Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.04.2021 м. Івано-ФранківськСправа № 909/188/21

Господарський суд Івано-Франківської області у складі: судді Фанди О.М., секретаря судового засідання Поліводи С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Приватного підприємства "Фенікс Агро",

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Росан-Агро",

про стягнення заборгованості в сумі 1 341 930 грн 95 к., з них: 1 185 551 грн 80 к. - основний борг, 17 929 грн 44 к. - пеня, 4482 грн 36 к. - 3% річних, 15 412 грн 17 к. - інфляційні, 118 555 грн 18 к. - штраф

за участю:

від позивача: Люба Андрій Миколайович - адвокат, (довіреність б/н від 01.07.2020; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 4208 від 26.10.2010)

від відповідача представники не з`явилися

установив: Приватне підприємство "Фенікс Агро" (далі позивач) звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Росан-Агро" (далі відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 1 341 930 грн 95 к., з них: 1 185 551 грн 80 к. - основний борг, 17 929 грн 44 к. - пеня, 4482 грн 36 к. - 3% річних, 15 412 грн 17 к. - інфляційні, 118 555 грн 18 к. - штраф.

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконання відповідачем умов договору поставки №84 від 01.02.2020 року, зокрема щодо здійснення повної оплати за отриманий ним товар.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 10.03.2021 вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 30.03.2021.

Ухвалою - повідомленням від 30.03.2021 Господарський суд Івано-Франківської області розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відклав на 19.04.2021.

Господарський суд Івано-Франківської області, відповідно до ухвали від 19.04.2021 року, закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 27.04.2021 о 10:00 год.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві та просить суд позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач повноваженого представника в судове засідання не направив, однак подав до суду клопотання за вх.№6038/21 від 23.04.2021 про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку з пандемією COVID-19.

Щодо вказаного клопотання, то суд вважає за доцільне у ньому відмовити з наступних підстав.

Протоколом № 9 позачергового засідання Івано-Франківської регіональної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій від 09.04.2021 скасовано "червоний" рівень епідемічної небезпеки на території Івано-Франківської області.

Дотримання розумних строків розгляду справи вимагає поцесуальне законодавство України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Вказана стаття Конвенції кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для зменшення періоду судового провадження (п. 35 рішення ЄСПЛ від 07.07.1989 р. у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria S. A. Sanders v. Spain).

Крім того, процесуальне законодавство не обмежує можливість подавати документи в електронний спосіб, проводити судові засідання в режимі відеоконференцій, зокрема, із застосуванням сторонами справи власних технічних засобів, може забезпечити умови для розгляду справ відповідно до вимог процесуального закону із дотриманням строків.

На офіційному сайті суду неодноразово оприлюднювалась інформація щодо способів реалізації прав учасників судових розглядів щодо участі в судових засіданнях, зокрема шляхом особистої участі із застосуванням засобів індивідуального захисту або у режимі відеоконференції. Відповідач не звертався до суду із клопотаннями про забезпечення участі у розгляді справи в режимі відеоконференції, до суду особисто не з`явився.

Наведені у заяві обставини, на думку суду, не свідчать про неможливість участі у судових засіданнях, оскільки обмеження, впроваджені у зв`язку з карантином не перешкоджали відповідачу з`явитись до суду особисто або прийняти участь у розгляді справи іншим процесуальним способом.

Суд наголошує , що відкладання розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи , а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (ст.202 ГПК України).

Відповідач не виконав вимог ухвали суду від 10.03.2021 та не скористався своїм правом на подання передбачених процесуальним законодавством заяв по суті (відзиву на позов та заперечення).

Відповідно до ч.2 ст. 176 Господарського кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи .

Крім того, судом взято до уваги, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням п. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 р. у справі Смірнова проти України). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи Федіна проти України від 02 вересня 2010 р., Смірнова проти України від 08 листопада 2005 р., Матіка проти Румунії від 02 листопада 2006 р., Літоселітіс проти Греції від 05 лютого 2004 р. та інші).

Розглянувши та дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, вислухавши представника позивача, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з наступного.

Між приватним підприємством "Фенікс Агро" (по договору - постачальник/по справі - позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю "Росан-Агро" (по договору - покупець/по справі - відповідач) укладено Договір поставки №84 від 01 лютого 2020 року (далі - Договір).

Відповідно до п.1.1 укладеного Договору, сторонами погоджено, що в порядку та на умовах, визначених цим Договором, постачальник зобов`язується передавати у власність (поставляти), а покупець приймати та оплачувати: корма для тварин (надалі іменується "товар"), найменування, кількість, якість, умови оплати, строки поставки, ціна за одиницю та загальна вартість якого зазначається у специфікаціях) та/або видатковій(их) накладній(их), які являються невід`ємними частинами даного Договору.

На виконання п.1.1 Договору позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 6 025 386 грн. 20 коп. (шість мільйонів двадцять п`ять тисяч триста вісімдесят шість) грн. 20 коп., що підтверджується видатковими накладними, копії яких долучені до матеріалів справи а саме: №РН-0013391 від 01.12.2020, №РН-0013859 від 11.12.2020, №РН-0012728 від 16.11.2020, №РН-0011923 від 26.10.2020, №РН-0011237 від 09.10.2020, №РН-0010666 від 25.09.2020 року, №РН-0008903 від 11.08.2020 року, №РН-0009346 від 25.08.2020, №РН-0007586 від 15.07.2020 року, №РН-0008220 від 29.07.2020 року, №РН-0006747 від 22.06.2020 року, №РН-0006171 від 08.06.2020 року, №РН-0005236 від 14.05.2020 року, №РН-0004308 від 17.04.2020 року, №РН-0003088 від 17.03.2020 року.

Відповідно до п.4.2 вказаного вище договору сторонами погоджено, що оплата товару здійснюється покупцем на умовах після оплати протягом 21 (двадцяти одного) календарного дня з моменту отримання Товару. Сторони мають право визначити інші умови оплати Товару, виклавши їх у відповідних Специфікаціях у кожному конкретному випадку. Сторони дійшли згоди, що визначена сторонами Договору ціна є звичайною в розумінні Податкового Кодексу України та така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін.

В рамках укладеного Договору сторони визначили інший строк ніж передбачений п. 4.2. Договору, підписавши всього чотирнадцять специфікацій, а саме:

Специфікація №1 від 12.03.2020 року, якою в п.3 визначили строк оплати протягом 30-ти календарних днів від дати поставки;

Специфікація №2 від 14.04.2020 року, якою в п.3 визначили строк оплати протягом 30-ти календарних днів від дати поставки;

Специфікація №3 від 12.05.2020 року, якою в п.3 визначили строк оплати протягом 30-ти календарних днів від дати поставки;

Специфікація №4 від 02.06.2020 року, якою в п.3 визначили строк оплати протягом 30-ти календарних днів від дати поставки;

Специфікація №5 від 17.06.2020 року, якою в п.3 визначили строк оплати протягом 30-ти календарних днів від дати поставки;

Специфікація №6 від 07.07.2020 року, якою в п.3 визначили строк оплати протягом 30-ти календарних днів від дати поставки;

Специфікація №7 від 23.07.2020 року, якою в п.3 визначили строк оплати протягом 30-ти календарних днів від дати поставки;

Специфікація №8 від 07.08.2020 року, якою в п.3 визначили строк оплати протягом 30-ти календарних днів від дати поставки;

Специфікація №9 від 21.08.2020 року, якою в п.3 визначили строк оплати протягом 30-ти календарних днів від дати поставки;

Специфікація №10 від 24.09.2020 року, якою в п.3 визначили строк оплати протягом 30-ти календарних днів від дати поставки;

Специфікація №11 від 22.10.2020 року, якою в п.3 визначили строк оплати протягом 30-ти календарних днів від дати поставки;

Специфікація №12 від 12.11.2020 року, якою в п.3 визначили строк оплати протягом 30 ти календарних днів від дати поставки;

Специфікація №13 від 27.11.2020 року, якою в п.3 визначили строк оплати протягом 30-ти календарних днів від дати поставки;

Специфікація №14 від 08.12.2020 року, якою в п.3 визначили строк оплати протягом 30 ти календарних днів від дати поставки.

Тобто, по 14 (чотирнадцяти) партіях товару, що поставлялись за Договором узгоджувались сторонами у Специфікаціях для надання відстрочки в оплаті відповідно до п.4.2. Договору, тобто протягом 30-ти календарних днів з моменту поставки.

Партія товару у кількості 23.960 т. по ціні 16150,00 грн за тонну на загальну суму 464 344,80 з ПДВ, що поставлялась за видатковою накладною №РН-0013859 від 11.12.2020 року, не узгоджувалась по Специфікації. Отже, строк оплати за поставку вказаної партії товару настав 02.01.2021 року зі спливом 21-го календарного дня з моменту отримання товару Відповідачем, відповідно до п. 4.2. укладеного Договору.

На виконання умов договору поставки відповідач по справі за отриманий товар розрахувався частково, зокрема на суму 4 839 834 грн 40, проте частина боргу - на суму 1 185 551 грн 80 к. залишилась не погашеною ( за видатковою накладною №РН-0013391 від 01.12.2020 року на виконання специфікації №13 від 27.11.2020 та видатковою накладною №РН-0012728 від 16.11.2020 року на виконання специфікації №12 від 12.11.2020 року.). Враховуючи дату поставки за останньою накладною строк оплати за отриманий відповідачем товар сплив - 01.01.2021 року. Неоплата товару зумовила звернення позивача з позовом до суду.

За наведених обставин, суд враховує наступне.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Як передбачено приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з п. п. 1, 2, 7 ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 ЦК України).

Як встановлено матеріалами справи між сторонами укладено Договір поставки №84 від 01.02.2020 року, відповідно до якого відповідач зобов`язується у відповідності до умов договору вчасно здійснювати оплату за поставлений позивачем та отриманий ним (відповідачем по справі) товар.

За своїм змістом та правовою природою укладений сторонами договір є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Наведена правова норма кореспондується з і ст.712 Цивільного кодексу України, згідно якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

На виконання умов Договору поставки №84 від 01.02.2020 року та на підставі видаткових накладних позивачем здійснено поставку товару на загальну суму 6 025 385 грн 20к., за який у відповідності до умов договору відповідач зобов`язався розрахуватись у встановлені договором строки.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Проте, відповідач умови договору щодо повної оплати за отриманий від позивача товар не виконав в обумовлені строки, внаслідок чого утворилась заборгованість на суму 1 185 551 грн 80 к.

Приписами ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до пункту 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 2 ст. 614 ЦК України встановлено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Станом на день винесення судом рішення, відповідач доказів погашення заборгованості на суму 1 185 551 грн 80 к. не надав, доводи позивача не спростував.

Судом встановлено факт порушення відповідачем свого зобов`язання щодо повної оплати за отриманий товар по Договору поставки № 84 від 01.02.2020 року, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості на суму1 185 551 грн 80 к. на користь позивача по справі обґрунтована та підлягає задоволенню.

Відповідно до п. З ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пункт 6 ст. 231 ГК України визначає, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

В силу ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою (штрафом, пенею), якою з огляду на положення ст. 549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які, боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. При цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 8.2. Договору сторонами погоджено, що в разі прострочення строків оплати поставленого товару, покупець сплачує на користь постачальника неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який стягується неустойка, від суми простроченого платежу за кожен день такого прострочення. В разі прострочення оплати поставленого товару більше п`яти календарних днів, покупцем сплачується на користь постачальника штраф у розмірі десять відсотків від суми простроченої заборгованості.

На підставі вказаних правових норм та договору позивач нарахував відповідачу пеню в сумі 17 929 грн 44к. та 118 555 грн 18 к. - штрафу.

Суд, здійснивши перевірку нарахування пені та штрафу прийшов до висновку про обгрунтованість її нарахування та такої, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором.

На підставі вказаної норми закону, враховуючи порушення строків виконання грошового зобов`язання, позивачем на суму заборгованості нараховані відповідачу 3% річних в розмірі 4 482 грн 36 к. та 15 412 грн 17 к. - інфляційних втрат.

Судом перевірено правильність нарахування позивачем 3% річних та інфляційних і встановлено правомірність їх нарахування та таких, що підлягають задоволенню.

В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов`язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Розподіл обов`язку доказування визначається предметом спору. За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин справи покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що cуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Позивачем доведено та документально підтверджено факт набуття у нього права вимоги заявлених у позовній заяві.

З аналізу наведеного вище, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог та таких, що підлягають задоволенню в повному обсязі, зокрема в частині стягнення заборгованості за договором поставки № 84 від 01.02.2020 року в сумі 1 341 930 грн 95 к., з них: 1 185 551 грн 80 к. - основний борг, 17 929 грн 44 к. - пеня, 4482 грн 36 к. - 3% річних, 15 412 грн 17 к. - інфляційні, 118 555 грн 18 к. - штраф.

З врахуванням приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір по справі слід відшкодувати позивачу за рахунок відповідача, у зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі.

Стосовно витрат на правову допомогу, орієнтовний розмір якого заявлений позивачем у позовній заяві, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Статтею 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі задоволення позовних вимог витрати понесені позивачем в зв`язку з розглядом справи, слід відшкодувати за рахунок відповідача.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

В судовому засіданні з урахуванням вимог приписів ст. 129, зокрема, його п.8 представником позивача заявлено усне клопотання про надання доказів понесення позивачем витрат на правову допомогу протягом 5-ти днів, після ухвалення судом рішення.

Згідно з п.5 ч.6 ст.238 ГПК України, у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дата, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру, понесених нею судових витрат.

Відповідно до ч.5 ст.240 ГПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати позивача на професійну правничу допомогу у даній справі.

Керуючись ст. 13, 123, 129, 176, 202, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Росан-Агро" (с. Підгороддя, Рогатинський район, Івано-Франківська область, код 30425351) на користь Приватно підприємство "Фенікс Агро" (вул. Гонти, буд. 3, м. Умань, Черкаська область, код 36780586) - 1 341 930 грн 95 к. (один мільйон триста сорок одна тисяча дев`ятсот тридцять гривень дев`яносто п`ять копійки) - заборгованості, з них: 1 185 551 грн 80 к. (один мільйон сто вісімдесят п`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят одна гривня вісімдесят копійки) - основний борг, 17 929 грн 44 к. (сімнадцять тисяч дев`ятсот двадцять дев`ять гривень сорок чотири копійки) - пеня, 4482 грн 36 к. (чотири тисячі чотириста вісімдесят дві гривні тридцять шість копійки) - 3% річних, 15 412 грн 17 к. (п`ятнадцять тисяч чотириста дванадцять гривень сімнадцять копійки) - інфляційні, 118 555 грн 18 к. (сто вісімнадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят п`ять гривень) штраф та 20 128 грн 96 к. (двадцять тисяч сто двадцять вісім гривень дев`яносто шість копійки) - судового збору.

Судове засідання по розгляду витрат на правову допомогу позивача призначити на 14.05.2021 року о 12:00 год.

Судове засідання відбудеться за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Грушевського, 32, зал судових засідань 2.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом. Апеляційну скаргу може бути подано до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 29.04.2021

Суддя О. М. Фанда