РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.04.2021Справа № 910/2763/21

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Спичака О.М.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу № 910/2763/21

за позовом Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комун-Сервіс"

про стягнення 100 000,00 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

22.02.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва" з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комун-Сервіс" про стягнення 100 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що між сторонами було укладено Договір №30/01-11-01ПСК про надання послуг від 30.01.2018, відповідно до умов якого відповідач надавав позивачу послуги з прибирання під`їздів, сходових площадок та маршів. У зв`язку з неналежним виконанням позивачем умов вказаного договору (в частині оплати послуг, наданих відповідачем), Товариство з обмеженою відповідальністю "Комун-Сервіс" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва" заборгованості за вказаним договором (справа №910/15796/19).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.01.2020, яке залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 09.06.2020 у справі №910/15796/19, позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Комун-Сервіс" задоволено частково; стягнуто з Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва" 1157000 грн. 00 коп. заборгованості, 28055 грн. 71 коп. 3 % річних, 23116 грн. 20 коп. інфляційних втрат, 18122 грн 59 коп. судового збору та 37695 грн. 33 коп. витрат на правову допомогу адвоката.

Позивач (заявник) вказує на те, що ані під час розгляду судом справи №910/15796/19, ані під час виконання рішення суду у примусовому порядку відповідач не повідомив про те, що Комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва" 29.01.2020 було сплачено частину заборгованості у сумі 100000,00 грн. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Комун-Сервіс».

З огляду на те, що відповідач не повертає позивачу надмірно сплачені грошові кошти у сумі 100000,00 грн., позивач у позовній заяві просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Комун-Сервіс» грошову суму у розмірі 100000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.02.2021 відмовлено у задоволенні заяви Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва» про забезпечення позову у справі №910/2763/21.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.02.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/2763/21. При цьому, з огляду на характер спірних правовідносин, заявлені позивачем вимоги та предмет доказування, суд дійшов висновку про можливість здійснювати розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Крім того, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження.

25.03.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти позову заперечує.

Відповідно до статті 118 Господарського процесуального кодексу України Право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частинами 1-2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Суд, розглянувши клопотання відповідача про поновлення строку для надання відзиву по справі, вважає обґрунтованими підстави пропуску відповідачем строку подання відзиву та задовольняє вказане клопотання, а відзив, поданий відповідачем 25.03.2021 приймається судом до уваги.

З огляду на те, що до суду не надходило клопотань учасників справи або одного з них в порядку частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, з огляду на відсутність у суду підстав для виклику сторін з власної ініціативи, господарський суд розглядає справу без проведення судового засідання.

Відповідно до ч.4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

30.01.2018 між Комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва" (далі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "КОМУН-СЕРВІС" (далі - виконавець) укладено договір № 30/01-11-01ПСК про надання послуг (далі - договір), умовами якого передбачено, що виконавець зобов`язується в період з 01.02.2018 по 31.12.2018 включно надавати послуги з прибирання під`їздів, сходових площадок та маршів (код за ДК 021:2015 - 90911000-6 Послуги з прибирання житла, будівель і миття вікон) (далі - послуги), відповідно до кількісного та адресного переліку, згідно додатку № 1 до цього договору, а замовник прийняти і оплатити фактично надані послуги.

Відповідно до п. 3.1. договору, ціна цього договору встановлюється в національній валюті та становить 11 940 275,66 грн. з ПДВ. Ціна цього договору визначена відповідно до тендерної пропозиції виконавця, що обраховувалась на період надання послуг з 01.02.2018 по 31.12.2018 включно.

Позивачем на виконання умов договору були надані послуги на загальну суму 1 706 707,62 грн., а відповідачем прийняті надані послуги, що підтверджується актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000151 за жовтень 2018 на суму 4267,10 грн., № ОУ-0000147 за жовтень 2018 на суму 201 506,17 грн., № ОУ-0000148 за жовтень 2018 на суму 220 154,96 грн., № ОУ-0000149 за жовтень 2018 на суму 222 135,77 грн., № ОУ-0000150 за жовтень 2018 на суму 242 808,05 грн., № ОУ-0000153 за листопад 2018 на суму 220 154,96 грн., №ОУ-0000154 за листопад 2018 на суму 222 129,62 грн., № ОУ-0000156 за листопад 4 267,10 грн., № ОУ-0000152 за листопад 2018 на суму 123 016,04 грн., №ОУ-0000155 за листопад 2018 року на суму 246 267,85 грн., які підписані представниками сторін та скріплені печатками товариств (копія у матеріалах справи).

Відповідач за надані послуги розрахувався частково, шляхом перерахування коштів у розмірі 549 707,62 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 322694 від 30.10.2019, № 322865 від 30.09.2019, № 322717 від 31.07.2019, № 322670 від 23.07.2019, № 322755 від 27.06.2019, внаслідок чого за останнім утворилась заборгованість у розмірі 1 157 000,00 грн.

Так, рішенням Господарського суду міста Києва від 30.01.2020, яке залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 09.06.2020 у справі №910/15796/19, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Комун-Сервіс" задоволено частково, стягнуто з Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Комун-Сервіс" 1 157 000,00 грн. - заборгованості, 28 055,71 грн. - 3 % річних, 23 116,20 грн. - інфляційних втрат, 18 122,59 грн. - судового збору та 37 695,33 грн. - витрат на правову допомогу адвоката. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

22.07.2020 Господарським судом міста Києва було видано наказ про примусове виконання рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2020, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 09.06.2020.

06.01.2021 головним державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кузьмишиним Едуардом Миколайовичем була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №64048660.

Постановою державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кузьмишина Едуарда Миколайовича від 20.01.2021 виконавче провадження з примусового виконання наказу №910/15796/19 від 22.07.2020 закінчено, оскільки рішення фактично виконано в повному обсязі згідно з виконавчим документом, виконавчий збір та витрати по виконавчому провадженню стягнуто в повному обсязі.

Наразі, за твердженнями позивача, ані під час розгляду судом справи №910/15796/19, ані під час виконання рішення суду у примусовому порядку Товариство з обмеженою відповідальністю «Комун-Сервіс» не повідомило про те, що 29.01.2020 КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва" було сплачено частину заборгованості у сумі 100000,00 грн. на користь ТОВ «Комун-Сервіс», та вказана сума грошових коштів була повторно стягнута під час примусового виконання.

З огляду на те, що відповідач не повертає позивачу надмірно сплачені грошові кошти у сумі 100000,00 грн., позивач у позовній заяві просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Комун-Сервіс» грошову суму у розмірі 100000,00 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об`єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв`язок, господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Обов`язковість судового рішення також встановлена статтею 326 ГПК України.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Так, на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2020, яке залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 09.06.2020 у справі №910/15796/19, 06.01.2021 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №64048660.

В той же час, з постанови Північного апеляційного господарського суду від 09.06.2020 у справі №910/15796/19, яка розміщена в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua), вбачається, що Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2020 у справі №910/15796/19 у частині стягнення 37 695,33 грн. витрат на правову допомогу адвоката. Просило стягнути з Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМУН-СЕРВІС" витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 18 000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги зводились до того, що оскаржуване рішення в частині стягнення витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 37 695,33 грн. є незаконним та необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом не надано повноцінної, обґрунтованої та об`єктивної оцінки доказам у справі.

Відтак, КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва" в суді апеляційної інстанції не скориставшись своїм правом, не повідомило, що 29.01.2020 було сплачено частину заборгованості у сумі 100 000,00 грн. на користь ТОВ «Комун-Сервіс» на підставі платіжного доручення № 322736.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння: 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 2 ст. 11 ЦК України.

Таким чином, у випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Відповідно до змісту вказаної статті 1212 Цивільного кодексу України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень статті 1212 Цивільного кодексу України.

Аналогічна правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду України №910/1913/14 від 25.02.2015 року та Постанові Верховного Суду від 15.10.2019 року у справі №910/7123/18.

З огляду на що, суд дійшов висновку, про неможливість застосування ст. 1212 Цивільного кодексу України, на підставі якої позивач обґрунтовує позовні вимоги, в частині стягнення 100 000,00 грн., оскільки, з аналізу приписів ст. 1212 ЦК України, вбачається, що норми зазначеної статті звужують застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, так як, отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Конструкція статті 1212 Цивільного кодексу України, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Таким чином, як встановлено судом, на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2020 у справі №910/15796/19, відповідно до ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», кошти (зокрема спірні 100 000,00 грн.) перераховані на рахунок відповідача, який є стягувачем за рішенням суду від 30.01.2020 року по справі №910/15796/19.

Як вбачається з матеріалів справи та судом встановлено, що договір № 30/01-11-01ПСК про надання послуг 30.01.2018 року є дійсним. Рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2020 у справі №910/15796/19 було залишено в силі Постановою Північного апеляційного господарського суду від 09.06.2020.

Водночас, суд вважає за доцільне звернути увагу позивача на положення статті 328 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, у відповідності з частинами 1 та 4 суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Про виправлення помилки у виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом.

Таким чином, позивач звернувся з вимогою про стягнення коштів в сумі 100 000,00 грн., які по суті мають стягуватися судом у разі визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, як безпідставно одержані стягувачем за виконавчим документом. Однак, дане питання не вирішувалось у судовому порядку.

Надаючи оцінку доводам всіх учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.3 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див.рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» від 1 липня 2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» від 27 вересня 2001).

З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1.Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд.

Суддя О.М. Спичак