ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" квітня 2021 р. Справа№ 910/12553/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Руденко М.А.

Дідиченко М.А.

при секретарі судового засідання Підтикан К.Г.,

за участю представників:

від позивача - представник не прибув;

від відповідача - Буртовий М.В., ордер серії АІ №1077942 від 30.12.2020;

від третьої особи - ОСОБА_1 - Галич І.Л., ордер серії КС №773766 від 01.02.2021;

він інших третіх осіб - представники не прибули;

від ТОВ "Лікерія" (апелянта) - представник не прибув,

розглянувши апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Лікерія" (особа, яка не брала участі у справі) та товариства з обмеженою відповідальністю "Керамблоки-Інвест" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.12.2020 про забезпечення позову у справі №910/12553/20 (суддя Усатенко І.В.) за позовом ОТОНОМІ ГЛОБАЛ ОПОРТЬЮНІТІС МАСТЕР ФАНД ЕЛ ПІ до товариства з обмеженою відповідальністю "Керамблоки-Інвест", за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - 1) BELLRING LIMITED (Белрінг Лімітед), 2) ОСОБА_1 , 3) ОСОБА_2 та 4) TOMORDEN LIMITED про стягнення 3 407 000,00 доларів США.

ВСТАНОВИВ наступне.

До Господарського суду міста Києва звернулося ОТОНОМІ ГЛОБАЛ ОПОРТЬЮНІТІС МАСТЕР ФАНД ЕЛ ПІ з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Керамблоки-Інвест" про стягнення 3407000,00 доларів США.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошових зобов`язань з повернення відсотків за кредитним договором № 8-1201-2012 від 12.01.2012, право вимоги за яким позивач набув на підставі договору про відступлення від 15.06.2015.

Від позивача надійшла заява про забезпечення позову, в якій заявник просив застосувати заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на рахунки відповідача та заборони вчиняти дії по розпорядженню коштами на рахунках в межах суми ціни позову та накласти арешт в межах суми ціни позову на нерухоме майно відповідача (згідно переліку); заборонити відповідачу вчиняти дії по розпорядженню його нерухомим майном.

Згодом, через канцелярію суду від позивача надійшла заява про уточнення заяви про забезпечення позову.

Судом першої інстанції прийнято заяву позивача про уточнення заяви про забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.12.2020 у справі 910/12553/20 заяву ОТОНОМІ ГЛОБАЛ ОПОРТЬЮНІТІС МАСТЕР ФАНД ЕЛ ПІ про забезпечення позову задоволено частково; ухвалено до набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/12553/20:

накласти арешт, в межах суми стягнення 3 135 518 (три мільйони сто тридцять п`ять тисяч п`ятсот вісімнадцять) доларів США, станом на 16.12.2020 згідно з офіційним курсом НБУ складає 87 038 844 (вісімдесят сім мільйонів тридцять вісім тисяч вісімсот сорок чотири гривні), на належне відповідачу, товариству з обмеженою відповідальністю "Керамблоки-Інвест", () нерухоме майно , а саме:

a) нежитлове приміщення, група будівель №1 (літ. Г,Е,Ж,С); реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00; загальна площа (кв.м): 804,8; адреса: м. Київ, вулиця Кирилівська, будинок 41;

б) будівля заводської їдальні та адміністрації; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00; загальна площа (кв.м): 972,8; адреса: м. Київ, вулиця Нижньоюрківська, будинок 2 літера А;

c) комплекс будівель (будівля глиносховища, будівля масозаготівельного відділення, будівля формувального цеху, будівля сушильного цеху, будівля пічного цеху, будівля котельні, тунельна сушка, ГРП (літера Е') площею 6192,70 кв.м, будівля насосної станції (Літера Т) площею 20,80 кв.м, будівля панельного цеху (Літера Г') площею 1705,90 кв.м, будівля колишніх великих блоків (Літери В,Г,Д) площею 957,90 кв.м, будівля трансформаторної підстанції (Літера К) площею 55,20 кв.м, будівля рембудцеху (Літера М) площею 168,50 кв.м, будівля матеріального складу (Літера Л) площею 135,00 кв.м, будівля диспетчерської (Літера Б) площею 24,00 кв.м, пропарочні камери панельного цеху (Літера В') площею 1203,70 кв.м, будівля доводки керампанелей (Літера X) площею 1139,00 кв.м, підстанція розподілення РП-260 (Літера 3) площею 134,20 кв.м, склад ПММ (Літера О) площею 44,60 кв.м, розчинний вузол (Літера Г") площею 655,70 кв.м); реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00; загальна площа (кв.м): 12437,2; адреса: м. Київ, вулиця Нижньоюрківська, будинок 2.

В іншій частині в задоволенні заяви відмовлено.

При прийнятті даної ухвали місцевий господарський суд виходив з того, що оскільки заявником обґрунтовано і доведено належними, допустимими та достатніми доказами наявність обставин, з якими Господарський процесуальний кодекс України пов`язує можливість вжиття заходів забезпечення позову, накладення арешту на нерухоме майно відповідача є обґрунтованим.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, товариство з обмеженою відповідальністю "Лікерія" (особа, яка не брала участі у справі) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.12.2020 в частині задоволення заяви про забезпечення позову та накладення арешту, в межах суми стягнення 3 135 518 доларів США, що станом на 16.12.2020 згідно з офіційним курсом НБУ складає 87 038 844 грн. на належне відповідачу нерухоме майно та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні заяви в цій частині.

Апеляційна скарга товариства з обмеженою відповідальністю "Лікерія" мотивована наступними доводами:

оскаржуваною ухвалою вирішено питання про права та інтереси скаржника, оскільки вжиті заходи забезпечення обмежують його правомочності, як іпотекодержателя нерухомого майна;

вжиті заходи забезпечення блокують господарську діяльність ТОВ "Керамблоки-Інвест";

вжиті заходи забезпечення неспроможні забезпечити належне виконання рішення суду;

недотримання судом першої інстанції процедури вжиття заходів забезпечення позову в частині вирішення питання щодо зустрічного забезпечення.

Також, не погодившись з прийнятою ухвалою, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.12.2020 про вжиття заходів забезпечення позову у справі №910/12553/20 та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні заяви ОТОНОМІ ГЛОБАЛ ОПОРТЬЮНІТІС МАСТЕР ФАНД ЕЛ ПІ про забезпечення позову.

Апеляційна скарга відповідача мотивована наступним:

необґрунтованість висновків суду про те, що здійснення будівництва на земельній ділянці зумовить знищення нерухомого майна, розташованого на ній;

здійснення відповідачем господарської діяльності, пов`язаної зі збереженням нерухомого майна;

хибність висновків суду про те, що передача в іпотеку майна свідчить про наявність загрози його втрати.

В судовому засіданні представник апелянта - ТОВ "Керамблоки-Інвест" підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити.

Представник третьої особи - Роберта Чарльза Гіббінса заперечив проти апеляційних скарг.

ТОВ "Лікерія", позивач та треті особи - BELLRING LIMITED (Белрінг Лімітед), ОСОБА_2 , TOMORDEN LIMITED своїм правом на участь представників у даному судовому засіданні не скористались, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлялися судом.

Так, ТОВ "Лікерія" отримало ухвалу суду про призначення справи до розгляду на 26.04.2021, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

При цьому, стосовно повідомлення позивача, а також третіх осіб BELLRING LIMITED та TOMORDEN LIMITED, слід зазначити наступне.

Так, позивач та треті особи - BELLRING LIMITED (Белрінг Лімітед) (Nikou Kazantzaki Str. 11, 6-8 Athenou P.C. 7600, Larnaca, Cyprus), компанія TOMORDEN LIMITED (Томорден Лімітед) (Бумпулінас, 26, Афіну, 7600, м. Ларнака, Республіка Кіпр) є нерезидентами України місцезнаходженням яких є: Кайманові острови (позивач) та Кіпр (треті особи).

Порядок передачі судових та позасудових документів для вручення іноземним особам за кордоном регулюється Гаазькою конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від15.11.1965 (далі - Гаазька конвенція 1965 року), до якої Україна приєдналася 19.10.2000 на підставі Закону України "Про приєднання України до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах".

Також, Кіпр та Великобританія (якій належать Кайманові острови) приєдналися до вказаної Конвенції.

Відповідно до частини 1 статті 1 Конвенції, ця Конвенція застосовується у цивільних та комерційних справах щодо всіх випадків, коли існує потреба в передачі судових та позасудових документів для вручення за кордоном.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Конвенції, кожна Договірна Держава призначає Центральний Орган, обов`язком якого є отримання прохань про вручення документів, що виходять від інших Договірних Держав, і здійснення процесуальних дій відповідно до положень статей 3 - 6.

Відповідно до статті 3 Конвенції, орган влади чи судовий працівник, компетентний відповідно до права запитуючої Держави, направляють Центральному Органу запитуваної Держави прохання згідно з формуляром, що додається до цієї Конвенції, без потреби легалізації або виконання інших аналогічних формальностей. До прохання додається документ, що підлягає врученню, або його копія. Прохання і документ надаються в двох примірниках.

Відповідно до статті 5 Конвенції Центральний Орган запитуваної Держави власноручно вручає документ або забезпечує його вручення відповідним органом: a) у спосіб, визначений його внутрішнім правом для вручення документів, складених в цій державі, особам, що перебувають на її території, або b) в особливий спосіб, обумовлений запитуючим органом, якщо такий спосіб не є несумісним з законами запитуваної Держави. З урахуванням положень пункту (b) частини першої цієї статті документ може завжди бути вручений шляхом безпосередньої доставки одержувачу, який приймає його добровільно. Якщо документ має бути вручений відповідно до частини першої цієї статті, то Центральний Орган може вимагати, щоб документ був складений або перекладений офіційною мовою або однією з офіційних мов запитуваної Держави. Частина прохання, яка відповідає формуляру, доданому до цієї Конвенції, що містить короткий виклад суті документу, що підлягає врученню, вручається разом з документом.

Разом з тим, згідно з статтею 10 Конвенції якщо запитувана Держава не заперечує, то ця Конвенція не обмежує: a) можливості надсилати судові документи безпосередньо поштою особам, які перебувають за кордоном, b) можливості для судових працівників, службовців або інших компетентних осіб запитуючої Держави здійснювати вручення судових документів безпосередньо через судових працівників, службовців або інших компетентних осіб запитуваної Держави, c) можливості для будь-якої заінтересованої в судовому процесі особи здійснювати вручення судових документів безпосередньо через судових працівників, службовців або інших компетентних осіб запитуваної Держави.

З інформації, розміщеної на офіційному сайті Гаазької конференції з міжнародного приватного права www.hcch.net, вбачається, що Кіпр та Великобританія не заперечили проти способу передачі документів, передбаченого пунктом "а" ст.10 Конвенції (надсилання судових документів безпосередньо поштою особам, які перебувають за кордоном).

За наведених обставин, направлення судових документів вказаним особам здійснювалося безпосередньо поштою, про що свідчить реєстр поштових відправлень суду.

Вказаний реєстр так само підтверджує направлення ухвали суду третій особі - ОСОБА_2 .

Враховуючи те, що неявка представників вказаних осіб не перешкоджає розгляду апеляційних скарг, вони розглянуті судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційних скарг, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла до висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Стосовно апеляційної скарги ТОВ "Лікерія", слід зазначити наступне.

Так, вказаний апелянт в апеляційній скарзі на ухвалу суду першої інстанції, який не був учасником справи при її розгляді судом першої інстанції, наполягає на порушенні оскаржуваною ухвалою його прав та інтересів, як іпотекодержателя нерухомого майна, на яке судом в межах забезпечення позову у даній справі, було накладено арешт.

Згідно ч. 2 ст. 254 Господарського процесуального кодексу України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 255 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Отже, вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження ухвал суду першої інстанції, які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки.

При цьому, на відміну від оскарження ухвал учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим актом (ухвалою) через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Колегія суддів зазначає, що ухвала суду першої інстанції оскаржувана не залученою особою, повинна безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи.

У даному випадку, місцевий господарський суд, наклавши арешт на нерухоме майно відповідача, яке перебуває в іпотеці у ТОВ "Лікерія", вирішив в оскаржуваній ухвалі питання про права та інтереси останнього, як іпотекодержателя спірного майна.

В контексті незалучення апеляційним судом ТОВ "Лікерія" до участі у даній справі, як третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, колегія суддів виходить з того, що предметом апеляційного оскарження наразі є ухвала про забезпечення позову, в свою чергу, судове рішення у даній справі (предметом якої є стягнення заборгованості) не може вплинути на права, інтереси та (або) обов`язки ТОВ "Лікерія", як іпотекодержателя нерухомого майна відповідача, на яке в межах забезпечення позову було накладено арешт.

Таким чином, щодо розгляду справи по суті, то у такому випадку не існує правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, на відміну від оскаржуваної наразі ухвали, тобто підстави для залучення ТОВ "Лікерія" до участі у даній справі, як третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, відсутні.

У будь - якому разі з огляду на оскарження саме ухвали про забезпечення позову, а не рішення, питання про залучення до участі у справі третьої особи без самостійних вимог має вирішувати суд першої інстанції, який розглядає справу по суті.

Отже, оскільки апеляційний суд дійшов висновку про вирішення судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі питання про права та інтереси ТОВ "Лікерія", колегією суддів здійснюється розгляд вимог вказаного скаржника в межах даного апеляційного провадження.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17.12.2018 у справі №914/970/18.

Також, вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з приписів статей 13, 15, 74 Господарського процесуального кодексу України (змагальність сторін та пропорційність у господарському судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), господарський суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням зокрема того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову права цього учасника (відповідача), а відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову у разі, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом. Такий правовий висновок викладено в пункті 8.9 постанови Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 904/5876/19.

З урахуванням предмету позову у даній справі - стягнення заборгованості у розмірі 3 407 000,00 доларів США, звертаючись із заявою про вжиття заходів до забезпечення позову, позивач має довести на підставі належних, допустимих, та достовірних доказів, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення в результаті об`єктивних (відсутність грошових коштів для виконання зобов`язань за спірним договором, незадовільний фінансовий стан, наявність невиконаних безспірних зобов`язань, відкритих виконавчих проваджень щодо відповідача тощо) або суб`єктивних (вчинення відповідачем умисних дій, направлених на приховування або відчуження майна або вчинення інших дій з метою уникнення відповідальності за спірним договором або перешкоджання законному стягненню зазначеної заборгованості) причин.

Враховуючи ненадання місцевому господарському суду доказів того, що на рахунках відповідача обліковуються кошти, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для накладення арешту на кошти відповідача та заборони йому ними розпоряджатися.

Таким чином, посилання скаржника - ТОВ "Лікерія" в апеляційній скарзі на неспроможність вжитих заходів забезпечити належне виконання рішення суду не приймаються апеляційним судом.

В свою чергу, накладення арешту на майно відповідача є ефективним засобом забезпечення у даному випадку, оскільки не перешкоджає відповідачу використовувати майно за його призначенням та здійснювати господарську діяльність, тобто є ефективним засобом забезпечення.

Отже, вжиті заходи забезпечення позову жодним чином не блокують господарську діяльність відповідача, а тому доводи апелянта - ТОВ "Лікерія" про протилежне підлягають відхиленню за необґрунтованістю.

Так, вжиті судом заходи забезпечення позову не обмежують відповідача у користуванні належним йому майном, не припиняють його право власності, не призводять до зупинення чи припинення господарської діяльності ТОВ "Керамблоки-Інвест" та до погіршення стану вказаного нерухомого майна.

Стосовно доводів апелянта - ТОВ "Лікерія" про те, що вжиті заходи забезпечення обмежують його правомочності, як іпотекодержателя нерухомого майна, колегія суддів зазначає, що наразі скаржником не доведено порушення ТОВ "Керамблоки-Інвест" своїх зобов`язань перед ТОВ "Лікерія", а також обставин того, що останнім у зв`язку з цим розпочато процедуру звернення стягнення на спірне майно.

Колегією суддів при оцінці доводів заявника про те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, враховується наступне.

Так, вже після звернення позивача у серпні 2020 року до суду з позовом у даній справі, а саме 10.12.2020 між ТОВ "Лікерія" та ТОВ "Керамблоки-Інвест" було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською С.І. та зареєстрований в реєстрі за №1096.

Згідно вказаного договору забезпечується виконання зобов`язання, що виникло у ТОВ "Керамблоки-Інвест", на підставі договорів безвідсоткової фінансової допомоги на загальну суму 10420000,00 грн.

Предметом іпотеки є: нежитлові будівлі загальною площею 13410,00 кв м, що складаються з будівлі заводської їдальні та адміністрації загальною площею 972,8 кв. м (реєстраційний номер об`єкта 00) та комплексу будівель загальною площею 12437,2 кв. м (реєстраційний номер об`єкта 00) з місцем розташування: м. Київ, вул Нижньоюрківська, 2.

Сторони оцінюють предмет іпотеки у розмірі 10500000,00 грн. Звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено в позасудовому порядку шляхом пред`явлення письмової вимоги у порядку, погодженому сторонами у договорі та згідно Закону України "Про іпотеку".

Колегія суддів зазначає, що передання боржником (відповідачем у справі) належного йому майна в іпотеку іншій особі після пред`явлення до нього позовних вимог про стягнення заборгованості може свідчити про вчинення відповідачем умисних дій, направлених на уникнення відповідальності за кредитним договором.

Доводи апелянта - відповідача у справі про протилежне визнаються колегією суддів необґрунтованими.

Також, свідченням того, що спірне майно може зникнути на момент виконання рішення є те, що учасником відповідача прийнято рішення про здійснення будівництва житлового комплексу на земельній ділянці, на якій розміщено нерухоме майно відповідача, на яке позивач просить накласти арешт. В підтвердження наміру здійснювати будівництво відповідач подав договори на розробку проектної документації.

Здійснення відповідного будівництва зумовлює знесення нерухомого майна відповідача.

Доводи апелянта - відповідача у справі про необґрунтованість висновків суду в частині того, що здійснення будівництва на земельній ділянці зумовлює знищення нерухомого майна, розташованого на ній, колегією суддів відхиляються враховуючи наступне.

Так, згідно долучених до матеріалів даної справи відповідачем договорів (т.1, а.с.108-124), ТОВ "Керамблоки-Інвест" здійснює підготовчі дії до реалізації проекту "Будівництво житлового комплексу з об`єктами соціального і громадського призначення та підземним паркінгом в межах вулиць Фрунзе, вул. Нижньоюрківській та пров.Мильного у Подільському районі м. Києва"

В свою чергу, майно, на яке було накладено арешт оскаржуваною ухвалою, належить до промислових будівель.

Таким чином, реалізація проекту з будівництва житлового комплексу з об`єктами соціального і громадського призначення та підземним паркінгом можлива лише у випадку знесення наявної на земельній ділянці промислової нерухомості.

Отже, доводи апелянта про протилежне є необґрунтованими.

Стосовно доводів скаржника про здійснення ТОВ "Керамблоки-Інвест" оплати податків, зборів та комунальних платежів, слід зазначити, що наведене жодним чином не може бути свідченням вчинення відповідачем дій, спрямованих на збереження майна, а лише підтверджує утримання ТОВ "Керамблоки-Інвест" належної йому нерухомості.

Таким чином, майно належне відповідачу та за рахунок якого позивач міг би задовольнити свої вимоги може зникнути на момент виконання рішення.

При цьому, суд відхиляє аргументи скаржника - ТОВ "Лікерія" щодо порушення судом першої інстанції норм статті 141 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на те, що частиною першою вказаної статті передбачено право суду, а не обов`язок вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення), а тому розгляд судом заяви про забезпечення позову без вирішення питання зустрічного позову не є порушенням наведених вимог законодавства та не свідчить про незаконність оскаржуваної ухвали місцевого суду.

Наведена позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.10.2019 у справі №916/1572/19.

Крім цього, жоден з апелянтів не зазначає, які саме збитки можуть бути спричинені відповідачу, в чому вони полягають та як будуть пов`язані із вжитими судом заходами забезпечення.

Отже, наведені доводи скаржника не можуть бути підставою для задоволення вимог апеляційних скарг.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала місцевого господарського суду прийнята з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційних скарг відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційних скарг відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за їх подання покладаються на заявників.

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Лікерія" та товариства з обмеженою відповідальністю "Керамблоки-Інвест" залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.12.2020 про забезпечення позову у справі №910/12553/20 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційних скарг покласти на їх заявників.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 28.04.2021 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Руденко

М.А. Дідиченко