ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" квітня 2021 р. Справа№ 925/1556/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Чорногуза М.Г.

Агрикової О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Черкаської міської ради

на рішення Господарського суду Черкаської області від 19.01.2021

у справі № 925/1556/20 (суддя Кучеренко О.І.)

за позовом Черкаської міської ради

до Приватного акціонерного товариства «Променергоавтоматика»

про стягнення 51 859,28 грн

ВСТАНОВИВ:

Черкаська міська рада (далі також - позивач) звернулася до Господарського суду Черкаської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Променергоавтоматика» (далі - ПрАТ «Променергоавтоматика», відповідач) про стягнення 51 859,28 грн, з яких 51 159,29 грн основного боргу та 699,99 грн пені, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором оренди землі від 08.05.2007 щодо внесення орендної плати у період з 01.04.2019 до 31.12.2019.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 19.01.2021 у справі № 925/1556/20 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, з посиланням на статті 120, 141 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), ч. 1 ст. 377 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ч. 1 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» суд виходив з того, що з моменту укладення відповідачем договору купівлі-продажу нерухомого майна, яке знаходиться на орендованій відповідачем земельній ділянці, тобто, з 20.02.2019 у ПрАТ «Променергоавтоматика» припинилося право користування (оренди) спірною земельною ділянкою та відповідно припинився договір оренди землі, у зв`язку з чим сума заборгованості, нарахована позивачем за період з квітня до грудня 2019 року, тобто, за період, коли дія договору була вже припинена, не підлягає стягненню з відповідача.

При цьому, судом відхилені доводи позивача щодо необхідності відповідачеві сплачувати орендну плату саме до внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно про припинення права користування земельною ділянкою у відповідача, оскільки така реєстрація не впливає на припинення договору оренди, яке відбулося в силу закону.

Не погодившись із вищезазначеним рішенням, Черкаська міська рада звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте за нез`ясування усіх обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, які суд першої інстанції визнав встановленими, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач наголошував на тому, що закон пов`язує момент виникнення права оренди земельних ділянок державної та комунальної власності саме з його державною реєстрацією, а відтак, і факт припинення такого права виникає з моменту його державної реєстрації; законодавством у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачено, що припинення права оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації; умовами договору сторони передбачили, що до державної реєстрації прав третіх осіб на користування земельною ділянкою орендна плата вноситься орендарем у повному обсязі з урахуванням фактичного цільового використання земельної ділянки новим власником майна; відповідачеві припинено право користування земельною ділянкою 18.12.2019, тобто з моменту його державної реєстрації, у зв`язку з чим нарахування позивачем орендної плати за спірний період є обґрунтованим.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.02.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Черкаської міської ради на рішення Господарського суду Черкаської області від 19.01.2021 у справі № 925/1556/20; встановлено здійснювати розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; встановлено ПрАТ «Променергоавтоматика» строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідач скористався правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, відповідач вказував на правомірність врахування судом приписів законодавства, відповідно до яких у разі переходу права власності на майно, що знаходиться на орендованій земельній ділянці, до нового власника з моменту набуття права власності на це майно переходить право оренди земельної ділянки, на якій вказане майно розміщене у тому самому обсязі та умовах, які були у попереднього власника, у зв`язку з чим з 20.02.2019 (дати укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна) у ПрАТ «Променергоавтоматика» припинилося право користування (оренди) спірною земельною ділянкою і відповідно припинився укладений з позивачем договір оренди.

Також відповідач наголошував на безпідставному нарахуванні позивачем орендної плати за новими ставками з 19.06.2007, оскільки відповідні зміни до договору за згодою сторін чи за рішенням суду не вносилися, а зміст абзацу 2 пункту 13 договору суперечить положенням статей 21 та 30 Закону України «Про оренду землі».

Згідно з ч. 10 ст. 270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, згідно з рішенням Черкаської міської ради №2-487 від 21.12.2006 затверджено технічну документацію із землеустрою по виготовленню документа, що посвідчує право користування землею Закритому акціонерному товариству «Променергоавтоматика» по просп. Хіміків, 49; надано Закритому акціонерному товариству «Променергоавтоматика» в оренду земельну ділянку загальною площею 6649 кв м по просп. Хіміків, 49, на 49 років (без права передачі їх в суборенду) під існуючий комплекс будівель (адміністративний будинок, побутове приміщення, теплопункт, будинок МЗМ, склади, вбиральні, огорожа, замощення) за рахунок землекористування Київського дочірнього підприємства «Промавтоматика» №431 ЗАТ «Променергоавтоматика»; за основним цільовим призначенням земельну ділянку віднесено до земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, а за функціональним використанням - до категорії земель промисловості.

На підставі вказаного рішення 08.05.2007 між Черкаською міською радою (у тексті договору - орендодавець) та Закритим акціонерним товариством «Променергоавтоматика», яке в подальшому змінило організаційно-правову форму та найменування на ПрАТ «Променергоавтоматика» (у тексті договору орендар) було укладено договір оренди землі, зареєстрований у Черкаській регіональній філії ДП «Центр ДЗК» при Держкомземі України, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 19.06.2007 №66 (далі - договір).

Відповідно до пункту 1 договору орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку, що за цільовим призначенням відноситься до категорії земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення і знаходяться по проспекту Хіміків, 49.

Пунктом 2 договору сторони погодили, що в оренду передається земельна ділянка площею 6649 кв.м під існуючий комплекс будівель (адміністративний будинок, побутове приміщення, теплопункт, будинок МЗМ, склади, вбиральні, огорожа, замощення). За функціональним використанням земельна ділянка відноситься до категорії земель промисловості.

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки згідно з витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 26.01.2007 №70-гр.-2007 становить 350469,00 грн (пункт 5 договору).

Строк дії договору сторонами встановлений пунктом 8, відповідно до якого він укладений на 49 років.

Згідно з пунктом 9 договору річна орендна плата за користування земельною ділянкою встановлюється у розмірі 1% від її грошової оцінки і на час укладання цього договору становить 3505,00 грн.

Пунктом 11 договору встановлено, що орендна плата за землю вноситься орендарем щомісячно до 30 числа місяця наступного за звітним на р/р №0002 код платежу 13050200 в Управлінні Державного Казначейства в Черкаській області МФО 854018 ОКПО 22809222.

У разі проведення щорічної індексації нормативної грошової оцінки землі, внесення інших змін на підставі вимог діючого законодавства, а також у разі будь-яких змін Черкаською міською радою розмір орендної плати, що діють у м. Черкаси, розмір грошової оцінки земельних ділянок та розмір щорічної орендної плати змінюватиметься без внесення змін та доповнень до договору (пункт 13 договору).

Відповідно до пункту 14 договору за несвоєчасне внесення орендної плати у строки, визначені цим договором, стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який стягується пеня, від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, але не більше визначеної законом ставки пені за несвоєчасну сплату земельного податку.

Згідно з пп. г) п. 31 договору у разі відчуження будівель та споруд (або їх часток), розташованих на земельній ділянці, наданій в оренду, орендарі зобов`язані повідомити про це орендодавця в 10-денний термін з дня відчуження, а також повідомити нового власника про необхідність оформлення правових документів на землю. До державної реєстрації прав третіх осіб на користування земельною ділянкою орендна плата вноситься орендарями у повному обсязі з урахуванням фактичного цільового використання земельної ділянки новим власником майна.

Рішенням Черкаської міської ради від 31.05.2007 №2-613 «Про плату за оренду землі» були змінені розміри орендної плати за користування земельними ділянками в м. Черкаси, а саме, ставки орендної плати для земель промисловості встановлено у розмірі 2,0 % від їх грошової оцінки. Рішення набуло чинності 04.06.2007.

Враховуючи, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки становила 350469,00 грн, розмір орендної плати з 19.06.2007 (державна реєстрація договору) становив 584,12 грн у місяць.

Рішенням Черкаської міської ради №4-385 від 22.04.2008 «Про внесення змін до рішення Черкаської міської ради №2-613 від 31.05.2007 «Про плату за оренду землі» були змінені розміри орендної плати за користування земельними ділянками в м. Черкаси. Відповідно до рішення міської ради від 22.04.2008 №4-385 ставки орендної плати для земель промисловості встановлено у розмірі 4,0 % від їх грошової оцінки.

Розмір орендної плати в місяць, починаючи з 01.01.2008 становив 1200,94 грн (коефіцієнт індексації 1,028), а з 01.01.2009 - 1383,48 грн (коефіцієнт індексації 1,152).

Рішенням Черкаської міської ради №2-4454 від 23.05.2019 ПрАТ «Променергоавтоматика» припинено право користування земельною ділянкою площею 0,6649 га по проспекту Хіміків, 49. Пунктом 3 зазначеного рішення вирішено здійснити державну реєстрацію припинення права оренди в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.12.2019 припинення права оренди спірної земельної ділянки за ПрАТ «Променергоавтоматика» зареєстровано 18.12.2019.

Як стверджує позивач, у період з 19.06.2006 (дати реєстрації договору) до 18.12.2019 (дата реєстрації припинення права оренди) відповідач зобов`язаний був сплачувати орендну плату на підставі вказаного договору з урахуванням вищевказаних змін нормативної грошової оцінки земельної ділянки, однак, останній своїх зобов`язань не виконав, у зв`язку з чим Черкаська міська рада звернулася з даним позовом до суду.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з рішенням суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, а твердження скаржника вважає безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Надаючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами у даній справі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що такі є відносинами з оренди земельної ділянки, які врегульовано положеннями Глави 58 ЦК України, ЗК України, Податкового кодексу України в частині внесення орендної плати за землю, Закону України «Про оренду землі».

Колегія суддів зазначає, що укладений між Черкаською міською радою та ПрАТ «Променергоавтоматика» правочин за своїм змістом та правовою природою є договором оренди (найму), за яким, відповідно до ч. 1 ст. 283 ГК України, одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 6 ст. 283 ГК України).

Згідно з ч. 1 ст. 761, ч. 1 ст. 762 ЦК України право передання майна у найм має власник речі, або особа, якій належать майнові права. За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, земельна ділянка, що є предметом вказаного договору оренди належить до комунальної власності.

Відповідно до ст. 287 ГК України орендодавцями щодо комунального майна є органи, уповноважені місцевими радами управляти майном, яке є у комунальній власності.

За приписами ч. 1 ст. 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Згідно з частиною 1 статті 93 ЗК України право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Статтею 206 ЗК України передбачено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Згідно зі статтею 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). При цьому чинне законодавство України не забороняє визначати розмір орендної плати шляхом встановлення відсоткового відношення до нормативної грошової оцінки земельної ділянки це відповідає, зокрема, приписам частини 1 статті 15, статті 21 Закону «Про оренду землі».

У статті 289 Податкового кодексу України встановлено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок (пункт 289.1 Податкового кодексу України).

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року (пункт 289.2 Податкового кодексу України).

Крім того, індексація розміру орендної плати за землю з урахуванням коефіцієнтів інфляції передбачена статтями 15 та 21 Закону України «Про оренду землі» і є однією із істотних умов договору оренди.

Як встановлено судом першої інстанції, у визначеному законодавством порядку відповідач на підставі договору оренди набув права користування земельною ділянкою, яка належить до комунальної власності. При цьому, протягом дії договору розмір орендної плати змінювався у залежності від прийнятих органом місцевого самоврядування рішень, якими встановлювалися розміри орендної плати за користування земельними ділянками у м. Черкаси, індексацією орендної плати, а також зміною нормативної грошової оцінки орендованої ділянки.

Отже, зміна розміру орендної плати відбувалася згідно з наведеними вище положеннями законодавства та узгоджувалась із положеннями договору, зокрема, пунктом 13 договору, у якому встановлено, що у разі проведення щорічної індексації нормативної грошової оцінки землі, внесення інших змін на підставі вимог діючого законодавства, а також у разі будь-яких змін Черкаською міською радою розмір орендної плати, що діють у м. Черкаси, розмір грошової оцінки земельних ділянок та розмір щорічної орендної плати змінюватиметься без внесення змін та доповнень до договору.

Враховуючи викладене, доводи відповідача про неправомірність нарахування позивачем орендної плати за новими ставками з 19.06.2007, оскільки відповідні зміни до договору за згодою сторін чи за рішенням суду не вносилися, а зміст абзацу 2 пункту 13 договору суперечить положенням статей 21 та 30 Закону України «Про оренду землі», колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими.

Разом з тим, як стверджує відповідач та не заперечує позивач, 20.02.2019 ПрАТ «Променергоавтоматика» на підставі договору купівлі-продажу відчужило об`єкт нерухомості, що розташований на орендованій ним земельній ділянці.

Колегія суддів зазначає, що питання переходу права на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю, споруду, що розміщені на ній, регулюються, зокрема статтею 120 ЗК України, згідно з частинами 1, 2 якої у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Частиною 1 статті 377 ЦК України також визначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

За приписами п. е) ч. 1 ст. 141 ЗК України однією з підстав припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

Частиною 1 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що договір оренди землі припиняється, зокрема, у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці.

Крім того, згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України «Про оренду землі» до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

У розумінні наведених положень законодавства при виникненні в іншої особи права власності на жилий будинок, будівлю або споруду (відповідно до договору, який містить необхідні за законом істотні умови), право попереднього власника або користувача припиняється в силу прямої вказівки закону без припинення у цілому договору оренди земельної ділянки. Відповідно, новий власник об`єкта нерухомості, якому переходить право оренди, набуває права оренди за чинним договором оренди, а не у порядку повторного надання земельної ділянки, тобто має місце заміна сторони у зобов`язанні.

Отже, після відчуження об`єкта нерухомості, розташованого на орендованій земельній ділянці, договір оренди землі у відповідній частині припиняється щодо відчужувача, однак діє на тих самих умовах стосовно нового власника нерухомості, який з моменту набуття такого права набуває також права оренди земельної ділянки, на якій це майно розміщене, а отже й відповідні права та обов`язки орендаря, у тому числі зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою. Тобто, після відчуження об`єктів нерухомості позивач не повинен сплачувати орендну плату за земельну ділянку, користувачем якої він вже не є, а зобов`язання з такої сплати автоматично виникає у нового власника нерухомості.

Зазначена правова позиція щодо переходу прав і обов`язків землекористувача при відчуженні нерухомості у подібних правовідносинах викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16, а також у постановах Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 922/3655/17, від 07.11.2018 у справі №910/20774/17, від 05.02.2020 у справі № 914/393/19.

При цьому, Верховний Суд у постанові від 05.02.2020 у справі № 914/393/19 наголошує, що у разі переходу права власності на нерухомість заміна орендаря земельної ділянки у відповідному чинному договорі оренди землі відбувається автоматично, в силу прямої норми закону, незалежно від того, чи відбулося документальне переоформлення орендних правовідносин шляхом внесення змін у договір стосовно орендаря, оскільки переоформлення лише формально відображає те, що прямо закріплено в законі.

У постанові від 01.12.2020 у справі №921/99/18 Верховний Суду також зазначив, що чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства.

Таким чином, в силу наведених положень законодавства та з огляду на положення ч. 4 ст. 236 ГПК України, відповідно до якої при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, колегія суддів погоджується з позицією місцевого господарського суду про те, що з дати укладення відповідачем договору купівлі-продажу нерухомого майна, яке знаходиться на орендованій ним земельній ділянці за адресою: проспект, Хіміків, 49, м. Черкаси, а саме, з 20.02.2019 у ПрАТ «Променергоавтоматика» припинилося право користування (оренди) такою земельною ділянкою, а відтак, припинилися його зобов`язання щодо оплати за користування нею.

Судом апеляційної інстанції враховано, що на виконання пункту 31 договору відповідач в межах 10-денного терміну повідомив позивача про відчуження на підставі договору купівлі-продажу від 20.02.2019 об`єкту нерухомості, що розташований на орендованій земельній ділянці, шляхом подання через Центр надання адміністративних послуг позивача відповідної заяви від 27.02.2019 (вх. № 16889-3) щодо припинення права користування земельною ділянкою. Вказана обставина позивачем не заперечується.

Водночас, рішення про припинення ПрАТ «Променергоавтоматика» права користування земельною ділянкою площею 0,6649 га по проспекту Хіміків, 49, було прийнято Черкаською міською радою лише 23.05.2019, а державна реєстрація припинення права оренди в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно була здійснена лише 18.12.2019.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно про припинення відповідачеві права користування земельною ділянкою не впливає на припинення щодо нього договору оренди, яке відбулося в силу закону, у зв`язку з чим безпідставними є доводи позивача щодо необхідності відповідача сплачувати орендну плату саме до дати такої реєстрації.

Крім того, враховуючи припинення в силу закону обов`язку відповідача щодо внесення орендних платежів з моменту переходу права власності на нерухоме майно до іншої особи та з огляду на відсутність доказів здійснення ним користування нерухомим майном та орендованою земельною ділянкою після переходу права власності до іншої особи, суд апеляційної інстанції відхиляє посилання апелянта на п. 31 договору, яким, зокрема, передбачено що до державної реєстрації прав третіх осіб на користування земельною ділянкою орендна плата вноситься орендарем у повному обсязі з урахуванням фактичного цільового використання земельної ділянки новим власником майна.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, останній платіж у рахунок сплати за оренду землі був сплачений відповідачем у березні 2019 року у сумі 3836,45 грн і за цей місяць за відповідачем рахується переплата у розмірі 2837,69 грн.

Сума заборгованості у розмірі 51 159,29 грн, яка є предметом спору у даній справі розрахована позивачем за орендними платежами за період з квітня до грудня 2019 року, тобто за період, у який дія договору щодо відповідача була вже припинена та останній втратив право користування спірною земельною ділянкою.

З огляду на викладене, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність у позивача права для нарахування та стягнення з відповідача орендної плати за період з 01.04.2019 до 31.12.2019, оскільки правова підстава для проведення такого нарахування відпала у зв`язку з тим, що 20.02.2019 договір оренди фактично припинив свою дію щодо ПрАТ «Променергоавтоматика».

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Водночас, саме позивач повинен довести обставини, які входять до предмету доказування у справі та які підтверджують факт порушення його права відповідачем.

Проте, всупереч наведених вище правових норм, позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, а також того, що його права, за захистом яких він звернувся до суду, порушено відповідачем.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладені обставини справи та вимоги законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 51 159,29 грн, а також про стягнення 699,99 грн пені, оскільки така вимога є похідною від стягнення основного боргу, у зв`язку з чим у задоволенні позову Черкаської міської ради до ПрАТ «Променергоавтоматика» необхідно відмовити повністю.

Згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS №005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи апелянта не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарським судом Черкаської області від 19.01.2021 у справі №925/1556/20 прийнято з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим оскаржуване рішення має бути залишеним без змін, а апеляційна скарга Черкаської міської ради - без задоволення.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, з огляду на відмову в задоволенні апеляційної скарги, на підставі статті 129 ГПК України, покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Черкаської міської ради на рішення Господарського суду Черкаської області від 19.01.2021 у справі № 925/1556/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 19.01.2021 у справі № 925/1556/20 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 925/1556/20 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді М.Г. Чорногуз

О.В. Агрикова