоні/закритої цінової пропозиції для отримання статусу учасника електронного аукціону.

Відповідно до п. 43 Порядку № 432, будь-яка закрита цінова пропозиція учасника, належним чином надіслана через електронний майданчик до електронної торгової системи в ході участі в електронному аукціоні, вважається згодою із запропонованими умовами продажу об`єкта приватизації, що визначені в інформаційному повідомленні.

Право на подання такої закритої цінової пропозиції виникає в особи, яка має намір взяти участь в електронному аукціоні, після отримання підтвердження про зарахування гарантійного та реєстраційного внесків на рахунок оператора електронного майданчика до закінчення кінцевого строку прийняття заяв на участь в електронному аукціоні/закритих цінових пропозицій, встановленого у відповідному інформаційному повідомленні, та забезпечує можливість його участі в електронному аукціоні. Закрита цінова пропозиція не може бути нижчою, ніж стартова ціна об`єкта приватизації.

З урахуванням вищезазначених обставин та досліджених доказів апеляційний господарський суд дійшов висновку, що при поданні/здійсненні закритої цінової пропозиції у позивача були відсутні документи, які підтверджують сплату гарантійного та реєстраційного внесків та позивач не набув статусу учасника аукціону, що місцевим господарським судом не було взято до уваги.

Щодо констатації місцевим господарським судом, що спірний наказ № 299 від 23.07.2019 не відповідає вимогам абз. 3 ч. 9 ст.14 Закону № 2269-VIII в частині зазначення вичерпного переліку підстав для прийняття рішення про відмову у затвердженні протоколу електронних торгів, оскільки за його змістом зазначено про невідповідність поданих документів ч. 7 ст. 14 цього Закону, при цьому, яким саме вимогам наведеної норми не відповідали такі документи в спірному наказі не конкретизовано, то апеляційний суд з цього приводу зазначає наступне.

Відповідно до ч. 9 ст. 14 Закону № 2269-VIII, орган приватизації з продажу об`єкта малої приватизації не затверджує протокол електронних торгів, не укладає договір купівлі-продажу за результатами продажу на аукціоні чи застосування процедури викупу із потенційним покупцем, який: не відповідає вимогам ст. 8 цього Закону; не подав документи або відомості, обов`язкове подання яких передбачено цим Законом; подав неправдиві відомості про себе.

Не можуть бути підставою для прийняття рішення про відмову в затвердженні протоколу електронних торгів та подальшому укладенні договору купівлі-продажу формальні (несуттєві) помилки в оформленні заяви на участь у приватизації об`єкта малої приватизації або в документах та інформації, що подаються разом із такою заявою, які не впливають на зміст заяви або документів та інформації, зокрема технічні помилки та описки.

Рішення органу приватизації про відмову у затвердженні протоколу електронних торгів або про відмову від укладення договору купівлі-продажу має містити вичерпний перелік підстав для прийняття такого рішення і ухвалюється після закінчення електронного аукціону на підставі перевірки органом приватизації заяви на участь у приватизації об`єкта малої приватизації і доданих до неї документів та інформації переможця аукціону.

Переможець аукціону може оскаржити це рішення до суду протягом строку, передбаченого ст. 30 цього Закону.

З урахуванням вищезазначеного та правового висновку, до якого дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 14.07.2020 по даній справі щодо дослідження обставин справи на предмет правомірності дій усіх суб`єктів спірних правовідносин при проведенні та затвердженні результатів електронного аукціону з продажу об`єкту малої приватизації, які мають суттєве значення для вирішення цього спору, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуваний наказ № 299 від 23.07.2019 дійсно не відповідає вимогам абз. 3 ч. 9 ст.14 Закону № 2269-VIII в частині зазначення в ньому вичерпного переліку підстав для прийняття такого рішення.

Проте, суд апеляційної інстанції бере до уваги встановлені в ході розгляду справи обставини, які підтверджуються дослідженими доказами, щодо винної поведінки самого позивача з приводу ненадання ним повного обсягу документів, передбачених ч. 7 ст. 14 ЗУ № 2269-VIII. Така винна поведінка позивача фактично призвела до прийняття оскаржуваного рішення та оскаржуваний наказ хоч і прийнятий з порушенням, однак був направлений та прийнятий, у зв`язку з виявленими скаржником порушеннями, які були допущені позивачем та які знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду.

При цьому, колегія суддів також враховує правовий висновок, зроблений у постанові Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 922/1970/19 в подібних правовідносинах (щодо приватизації майна).

Так Верховним Судом зазначено: «висновки ЄСПЛ потрібно застосовувати не безумовно, а з урахуванням фактичних обставин справи, оскільки цей суд рекомендував оцінювати дії не тільки органів держави-відповідача, але і самого скаржника, адже певні випадки порушень, на які особа посилається як на підставу для застосування положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, можуть бути пов`язані із протиправною поведінкою самого набувача майна, що суд повинен достеменно дослідити та встановити».

Апеляційний суд погоджується з доводами викладеними в апеляційній скарзі, що навіть в силу допушеного порушення скаржником абз. 3 ч. 9 ст. 14 Закону № 2269-VIII, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові ВП ВС від 27.06.2018 № 607/12895/1, рішення суб`єкта владних повноважень про розпорядження майном, в разі його реалізації, вичерпує свою дію. Подальше оспорювання такого рішення можливе лише з метою захисту цивільного інтересу щодо повернення майна.

Аналіз практики Верховного Суду показує, що, окрім принципів цивільного права - справедливості, добросовісності та розумності, суди повинні керуватися аксіомою цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», яка означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права».

Також апеляційний суд, надаюи юридичну оцінку необхідності позбавлення ОСОБА_1 права мирного володіння приватизованим майном та враховуючи вказівки Верховного Суду, вважає, що у даному спорі підлягають застосуванню ряд рішень ЄСПЛ про неможливість витребування у добросовісного набувача майна, яке вибуло з володіння держави внаслідок порушень, допущених уповноваженими посадовими особами, які здійснюють функцію управління комунальним (державним) майном (спори щодо порушення ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федоренко проти України" від 30.06.2006 визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Також у цьому Рішенні зазначено, що відповідно до встановленого прецедентного права Суду втручання має підтримувати «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та вимогами фундаментальних прав окремої особи. Ця свобода оцінювання, тим не менше, йде пліч-о-пліч з Європейським наглядом. Суд вважає, що державні органи неминуче вступають у численні договори приватноправової природи із звичайними громадянами у ході виконання своїх функцій.

У випадку укладання правочинів із перевищенням органом влади або місцевого самоврядування своїх повноважень, ЄСПЛ застосовуються наслідки такого виходу за межі повноважень, які в узагальненому виді прийнято називати доктриною ultra vires, тобто сукупністю правил щодо оцінки такого порушення та встановлення його наслідків для усіх учасників правочину.

З рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» вбачається, що Європейський суд наголошує на тому, що доктрина ultra vires застосовується державою з урахування принципу пропорційності втручання держави у право приватної особи мирно володіти своїм майном. У зазначеній справі, констатуючи порушення ст. 1 Першого протоколу до вказаної Конвенції, Європейський суд з прав людини обґрунтував його тим, що орган державної влади при укладанні угоди, вважав себе компетентним на її укладання, при цьому національне законодавство не містило чітко вираженої заборони на укладання таких угод і укладання таких угод було звичайною практикою, а відтак особа приватного права мала всі підстави вважати, що орган державної влади діє в межах компетенції.

В аспекті викладеного, колегія суддів відзначає, що порушення допущене виключно скаржником, а не набувачем майна, оскільки очевидним є той факт, що відповідач-2 (набувач майна) жодним чином не міг вплинути на виконання скаржником своїх функцій.

В цьому аспекті колегія суддів акцентує увагу на тому, що за встановлених обставин не може існувати солідарного ризику і солідарної відповідальності правочину за невиконання або недотримання свої обов`язків, оскільки, по-перше, у приватного учасника обороту відсутній обов`язок контролювати законність рішень скаржника, по-друге, приватний учасник обороту об`єктивно позбавлений змоги впливати на рішення скаржника, незалежно від оцінки дій останнього.

Саме тому виходячи зі змісту пунктів 32-35 рішення Європейського суду з прав людини від 24.06.2003 «Стретч проти Сполученого Королівства» вважається законним та обґрунтованим набуття майна або майнового права за договором, укладеним з органом публічної влади, який при відчуженні перевищив свої повноваження, в разі відсутності порушень з боку набувача. За висновком Суду в зазначеній справі «наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила. Оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце «непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення ст. 1 Першого протоколу Конвенції».

Пунктом 55-58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Україна - Тюмень проти України» від 22.02.2008 визначено, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи (також рішення у справі «Спорронґ та Льоннрот проти Швеції», від 23 вересня 1982 року, Sеrіеz А nо. 52, р. 26, § 69). Вимога досягнення такого балансу відображена в цілому в побудові ст. 1 Першого протоколу, включно із другим реченням, яке необхідно розуміти в світлі загального принципу, викладеного в першому реченні. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти шляхом вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності (рішення у справі «Прессоз Компанія Нав`єра та інші проти Бельгії», від 20 листопада 1995 року, Sеrіеz А nо. 332, р. 23, § 38). Держава користується широкою свободою розсуду як щодо вибору способу вжиття заходів, так і щодо встановлення того, чи виправдані наслідки вжиття таких заходів з огляду на загальний інтерес для досягнення мети закону, про який йдеться. Проте, Суд не може не скористатися своїм повноваженням щодо здійснення перевірки та повинен визначити, чи було дотримано необхідного балансу в спосіб, сумісний з правом заявника на «мирне володіння його майном» в розумінні першого речення ст. 1 Першого протоколу (рішення у справі «Звольски та Звольська проти Республіки Чехія», № 46129/99, § 69, ЕСНК. 2002-ІХ).

Колегія суддів звертає увагу на те, що у вищевказаній справі «Україна-Тюмень» проти України» Європейський суд встановив, що «справедливий баланс» не дотримано, адже заявник не знав і не міг знати про те, що майно відчужується за межами повноважень державного органу і не отримав ніякої компенсації за позбавлення його права на таке майно. Суд встановив, що таким чином на заявника було покладено індивідуальне і важкий тягар, яка порушила справедливий баланс, який повинен був бути дотриманий між вимогами суспільного інтересу з одного боку, і захистом права на мирне володіння майном - з іншого.

Обставини даного спору - подібні (аналогічним чином не встановлено жодного впливу набувача на прийняття рішення органом влади, аналогічним чином відсутня будь-яка компенсація за майно, яке вилучається), і в даній справі колегія суддів доходить до висновку про те, що позбавлення набувача його майна є непропорційним втручанням у його право на мирне володіння майном.

Крім того, за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Також, відповідно до правової позиції Верховного Суду від 29.10.2019 у справі № 905/2236/18, самі по собі допущені органами публічної влади порушення при визначенні умов та порядку приватизації не можуть бути безумовною підставою для визнання приватизаційних договорів недійсними, повернення приватизованого майна державі в порушення права власності покупця, якщо вони не допущені внаслідок винної, протиправної поведінки самого покупця.

Таким чином, застосовуючи практику Європейського суду з прав людини в задоволенні даного позову, з огляду на наявність імовірних порушень процедури Закону № 2269-VIII з боку скаржника, колегією суддів враховано, що самі по собі допущені органами публічної влади порушення не можуть бути безумовною підставою, зокрема для визнання недійсним договору купівлі-продажу в порушення права власності набувача такого майна, оскільки вони не допущені внаслідок його винної, протиправної поведінки.

Щодо висновків місцевого господарського суду в частині того, що відповідач-2 не міг особисто підписав та не підписав протокол про результати електронного аукціону, колегія суддів вважає такі доводи необгрунтованими та безпідставними, оскільки вони зроблені не у відповідності до доказу на який суд посилається, а саме листа Головного центру обробки спеціальної інформації № 904/3307/19/40556/20 від 31.08.2020 з якого вбачається, що відомостей про перетинання державного кордону, лінії розмежування в межах Донецької та Луганської областях та тимчасово окупованою територією АР Крим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у період з 26.07.2019 по 27.07.2019 в базі даних не виявлено. Крім того, даним листом повідомлено, що чинним законодавством України, не передбачено та не покладено на Державну прикордонну службу України завдання щодо фіксації та обліку часу перебування осіб, транспортних засобів на території КПВВ.

Таким чином, даний лист не спростовує факту підписання відповідачем-2 протоколу електронного аукціону, а позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження його доводів щодо не підписання відповідачем-2 особисто протоколу електронного аукціону.

Також місцевим господарським судом не були враховані докази, які у своїй логічній послідовності підтверджують факт підписання протоколу особисто відповідачем-2, а саме:

- лист ТОВ «НЕБ» за вих. № 727/09-19 від 16.09.2019, в якому зазначено, що 25.07.2019 директором ТОВ «НЕБ» було підписано протокол електронного аукціону та того ж дня було передано ОСОБА_5 для організації його підписання мною та подальшого передання до Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради;

- нотаріально посвідчена заява свідка ОСОБА_5 від 30.09.2019 в якій зазначено, що 25.07.2019 ОСОБА_5 особисто отримано підписаний з боку ТОВ «НЕБ» протокол електронного аукціону та 26.07.2019р. на КПВВ «Чонгар» надано мені та мною підписано в його присутності даний протокол;

- журнал обліку протоколів електронних аукціонів відділу з питань приватизації нерухомого майна, який було надано Скаржником, з запису № 39 якого вбачається, що протокол електронного аукціону, який було надано відповідачем-2 та ТОВ «НЕБ» підписаний в строки передбачені п. 64 та 68 Порядку № 432, відповідачем-1 отримано 29.07.2019.

Відповідно до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За таких умов задоволення судом вимоги позивача матиме тільки один юридичний наслідок - зменшення обсягу правової визначеності і погіршення стабільності цивільного обороту, адже таке рішення не дозволяє позивачу досягти мети звернення із позовом, однак погіршує правовий стан набувача майна. З огляду на юридичну неможливість витребування майна у набувача, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позову в цілому.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 277 ГПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Як зазначалося вище, приймаючи рішення по справі суд першої інстанції не надав правової оцінки всім наявним у справі доказам, не врахував висновки Верховного Суду, які є обов`язковими для врахування при новому розгляді справи, що свідчить на допущене порушення судом норм процесуального права, яке є підставою для скасування судового рішення.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду вважає, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід скасувати, як таке, що ухвалено з неповним з`ясуванням обставин справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права та в силу вимог ст. 275 ГПК України прийняти нове судове рішення, яким апеляційну скаргу задовольнити, а в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за подання позову та заяви про забезпечення позову покладаються на позивача у справі ТОВ «Сервісторг».

Керуючись статтями 269, 275-279 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.12.2020р. у справі № 904/3307/19 задовольнити.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.12.2020р. у справі № 904/3307/19 скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову - відмовити у повному обсягу.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання позову та заяви про забезпечення позову покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Сервисторг".

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервисторг" на користь Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 14 407,50 грн.

Видачу наказу відповідно до статті 327 Господарського процесуального кодексу України доручити Господарському суду Запорізької області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена та підписана 29.04.2021 року.

Головуючий суддя А.Є. Чередко

Суддя Ю.Б. Парусніков

Суддя Т.А. Верхогляд