ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

19 квітня 2021 року Справа № 915/1904/15

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Семенчук Н.О.,

розглянувши матеріали заяви №63120 від 30.03.2021 Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Довіра та Гарантія (04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, поверх 6, оф.34; ), про заміну сторони (стягувача) у справі №915/1904/15

за позовом Публічного акціонерного товариства КРЕДОБАНК (79026, м. Львів, вул. Сахарова, 78; адреса для листування:

ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ),

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Поповича Дмитра Володимировича ( АДРЕСА_2 ),

про стягнення 16802 грн. 95 коп.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 08.12.2015 у справі №915/1904/15, яке набрало законної сили 25.12.2015, стягнуто з фізичної особи-підприємця Поповича Д.В. на користь ПАТ КРЕДОБАНК грошові кошти у сумі: 12861 (дванадцять тисяч вісімсот шістдесят одна) грн. 51 коп. основний борг за овердрафтом; 2990 (дві тисячі дев`ятсот дев`яносто) грн. 33 коп. прострочена заборгованість за відсотками; 771 (сімсот сімдесят одна) грн. 69 коп. пеня, нарахована за прострочення основного боргу; 179 (сто сімдесят дев`ять) грн. 42 коп. пеня за прострочення оплати по відсотках; 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. судовий збір.

25.12.2015 на виконання вказаного рішення видано наказ, в якому боржником зазначено фізичну особу-підприємця Поповича Дмитра Володимировича ( АДРЕСА_2 ).

05.04.2021 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) Фінансова компанія Довіра та Гарантія надійшла заява №63120 від 30.03.2021 про заміну сторони (стягувача) у справі №915/1904/15, в якій заявник просить замінити стягувача з Публічного акціонерного товариства КРЕДОБАНК у справі №915/1904/15 за позовом Публічного акціонерного товариства КРЕДОБАНК до фізичної особи-підприємця Поповича Д.В. про стягнення заборгованості за договором про надання овердрафту №69-2014 від 07.07.2014 на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Довіра та Гарантія (04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, поверх 6, оф.34; ).

В обґрунтування заяви заявник зазначає, що 23.06.2019 між АТ Кредобанк та ТОВ Фінансова компанія Довіра та Гарантія укладено Договір факторингу із відступлення прав грошової вимоги за кредитними договорами та прав за забезпечувальними договорами №23/06-02, відповідно до якого право вимоги за Кредитним договором №69-2014 від 07.07.2014 перейшло до ТОВ ФК Довіра та Гарантія.

Ухвалою суду від 07.04.2021 призначено розгляд заяви на 19.04.2021.

Дослідивши матеріали заяви суд встановив наступне.

23.06.2018 між Публічним акціонерним товариством КРЕДОБАНК (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Довіра та Гарантія (далі ТОВ ФК Довіра та Гарантія) (фактор) був укладений договір факторингу із відступленням прав грошової вимоги з кредитними договорами та прав забезпечувальними договорами №23/06-02 (далі Договір).

У відповідності до п. 2.1.4 Договору, клієнт заявляє та гарантує факторові, що мають місце наступні фактори та обставини, зокрема: станом на 22.06.2018 в рамках портфеля заборгованостей йому належали права вимоги за 308 заборгованостей, що виникли з кредитних договорів, на загальну суму (в частині щодо непогашених кредитів, несплачених процентів за користування кредитами, комісій, плат) в розмірі 18252533,70 грн., детальний опис яких наведено в Додатку №1 до цього Договору. При цьому клієнт, як і фактор, підтверджують, що у випадку, коли:

- суми заборгованостей, зазначені в Додатку №1 до цього Договору, будуть зменшені або збільшені станом на дату переходу прав вимоги від клієнта до фактора відповідно до умов цього Договору, права вимоги відступаються у такому зменшеному або збільшеному розмірі на умовах цього Договору клієнтом фактору за ціною відступлення;

- сума заборгованостей, зазначені в Додатку №1 до цього Договору, не включають фактично наявні на визначеному цим Договором дату переходу прав вимоги від клієнта до фактора певні частині заборгованостей, права вимоги щодо таких невключених до Додатку №1 до цього Договору частин заборгованостей також відступлення на умовах цього Договору клієнтом фактору за ціною відступлення.

На умовах цього Договору з першого робочого дня, наступного за днем, у який фактором на користь клієнта буде виконано в повному обсязі у повній відповідності до умов цього Договору грошове зобов`язання щодо оплати (фінансування) ціни відступлення, (а щодо прав вимоги, які виникнуть в майбутньому, з дня їх виникнення) клієнт відступає фактору (передає у власність фактора) права вимоги в повному обсязі за плату та під фінансування від фактора, а фактор з першого робочого дня, наступного за днем, у який фактором на користь клієнта буде виконано в повному обсязі у повній відповідності до умов цього Договору грошове зобов`язання щодо оплати (фінансування) ціни відступлення, (а щодо прав вимоги, які виникнуть у майбутньому, з дня їх виникнення) набуває (приймає у власність) від клієнта права вимоги в повному обсязі та здійснює їх оплату (фінансування) клієнту (п. 3.1 Договору).

Згідно п. 3.2 Договору, шляхом укладення (підписання) цього Договору сторони підтверджують здійснення фактичної передачі клієнтом у власність фактору та прийняття фактором у власність від клієнта (фактичне відступлення) з першого робочого дня, наступного за днем, у який фактором на користь клієнта буде виконано в повному обсязі у повній відповідальності до умов цього Договору грошове зобов`язання щодо оплати (фінансування) ціни відступлення, (а щодо прав вимоги, які виникнуть у майбутньому, з дня їх виникнення) прав вимоги як за кредитними договорами, так і за забезпечувальним документами щодо портфеля заборгованостей у повному обсязі. При цьому, з урахуванням вимог законодавства України, одночасно між сторонами укладається із нотаріальним посвідченням договір про відступлення клієнтом фактору прав вимоги за нотаріально посвідченими забезпечувальними документами (щодо відступлення клієнтом фактору прав вимоги за забезпечувальними документами, які не є нотаріально посвідченими, окремі договори між сторонами не укладаються, таке відступлення повністю врегульовується і підтверджується цим Договором). Цей Договір, а також вищевказаний нотаріально посвідчений договір між сторонами про відступлення клієнтом фактору прав вимоги за нотаріально посвідченими забезпечувальними документами є підтвердженням фактичного переходу від клієнта до фактора (фактичного відступлення) прав вимоги щодо портфеля заборгованостей у повному обсязі відповідно до умов цього Договору з визначеної цим Договором дати переходу прав вимоги.

Згідно п. 4.1 Договору, за (під) відступлення прав вимоги на умовах цього Договору фактор зобов`язаний здійснити оплату (надати фінансування) клієнту в день укладення цього Договору, в безготівковій формі шляхом переказу коштів на рахунок клієнта в загальній сумі 739227,61 грн., яка розрахована шляхом сумування сум оплати (фінансування) за (під) відступлення прав вимоги щодо всіх заборгованостей. Суми, в яких фактор зобов`язаний здійснити оплату (надати фінансування) клієнту за (під) відступлення прав вимоги на умовах цього Договору щодо кожної із заборгованостей, визначені в Додатку №1 до цього Договору.

Сплата зазначених грошових коштів підтверджується наявним в матеріалах заяви платіжним дорученням №А2580926 від 23.06.2018.

У відповідності до п. 5.1 Договору, клієнт зобов`язаний передати фактору, а фактом зобов`язаний прийняти від клієнта документацію (щодо всіх прав вимоги) в порядку, передбаченому цим Договором.

Передача документації підтверджується сторонами шляхом підписання безпосередньо при такій передачі за місцем її проведення акту (актів) приймання-передачі документації. Після підписання акту (актів) приймання-передачі документації фактор не може пред`являти клієнту претензії щодо повноти та комплектності переданих документів (п. 5.3 Договору).

Фактор у зв`язку з переходом до нього від клієнта згідно з цим Договором прав вимоги стає кредитором у зобов`язаннях щодо позичальників за кредитними договорами та щодо сторін забезпечення за забезпечувальними документами та одержує замість клієнта в повному обсязі право вимагати від позичальників належного виконання ними зобов`язань за кредитними договорами та від сторін забезпечення за забезпечувальними документами. Починаючи з визначеної цим Договором дати переходу прав вимоги, фактор має право, зокрема, одержувати всі суми, належні до сплати позичальниками та сторонами забезпечення на задоволення відступлених прав вимоги, вчиняти будь-які правомірні правочини (укладати будь-які правомірні договори) з позичальниками, сторонами забезпечення, третіми особами щодо врегулювання, погашення, зміни, в тому числі реструктуризації, припинення тощо зобов`язань, пов`язаних із правами вимоги, вчиняти будь-які законні фактичні дії, пов`язані з реалізацією (здійсненням) прав вимоги (п. 7.1 Договору).

У відповідності до ст. 334 ГПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб. Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження. Ухвала про заміну сторони виконавчого провадження надсилається (надається) учасникам справи, а також державному виконавцю, приватному виконавцю в порядку, передбаченому статтею 242 цього Кодексу. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Згідно ч. 1 ст. 18 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України Про виконавче провадження сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ; боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення (ч. 2 ст. 15 Закону України Про виконавче провадження).

Згідно ч. 5 ст. 15 Закону України Про виконавче провадження, у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

В силу ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 цього Кодексу вказано, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Отже, статтею 512 ЦК України передбачає випадки, в яких відбувається заміна кредитора у зобов`язанні, тобто, матеріальному правовідношенні, при цьому за змістом даної статті правонаступництво та передання своїх прав кредитором іншій особі за правочином є окремими самостійними підставами заміни кредитора у зобов`язанні, що відрізняються як за умовами виникнення, так і їх оформленням та правовими наслідками.

Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. При цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 52 ГПК України передбачено, що у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.

У відповідності до п. 2.1.4 Договору, клієнт заявляє та гарантує факторові, що мають місце наступні фактори та обставини, зокрема: станом на 22.06.2018 в рамках портфеля заборгованостей йому належали права вимоги 308 заборгованостей, що виникли з кредитних договорів, на загальну суму (в частині щодо непогашених кредитів, несплачених процентів за користування кредитами, комісій, плат) в розмірі 18252533,70 грн., детальний опис яких наведено в Додатку №1 до цього Договору.

Судом встановлено, що ТОВ ФК Довіра та Гарантія не подано суду, як то визначено п. 2.1.4 Договору, Додаток №1 до Договору, який містить детальний опис портфеля заборгованостей, як і акт (акти) приймання-передачі документації за Договором.

З урахуванням викладеного, неможливо встановити чи набуто заявником права вимоги до позичальника за договором про надання овердрафту №69-2014 від 07.07.2014, стягнення заборгованості за котрим є предметом спору в даній справі.

Господарським процесуальним законодавством визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 74, ч. 1 ст. 73 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 86 ГПК України).

В даному випадку суд вважає за необхідне наголосити на тому, що 17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 № 132-IX Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні, яким було, зокрема внесені зміни до України змінено назву статті 79 ГПК з Достатність доказів на нову Вірогідність доказів та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування вірогідності доказів.

Стандарт доказування вірогідності доказів, на відміну від достатності доказів, підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

У відповідності до ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 21.08.2020 у справі №904/2357/20.

Ураховуючи викладене, суд визначає, що заявником не доведено належними засобами доказування підстав для заміни сторони (стягувача) у справі №915/1904/15.

Керуючись ст.ст. 232, 235, 334 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні заяви №63120 від 30.03.2021 Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Довіра та Гарантія (04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, поверх 6, оф.34; ), про заміну сторони виконавчого провадження, а саме: первісного стягувача Публічне акціонерне товариство КРЕДОБАНК його правонаступником Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Довіра та Гарантія за виконавчими документами щодо виконання рішення Господарського суду Миколаївської області 08.12.2015 у справі №915/1904/15 за позовом Публічного акціонерного товариства КРЕДОБАНК до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

2. Ухвалу суду направити учасникам справи та Товариству з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Довіра та Гарантія (04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, поверх 6, оф.34; ).

Ухвала суду, у відповідності до ч. 2 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена відповідно до п. 26 ч. 1 ст. 255 Господарського процесуального кодексу України

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 256 апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно ст. 257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до пп.17.5) п.17) ч.1 Розділу XI Перехідні положення ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст ухвали складено та підписано суддею 26.04.2021

Суддя Н.О. Семенчук