СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" квітня 2021 р. Справа № 905/1624/20

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя Тарасова І.В., суддя Шевель О.В.

за участі секретаря судового засідання Діденко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи відеоконференцзв`язку "EasyCon" апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь (вх. № 183 Д/2) та апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Всебуд 4 (вх. № 587 Д/2) на рішення Господарського суду Донецької області від 14.12.2020 у справі №905/1624/20 (прийняте у приміщенні Господарського суду Донецької області суддею Паляницею Ю.О., повний текст рішення складено 24.12.2020)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Всебуд 4, м.Дніпро,

до Приватного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь, м.Маріуполь Донецької області,

про стягнення 694 038,22 грн,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю Всебуд 4 звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь 479 642,45 грн пені, 128 358,85 грн інфляційних втрат, 86 036,92 грн 3% річних, разом 694 038,22 грн.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 14.12.2020 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Всебуд 4 пеню 332 793,66 грн, 3% річних 86 036,92 грн, суму інфляційних втрат 112 882,57 грн, судовий збір в сумі 10 115,08 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн. В решті вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що фактичне перерахування вартості підрядних робіт (з урахуванням вартості товарно-матеріальних цінностей) на суму 3377864,40 грн було здійснено відповідачем з порушенням строків, які встановлені договором №2018/115ск від 02.04.2018 (враховуючи зміст додаткових угод до цього правочину), що тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Стосовно стягнення з відповідача пені, суд дійшов висновку про те, що оскільки позовна заява направлена до суду 02.09.2020 (про що свідчить поштовий штемпель на конверті ТОВ Всебуд 4), строк позовної давності в частині вимог про стягнення пені, нарахованих за зобов`язаннями липня 2019 року, а саме за актом №7 від 30.07.2019: на суму 58480,80 грн за період з 07.08.2019 по 01.09.2019, на суму 88462,80 грн за період з 14.08.2019 по 01.09.2019; за актом №14 від 29.07.2019: на суму 143460 грн за період з 13.08.2019 по 01.09.2019, на суму 290581,20 грн за період з 06.08.2019 по 01.09.2019) сплинув. Таким чином, визнав вимоги позивача до Приватного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь про стягнення пені обґрунтованими на суму 475419,52 грн. Також, прийнявши до уваги відсутність доказів, що свідчили б про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків саме в результаті порушення відповідачем умов договору №2018/115ск від 02.04.2018, враховуючи наявність обставин проведення антитерористичної операції (операції об`єднаних сил) у Донецькій області на теперішній час, відсутність в діях відповідача прямого умислу на порушення зобов`язання, суд дійшов висновку про можливість зменшення розміру неустойки на 30%, та стягнув з Приватного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь пеню у розмірі 332793,66 грн.

Здійснивши перевірку розрахунку 3% річних суд встановив, що проценти річних є фактично більшими, ніж заявлені позивачем до стягнення. Проте, враховуючи, що суд обмежений обсягом вимог заявника позову та не може їх змінити на власний розсуд чи спонукати до їх уточнення, позовні вимоги у вказаній частині задоволені на визначену позивачем суму, а саме 86036,92 грн.

Щодо розрахунку інфляційних втрат суд встановив, що ТОВ Всебуд 4 безпідставно не враховано місяці, у яких мала місце дефляція, що призвело до необґрунтованого збільшення інфляційних збитків. Стягнуто з відповідача на користь позивача інфляційні у розмірі 112882,57 грн.

Приватне акціонерне товариство Металургійний комбінат Азовсталь з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Донецької області від 14.12.2020 у справі №905/1624/20 скасувати в частині задоволених позовних вимог, та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову. Водночас, у разі залишення рішення без змін, апелянт, посилаючись на ст.233 Господарського кодексу України, ст.86 Господарського процесуального кодексу України, просить зменшити суму пені на 90%.

Скарга обґрунтована тим, що під час розгляду справи в суді першої інстанції ТОВ Всебуд 4 не обґрунтувало початок перебігу строку для виконання зобов`язання, визначений у позові. Звертаючись до суду позивач не підтвердив факт прострочення зобов`язань за договором відповідачем, таким чином взагалі були відсутні підстави для застосування штрафних санкцій. Посилається на тяжке фінансове становище Приватного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь, зазначає, що застосування до останнього додаткових заходів у вигляді стягнення пені дуже негативним чином вплине та ще більше погіршить матеріальне становище відповідача, та як наслідок, негативним чином вплине на забезпечення виробничого процесу, в зв`язку з чим просив суд першої інстанції максимально зменшити розмір пені на 90% від суми, що підлягає стягненню з відповідача. Однак, суд першої інстанції не прийняв до уваги доводи відповідача та максимально не зменшив розмір пені на 90%. Стосовно стягнення витрат на правничу допомогу зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Спір у справі №905/1624/20 для кваліфікованого юриста є спором незначної складності. Матеріали справи №905/1624/20 не містять великої кількості документів на дослідження б яких адвокат позивача витратив значний час.

Товариство з обмеженою відповідальністю Всебуд 4 також з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Донецької області від 14.12.2020 у справі №905/1624/20 скасувати в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення з відповідача пені у розмірі 142 625,86 грн, та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Скарга обґрунтована тим, що відповідач не повідомив позивача про результати розгляду отриманої ним претензії, з огляду на що на момент звернення позивача до суду, останній залишався необізнаним стосовно того, чи визнає відповідач суми штрафних санкцій і компенсаційних виплат, чи не визнає. Судом першої інстанції не враховано, що: до моменту отримання від позивача претензії з вимогою оплати заборгованості і штрафних санкцій, відповідачем жодних заходів направлених хоча б на часткове виконання грошового зобов`язання вжито не було; допущене відповідачем прострочення виконання грошового зобов`язання є значним як за розміром суми несплачених будівельних робіт, так і в розрізі строку його прострочення. Так, загальна вартість виконаних позивачем, однак не сплачених своєчасно відповідачем робіт (з урахуванням вартості використаних матеріалів) становила 3377864,40 грн, а прострочення виконання зобов`язання на зазначену суму тривало в середньому рік. З історії судових спорів відповідача вбачається, що останній досить давно перебуває у скрутному фінансовому стані, і випадок із простроченням виконання зобов`язання за договором із позивачем сам по собі не є винятковим. Відповідач не вперше не виконує взяті на себе добровільно грошові зобов`язання перед контрагентами та не сплачує суму неустойки у разі порушення зобов`язань, розмір якої відповідачем також добровільно був погоджений у договорі, навіть за наявності обставин проведення антитерористичної операції у Донецькій області.

09.02.2021 до суду від ТОВ Всебуд 4 надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№1604), в якому позивач проти апеляційної скарги відповідача заперечує, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на те, що рахунок є документом, який містить виключно платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти, ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні ст.212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні ст.613 ЦК України, тому ненаправлення позивачем рахунку не звільняє відповідача від обов`язку оплатити роботи на товарно-матеріальні цінності. Контррозрахунки надані відповідачем, не містять формули, за якою здійснено перерахунок відповідної суми, а відзив відповідача не містить алгоритму перерахування сум інфляційних втрат та 3% річних, з огляду на що неможливо встановити вірність або невірність наданих відповідачем розрахунків.

18.03.2021 до суду від ПрАТ Металургійний комбінат Азовсталь надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№3338), в якому відповідач проти апеляційної скарги позивача заперечує, просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення. Апеляційну скаргу відповідача задовольнити у повному обсязі. Рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволення позовних вимог, винести нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. У разі, якщо суд прийде до висновків про залишення рішення без змін зменшити суму пені на 90%. У відзиві посилається на те, що вирішуючи питання відповідальності за несвоєчасне виконання зобов`язань слід виходити з того, що сторони домовилися про те, що на підставі підписаних актів КТ2 позивач повинен виставити рахунок, який є, у тому числі але не виключно, однією із підстав для перерахування коштів. Відсутність доказів вручення рахунків для сплати, в умовах підписаних актів КБ2, з яких вбачається вартість виконаних робіт, не звільняє відповідача від сплати виконаних робіт, проте у питанні притягнення до відповідальності за своєчасне виконання зобов`язань, сторони повинні діяти в межах прийнятих на себе обов`язків та прав, які породжують права та обов`язки для кожного з них. Матеріали справи не містять доказів надання на адресу відповідача спірних рахунків.

26.04.2021 до суду від позивача надійшло клопотання про долучення доказів (вх.№4837).

Представник позивача у судовому засіданні підтримав вимоги своєї апеляційної скарги та просив суд її задовольнити. Просив долучити до матеріалів справи додаткові докази. Проти апеляційної скарги відповідача заперечував.

Представник відповідача у судовому засіданні у режимі відеоконференції підтримав вимоги своєї апеляційної скарги та просив суд її задовольнити. Проти апеляційної скарги позивача заперечував. Проти долучення додаткових доказів заперечував.

Колегія суддів, розглянувши клопотання позивача про долучення доказів, вважає, що у задоволенні клопотання слід відмовити, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.3 ст.269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

В обґрунтування наведеного клопотання позивач посилається на те, що під час розгляду справи процесуальна діяльність суду першої інстанції із встановлення обставин щодо прострочення виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором №2018/115ск від 02.04.2018 була зосереджена на факті виконання позивачем будівельних робіт, вірності нарахування сум неустойки, штрафних санкцій та компенсаційних виплат та полягала насамперед в дослідженні судом доказів, підтверджуючих наведені обставини. Однак питання відносно виконання позивачем будівельних робіт в рамках строку дії договору не вивчалось і не було поставлено сторонам спору.

Частиною 2 ст.164 ГПК України передбачено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Тобто, позивач зобов`язаний був надати дані документи разом з позовною заявою, враховуючи, що вони були наявні у нього станом на час звернення з позовною заявою до суду першої інстанції. Підстав та доказів неможливості подання доказів до суду першої інстанції позивачем не обґрунтовано та не надано.

За таких обставин колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання позивача про долучення доказів (вх.№4837 від 26.04.2021).

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.04.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю Всебуд 4 (підрядник) та Приватним акціонерним товариством Металургійний комбінат Азовсталь (замовник) підписано договір підряду №2018/115ск, згідно з яким підрядник зобов`язався власними та/або залученими силами за завданням замовника у відповідності до умов цього договору виконати роботи передбачені графіком проведення ремонтів на ПрАТ "МК "Азовсталь", договірними цінами та/або заявками замовника, а замовник зобов`язався прийняти та оплатити виконані підрядником роботи.

Пунктом 2.1 договору встановлено, що вартість, вид та обсяг усіх робіт, виконаних по договору, визначаються договірними цінами, які містять посилання на даний договір та є його невід`ємною частиною.

Відповідно до умов пунктів 2.2, 2.3 договору вартість робіт може бути переглянута в разі зміни обсягів робіт за ініціативою замовника, з обґрунтуванням відповідними розрахунками та оформляється шляхом укладання сторонами додаткових угод до договору.

В п.2.5 договору сторони передбачили орієнтовну суму договору, яка складає 16 000 000,00 грн без ПДВ 20%, 3 200 000,00 грн з ПДВ 20%, 19 200 000,00 грн загалом з ПДВ 20%.

За приписами п.п.4.1.1 п.4.1 договору розрахунок за виконані роботи в розмірі вартості виконаних робіт здійснюється замовником після підписання двостороннього акту приймання-передачі виконаних робіт шляхом оплати грошовими коштами на поточний рахунок підрядника, зазначений у цьому договорі протягом 10 банківських днів з дати акцепту рахунку підрядника, який виставляється на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі виконаних робіт. Рахунок надається підрядником не пізніше 2 числа місяця наступного за місяцем виконання робіт.

Згідно з п.8.8 договору за вимогою замовника підрядник зобов`язаний до початку виконання робіт по договору забезпечити розробку карт операційного контролю якості (далі - КОКК) з внесенням інформації про фактичний стан обладнання, які обов`язково повинні бути підписані зі сторони замовника відповідальною особою цеху-замовника і узгоджені начальником цеху-замовника.

Відповідно до п.9.1 договору приймання-передача виконаних робіт здійснюється сторонами щомісячно або по факту виконання робіт згідно оформленим актам приймання виконаних робіт (акт форми КБ-2в). Приймання робіт у відповідності з актом форми КБ-2в не є попереднім прийманням окремих етапів робіт та не тягне за собою перехід ризиків знищення та пошкодження робіт на замовника.

Умовами п.9.2 договору передбачено, що при прийманні-передачі виконаних робіт підрядник обов`язково надає документи, які підтверджують кількість використаних матеріалів/ механізмів/ обладнання. Замовник оплачує виконані роботи виходячи з документально підтверджених підрядником обсягів виконаних робіт та використаних підрядником матеріалів/механізмів/обладнання.

У відповідності до п.16.2 договору у випадку порушення замовником строків оплати виконаних робіт, передбачених цим договором, останній сплачує підряднику пеню у розмірі 0,5% від вартості виконаних, але неоплачених робіт за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України.

Згідно з п.18.1 договору договір набирає сили з моменту підписання сторонами та діє до 31.12.2018, а в частині гарантійних зобов`язань та санкцій за їх порушення - до закінчення гарантійного строку.

21.08.2018 між сторонами підписано додаткову угоду №1, згідно п.4 якої, зокрема, розрахунок за ТМЦ у розмірі не більше 3104000 грн без урахування ПДВ 20% за виконання відновлювального ремонту фасадів будівлі АБК №1, малого машзалу стану 650, перетворювальної підстанції, АБК №2, жіночих побутових КПЦ ПрАТ МК Азовсталь здійснюється замовником після підписання двостороннього акту приймання-передачі виконаних робіт шляхом оплати грошовими коштами на поточний рахунок підрядника, зазначений у цьому договорі протягом 5 календарних днів з дати акцепту рахунку підрядника, виставленого на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі виконаних робіт. Рахунок надається підрядником не пізніше 2 числа місяця наступного за місяцем виконання робіт.

08.11.2018 між сторонами підписано додаткову угоду №2, згідно п.2 якої, сума цього договору є орієнтовною та становить 27 754 941,12 грн без урахування 20% ПДВ, 5 550 988,22 грн сума ПДВ 20%, 33 305 929,34 грн всього з урахуванням ПДВ 20%.

Пунктом 5 додаткової угоди №2 від 08.11.2018 визначено, що розрахунок за ТМЦ по, зокрема, КР. Ремонт приміщень сан. вузлів. Ряд Г осі 66-67, об`єкт: будівлі та споруди (кошторис №1014/3) здійснюється замовником після підписання двостороннього акту приймання-передачі виконаних робіт шляхом оплати грошовими коштами на поточний рахунок підрядника, зазначений у цьому договору протягом 5 банківських днів з дати акцепту рахунку підрядника, виставленого на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі виконаних робіт. Рахунок надається підрядником не пізніше 2 числа місяця наступного за місяцем виконання робіт.

На виконання договору у липні-серпні 2019 року ТОВ Всебуд 4 були виконані підрядні роботи за договором №2018/115ск від 02.04.2018 на загальну суму 3 377 864,40 грн з ПДВ, що підтверджується актами приймання виконаних підрядних робіт, а саме:

- №7 за липень 2019 року на суму 146943,60 грн -ремонт приміщень сан. вузлів. Ряд Г осі 66 67 (в тому числі, вартість матеріалів підрядника складає 58480,80 грн, договірний коефіцієнт до кошторисної вартості робіт згідно ПКТ К=4.40745 88462,80 грн);

- №14 за липень 2019 року на суму 434041,20 грн -ремонт фасаду будівлі АБК-1 (в тому числі, вартість матеріалів підрядника складає 290581,20 грн, договірний коефіцієнт до кошторисної вартості робіт згідно ПКТ К=1 143460 грн);

- №15 за серпень 2019 року на суму 1228360,80 грн - ремонт фасаду будівлі АБК-1 (в тому числі, вартість матеріалів підрядника складає 897511,20 грн, договірний коефіцієнт до кошторисної вартості робіт згідно ПКТ К=1 330849,60 грн);

- №10 за серпень 2019 року на суму 35964,00 грн - ремонт приміщень сан. вузлів КПЦ, АБК №1 (договірний коефіцієнт до кошторисної вартості робіт згідно ПКТ К=4,39961);

- №16 за серпень 2019 року на суму 492660,00 грн - ремонт фасадів, загальнобудівельні роботи (в тому числі, вартість матеріалів підрядника складає 308472,00 грн, договірний коефіцієнт до кошторисної вартості робіт згідно ПКТ К=1 184188,00 грн);

- №17 за серпень 2019 року на суму 1039894,80 грн - ремонт фасадів будівлі АБК-2, майстерні ЦСО ПП МПС, жіночих побутових (в тому числі, вартість матеріалів підрядника складає 746809,20 грн, договірний коефіцієнт до кошторисної вартості робіт згідно ПКТ К=1 293085,60 грн).

Вказані акти приймання виконаних підрядних робіт скріплені печатками підрядника та замовника, містять посилання на договір №2018/115ск від 02.04.2018, підписані замовником - ПрАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь" без заперечень та зауважень, зокрема: №7 за липень 2019 року підписаний 30.07.2019, №14 за липень 2019 року підписаний 29.07.2019, №15 за серпень 2019 року підписаний 30.08.2019, №10 за серпень 2019 року підписаний 30.08.2019, №16 за серпень 2019 року підписаний 30.08.2019, №17 за серпень 2019 року підписаний 30.08.2019.

На кожному із зазначених актів міститься акцепт (прийняття пропозиції) ПрАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь" щодо оплати цих актів у вигляді відповідного штампу ПрАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь" із зазначенням дати акцепту, номера акту та суми, яка належить до сплати за виконані роботи по цьому акту. Кожен з таких штампів містить особистий підпис уповноваженої особи відповідача - ПрАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь", зокрема, акти:

- №7 за липень 2019 року прийнято до сплати (акцептовано) 30.07.2019 акт №1967;

- №14 за липень 2019 року прийнято до сплати (акцептовано) 29.07.2019 акт №1978;

- №15 за серпень 2019 року прийнято до сплати (акцептовано) 30.08.2019 акт №2154;

- №10 за серпень 2019 року прийнято до сплати (акцептовано) 30.08.2019 акт №2158;

- №16 за серпень 2019 року прийнято до сплати (акцептовано) 30.08.2019 акт №2159;

- №17 за серпень 2019 року прийнято до сплати (акцептовано) 30.08.2019 акт №2160.

За поясненнями позивача, які відповідачем в порядку ст.ст.13, 74 Господарського процесуального кодексу України не спростовані, виконання робіт на підставі представлених суду актів за липень, серпень 2019 року здійснювалось в межах договору №2018/115ск від 02.04.2018.

Позивач зазначає, що після двостороннього підписання кожного із зазначених актів приймання виконаних робіт ним, в порядку п.п. 4.1.1 п. 4.1 договору підряду, було виставлено відповідачу на оплату рахунки-фактури по договору на загальну суму 3 377 864,40 грн з ПДВ, зокрема: №115/33 від 30.07.2019 на суму 88462,80 грн, №115/34 від 30.07.2019 на суму 58480,80 грн, №115/35 від 29.07.2019 на суму 143460,00 грн, №115/36 від 29.07.2019 на суму 290581,20 грн, №115/37 від 30.08.2019 на суму 330849,60 грн, №115/38 від 30.08.2019 на суму 897511,20 грн, №115/43 від 30.08.2019 на суму 35964,00 грн, №115/39 від 30.08.2019 на суму 184188,00 грн, №115/40 від 30.08.2019 на суму 308472,00 грн, №115/41 від 30.08.2019 на суму 293085,60 грн, №115/42 від 30.08.2019 на суму 746809,20 грн.

У зв`язку з невиконанням зобов`язань за договором, 20.05.2020 позивач направив на адресу відповідача претензію №19/2 від 19.05.2020 з вимогою про оплату вартості виконаних робіт, в якій просив оплатити розмір невиконаних замовником зобов`язань за договором у сумі 3377864,40 грн, пеню у розмірі 392149,60 грн, інфляційні втрати у розмірі 111469,53 грн, 3% річних у розмірі 72155,29 грн, разом 3953638,82 грн, яку отримано відповідачем 22.05.2020, що підтверджується листом АТ «Укрпошти» від 07.07.2020 №39-Ю-02-645 (а.с.101-107 т.1).

10.07.2020 відповідач оплатив суму заборгованості у загальному розмірі 3 377 864,40 грн, зокрема: по платіжному дорученню № від 10.07.2020 на суму 35964,00 грн згідно з рах. № 115/43 від 30.08.2019, по платіжному дорученню № від 10.07.2020 на суму 58480,80 грн згідно з рах. № 115/34 від 30.07.2019, по платіжному дорученню № від 10.07.2020 на суму 88462,80 грн згідно з рах. № 115/33 від 30.07.2019, по платіжному дорученню № від 10.07.2020 на суму 143460,00 грн згідно з рах. № 115/35 від 29.07.2019, по платіжному дорученню № від 10.07.2020 на суму 184188,00 грн згідно з рах. № 115/39 від 30.08.2019, по платіжному дорученню № від 10.07.2020 на суму 290581,20 грн згідно з рах. № 115/36 від 29.07.2019, по платіжному дорученню № від 10.07.2020 на суму 293085,60 грн згідно з рах. № 115/41 від 30.08.2019, по платіжному дорученню № від 10.07.2020 на суму 308472,00 грн згідно з рах. № 115/40 від 30.08.2019, по платіжному дорученню № від 10.07.2020 на суму 330849,60 грн згідно з рах. № 115/37 від 30.08.2019, по платіжному дорученню № від 10.07.2020 на суму 746809,20 грн згідно з рах. № 115/42 від 30.08.2019, по платіжному дорученню № від 10.07.2020 на суму 897511,20 грн згідно з рах. № 115/38 від 30.08.2019 (а.с.108-111 т.1).

У зв`язку з несвоєчасною сплатою заборгованості позивач звернувся до суду з даним позовом.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права в межах доводів та вимог апеляційних скарг, приходить до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь та часткове задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Всебуд 4, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 ч.2 ст.11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.509 ЦК України, ст.173 Господарського кодексу України (надалі ГК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.526 ЦК України, яка кореспондується з ч.1 ст.193 ГК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Правовідносини між сторонами у даній справі виникли на підставі договору підряду за умовами якого позивач зобов`язався за завданням відповідача виконати роботи, передбачені графіком проведення ремонтів на ПрАТ "МК "Азовсталь" за договірними цінами та/або заявками замовника, а відповідач зобов`язався прийняти та оплатити виконані підрядником роботи.

Відповідно до ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно зі ст.839 ЦК України підрядник зобов`язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором. Підрядник відповідає за неналежну якість наданих ним матеріалу і устаткування, а також за надання матеріалу або устаткування, обтяженого правами третіх осіб.

Сторонами у договорі погоджено, що за результатами виконаних робіт підрядник зобов`язаний щомісячно не пізніше 23 числа кожного місяця передати замовнику оформлені акти здачі виконаних робіт (пункти 9.1., 9.3., 9.4. договору).

На виконання умов договору ТОВ "Всебуд 4" у липні, серпні 2019 року виконало роботи передбачені графіком проведення ремонтів на ПрАТ "МК "Азовсталь" на загальну суму 3 377 864,40 грн. За результатами виконання робіт сторонами підписано відповідні акти приймання робіт. При цьому, зазначені акти приймання виконаних підрядних робіт підписані замовником - ПрАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь" без заперечень та зауважень. На кожному із зазначених актів міститься акцепт (прийняття пропозиції) ПрАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь" щодо оплати цих актів у вигляді відповідного штампу ПрАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь" із зазначенням дати акцепту, номера акту та суми, яка належить до сплати за виконані роботи по цьому акту.

Строк оплати сторонами було погоджено п.п.4.1.1 договору, а саме, розрахунок за виконані роботи в розмірі вартості виконаних робіт здійснюється замовником після підписання двостороннього акту приймання-передачі виконаних робіт шляхом оплати грошовими коштами на поточний рахунок підрядника, зазначений у цьому договорі протягом 10 банківських днів з дати акцепту рахунку підрядника, який виставляється на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі виконаних робіт. Рахунок надається підрядником не пізніше 2 числа місяця наступного за місяцем виконання робіт.

Відповідно до п.4 додаткової угоди №1 від 21.08.2018, розрахунок за ТМЦ у розмірі не більше 3104000 грн без урахування ПДВ 20% за виконання відновлювального ремонту фасадів будівлі АБК №1, малого машзалу стану 650, перетворювальної підстанції, АБК №2, жіночих побутових КПЦ ПрАТ МК Азовсталь здійснюється замовником після підписання двостороннього акту приймання-передачі виконаних робіт шляхом оплати грошовими коштами на поточний рахунок підрядника, зазначений у цьому договорі протягом 5 календарних днів з дати акцепту рахунку підрядника, виставленого на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі виконаних робіт. Рахунок надається підрядником не пізніше 2 числа місяця наступного за місяцем виконання робіт.

Пунктом 5 додаткової угоди №2 від 08.11.2018 визначено, що розрахунок за ТМЦ по, зокрема, КР. Ремонт приміщень сан. вузлів. Ряд Г осі 66-67, об`єкт: будівлі та споруди (кошторис №1014/3) здійснюється замовником після підписання двостороннього акту приймання-передачі виконаних робіт шляхом оплати грошовими коштами на поточний рахунок підрядника, зазначений у цьому договору протягом 5 банківських днів з дати акцепту рахунку підрядника, виставленого на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі виконаних робіт. Рахунок надається підрядником не пізніше 2 числа місяця наступного за місяцем виконання робіт.

Позивач посилається на те, що після двостороннього підписання кожного із наведених вище актів приймання виконаних робіт ним, в порядку пп. 4.1.1 п. 4.1 договору, були виставлені на оплату відповідачу рахунки-фактури за договором підряду на загальну суму 3 377 864,40 грн з ПДВ, зокрема: №115/33 від 30.07.2019 на суму 88462,80 грн, №115/34 від 30.07.2019 на суму 58480,80 грн, №115/35 від 29.07.2019 на суму 143460,00 грн, №115/36 від 29.07.2019 на суму 290581,20 грн, №115/37 від 30.08.2019 на суму 330849,60 грн, №115/38 від 30.08.2019 на суму 897511,20 грн, №115/43 від 30.08.2019 на суму 35964,00 грн, №115/39 від 30.08.2019 на суму 184188,00 грн, №115/40 від 30.08.2019 на суму 308472,00 грн, №115/41 від 30.08.2019 на суму 293085,60 грн, №115/42 від 30.08.2019 на суму 746809,20 грн.

Враховуючи умови договору та дати акцепту на актах приймання виконаних робіт, відповідач мав оплатити рахунки-фактури:

- №115/33 від 30.07.2019 на суму 88462,80 грн до 13.08.2019 (протягом 10 банківських днів з дати акцепту 30.07.2019);

- №115/34 від 30.07.2019 на суму 58480,80 грн до 06.08.2019 (протягом 5 банківських днів з дати акцепту 30.07.2019);

- №115/35 від 29.07.2019 на суму 143460,00 грн до 12.08.2019 (протягом 10 банківських днів з дати акцепту 29.07.2019);

- №115/36 від 29.07.2019 на суму 290581,20 грн до 03.08.2019 (протягом 5 календарних днів з дати акцепту 29.07.2019);

- №115/37 від 30.08.2019 на суму 330849,60 грн до 13.09.2019 (протягом 10 банківських днів з дати акцепту 30.08.2019);

- №115/38 від 30.08.2019 на суму 897511,20 грн до 04.09.2019 (протягом 5 календарних днів з дати акцепту 30.08.2019);

- №115/43 від 30.08.2019 на суму 35964,00 грн до 13.09.2019 (протягом 10 банківських днів з дати акцепту 30.08.2019);

- №115/39 від 30.08.2019 на суму 184188,00 грн до 13.09.2019 (протягом 10 банківських днів з дати акцепту 30.08.2019);

- №115/40 від 30.08.2019 на суму 308472,00 грн до 04.09.2019 (протягом 5 календарних днів з дати акцепту 30.08.2019);

- №115/41 від 30.08.2019 на суму 293085,60 грн до 13.09.2019 (протягом 10 банківських днів з дати акцепту 30.08.2019);

- №115/42 від 30.08.2019 на суму 746809,20 грн до 04.09.2019 (протягом 5 календарних днів з дати акцепту 30.08.2019).

При цьому колегія суддів не приймає до уваги посилання відповідача на відсутність доказів вручення йому рахунків для сплати, з огляду на те, що умовами укладеного між сторонами договору підряду №2018/115ск від 02.04.2018, п.4 додаткової угоди №1 від 21.08.2018, п.5 додаткової угоди №2 від 08.11.2018 до договору, сторонами узгоджено строки здійснення оплати на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі виконаних робіт.

Пред`явлення позивачем рахунку не є подією, з якою пов`язано початок перебігу строку виникнення зобов`язання, оскільки подія є об`єктивним явищем, що не залежить від волі учасників правовідносин, тоді як пред`явлення рахунку є саме дією, яка є вираженням суб`єктивної волі учасників правовідносин.

Як правильно зазначено судом першої інстанції, рахунок є документом, який містить платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти та ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні ст.212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні ст.613 ЦК України, а отже, враховуючи, що банківські реквізити ТОВ Всебуд 4 вказані у договорі, не направлення позивачем рахунку не звільняє відповідача від обов`язку оплатити роботи та товарно-матеріальні цінності.

Зважаючи на те, що сторонами складались акти приймання виконаних підрядних робіт за липень, серпень 2019 року, перебіг строку для сплати компенсації вартості таких робіт (з урахуванням вартості ТМЦ) повинен обраховуватись із дати складення сторонами актів форми КБ-2в, оскільки саме з моменту підписання таких актів відповідач є обізнаним про обсяг та вартість підрядних робіт, які він зобов`язаний компенсувати позивачу.

Крім того, колегія суддів враховує, що самим відповідачем 10.07.2020 було оплачено виставлені позивачем рахунки-фактури по договору на загальну суму 3 377 864,40 грн із зазначенням в кожному платіжному дорученні який саме рахунок оплачує відповідач та від якої дати, та не доведено обставин щодо дати та порядку їх отримання.

У зв`язку з несвоєчасним виконанням зобов`язань по договору щодо оплати виконаних робіт позивачем було нараховано відповідачу пеню, 3% річних та інфляційні втрати.

Відповідно до статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною 1 ст.612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.

В Рекомендаціях Верховного Суду України відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ від 03.04.1997 № 62-97р зазначено, що сума, внесена в період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць; розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається, виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція; при цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція); у застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.97 № 62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.97 N 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга" (п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Таким чином, інфляційні втрати підлягають нарахуванню за місяць та відповідно до положень ст. 625 ЦК України можуть бути стягнуті за весь час прострочення боржником грошового зобов`язання.

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць, шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Наведений правовий висновок підтверджено постановами Верховного Суду від 08.05.2019 у справі №904/2156/18, від 24.01.2018 у справі №910/24266/16.

Позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні у розмірі 128358,85 грн за періоди вересень листопад 2019 року, січень, березень червень 2020 року.

Здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат, колегія суддів зазначає, що ТОВ Всебуд 4 безпідставно не враховано місяці, у яких мала місце дефляція, що призвело до необґрунтованого збільшення інфляційних збитків, в зв`язку з чим вірною є сума у розмірі 112882,57 грн за період вересень 2019 року червень 2020 року, а за таких обставин судом першої інстанції правомірно задоволено позов щодо стягнення інфляційних у розмірі 112882,57 грн.

Також позивачем нараховано 86036,92 грн 3% річних за період з 03.08.2019 по 09.07.2020.

Здійснивши власний розрахунок, колегія суддів зазначає, що правильною є сума у розмірі 86354,05 грн 3% річних. Враховуючи те, що позивачем заявлено до стягнення суму річних у розмірі 86036,92 грн, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно задоволено позов щодо стягнення 3% річних у розмірі визначеному самим позивачем, а саме у розмірі 86036,92 грн.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Цивільно-правова відповідальність це встановлені законом юридичні наслідки за невиконання або неналежне виконання особою зобов`язань, що пов`язані з порушенням суб`єктивних цивільних прав другої сторони. Мета цивільно-правової відповідальності відновлення порушених майнових прав.

Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 4 ст.231 ГК України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 ГК України).

Відповідно до ст.1 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно зі ст.4 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

Частиною 6 ст.232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з п. 16.2 договору підряду, у випадку порушення замовником строків оплати виконаних робіт, передбачених цим договором, останній сплачує підряднику пеню у розмірі 0,5% від вартості виконаних, але неоплачених робіт за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України.

За порушення відповідачем умов укладеного договору, позивачем було нараховано пеню у розмірі 479 642,45 грн за загальний період з 14.08.2019 по 14.03.2020.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти задоволення позовних вимог в частині стягнення неустойки у період з 04.08.2019 по 01.09.2019 заперечував з посиланням на сплив строку позовної давності в цій частині.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частинами 1, 2 ст.258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За змістом ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У зобов`язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов`язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов`язання мало бути виконане.

Як правильно зазначено судом першої інстанції, враховуючи те, що позовна заява направлена до суду 02.09.2020, що підтверджується поштовим конвертом, строк позовної давності в частині вимог про стягнення пені, нарахованих за зобов`язаннями липня 2019 року, а саме: за актом №7 від 30.07.2019 на суму 58480,80 грн за період з 07.08.2019 по 01.09.2019 та на суму 88462,80 грн за період з 14.08.2019 по 01.09.2019; за актом №14 від 29.07.2019 на суму 143460,00 грн за період з 13.08.2019 по 01.09.2019 та на суму 290581,20 грн за період з 04.08.2019 по 01.09.2019, сплинув.

Здійснивши власний розрахунок пені, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції згідно здійсненого ним розрахунку були задоволені позовні вимоги в частині стягнення пені на загальну суму 475419,52 грн. Однак відповідного розрахунку з зазначенням періодів і сум нарахованих за кожним актом виконаних робіт у судовому рішенні не зазначено та до рішення не додано, в зв`язку з чим суд апеляційної інстанції позбавлений можливості перевірки правильності його обрахування та здійснює власний розрахунок суми пені згідно умов договору, відповідно до якого обґрунтованою є пеня у розмірі 477008,35 грн.

Проте, відповідач у відзиві на позовну заяву просив зменшити суму штрафних санкцій на 90%.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно із ст.233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу; якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам: наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром заборгованості, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків).

При цьому, слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно із статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач звертаючись з заявою про зменшення розміру неустойки, заявленої до стягнення, посилався на те, що м. Маріуполь (місце знаходження та реєстрації ПРАТ «МК «Азовсталь») є населеним пунктом, в якому проводилась антитерористична операція. Вказана обставина значно ускладнила ведення господарської діяльності ПРАТ «МК «Азовсталь». Зокрема, у результаті порушення залізничного сполучення - основного джерела постачання сировини, ПРАТ «МК «Азовсталь» опинився перед загрозою зупинки. З метою забезпечення виробничого процесу, та стабілізацією обсягів виробництва ПРАТ «МК «Азовсталь» був змушений нести додаткові витрати на забезпечення доставки сировини та відправки вантажів іншими способами.

З урахуванням проблем в регіоні, пов`язаних з проведенням військових дій, дуже ускладнилася логістика поставок. Зокрема, ПРАТ «МК «Азовсталь» був здійснений перехід на поставку сировини більш дорогим морським транспортом замість залізничного, у виробництві стало використовуватися більш дороге імпортне вугілля через неможливість забезпечення українським вугіллям, що знаходиться на тимчасово неконтрольованій державою території.

Одночасно, у зв`язку з вказаними вище обставинами, збільшилися відстані маршруту перевезення залізничним транспортом. Внаслідок чого, тільки за перевезення залізничним транспортом ПРАТ «МК «Азовсталь» вимушено нести додаткові витрати, пов`язані зі сплатою додаткових сум залізничного тарифу у розмірі 20 000 000,00 грн щомісячно.

30.04.2018 Указом Президента України "Про затвердження рішення РНБО «Про широкомасштабну антитерористичну операцію на території Донецької та Луганської областей», введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України, та згідно Наказу Президента України «Про початок операції об`єднаних сил із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії Російської Федерації на території Донецької та Луганської областей» розпочато з 14:00 30.04.2018 операцію об`єднаних сил.

Станом на теперішній час операція об`єднаних сил триває.

Зважаючи на особливості здійснення господарської діяльності на території АТО, ООС (знаходження в безпосередній близькості від лінії зіткнення), дебіторська заборгованість підприємств-контрагентів перед ПРАТ «МК «Азовсталь» зростає, що негативним чином впливає на можливість достатньої мірою забезпечити виробничий процес, викликає падіння обсягів виробництва та показників прибутку.

Вказані виняткові обставини дуже суттєво вплинули на фінансовий стан відповідача. Наразі металургійна галузь та підприємство відповідача перебувають у жорстокій глобальній кризі.

Зазначає, що станом на 20.07.2020 за даними електронного кабінету платника податків на особовому рахунку ПРАТ «МК «Азовсталь» наявна поточна заборгованість Державного бюджету з бюджетного відшкодування ПДВ в сумі 647 929 851,58 грн (код класифікації доходів бюджету -14010).

Підприємство відповідача є містоутворюючим для міста Маріуполя, розмір витрат на оплату праці, код рядка Звіту 2505, склав 2 485 849 тис.грн, відрахування на соціальні заходи, код рядка 2510 Звіту, розмір яких за підсумками 2019 року склав 538 493 тис.грн, що свідчить про соціальну відповідальність підприємства та сплату обов`язкових податків та зборів.

Відповідач посилається на те, що станом на 31.12.2019 ПРАТ «МК «Азовсталь» отримало збитки у розмірі 5 670 917 тис.грн, на підтвердження чого надав копію звіту про фінансові результати ПРАТ «МК «Азовсталь» за 2019 рік.

Зазначає, що дані обставини свідчать про тяжке фінансове становище ПРАТ «МК «Азовсталь» в результаті наявності вищенаведених виняткових обставин, а застосування до ПРАТ «МК «Азовсталь» додаткових заходів у вигляді стягненні пені дуже негативним чином вплине та ще більше погіршить матеріальне становище відповідача, та як наслідок негативним чином вплине на забезпечення виробничого процесу. Проте, матеріали справи не містять доказів спричинення позивачеві негативних наслідків у зв`язку з несплатою відповідачем за виконані підрядні роботи у строки, встановлені договором.

Крім цього, просив врахувати і те, що позивач вже застосував до відповідача також таку міру відповідальності, як стягнення 3% річних, які є платою за користування коштами, що не були своєчасно оплачені боржником та інфляційні нарахування, які за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки спричинені знеціненням грошових коштів, що не передбачено умовами договору, однак передбачено нормами чинного законодавства.

Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру штрафних санкцій наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення штрафних санкцій.

Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Разом з тим приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру штрафних санкцій фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Загальними засадами цивільного законодавства згідно зі ст.3 ЦК України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.

Господарський суд об`єктивно повинен комплексно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) тощо.

При цьому реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені ст.551 ЦК України та ст.233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суд повинен забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Вирішуючи питання про зменшення нарахованої відповідачу пені, судом враховано ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором сплату 100% вартості виконаних підрядних робіт до звернення ТОВ Всебуд 4 до суду із розглядуваним позовом.

За таких обставин, враховуючи всі фактичні обставини справи, приймаючи до уваги відсутність доказів, що свідчили б про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків саме в результаті порушення відповідачем умов договору №2018/115ск від 02.04.2018, враховуючи наявність обставин проведення антитерористичної операції (операції об`єднаних сил) у Донецькій області на теперішній час, відсутність в діях відповідача прямого умислу на порушення зобов`язання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість зменшення розміру неустойки на 30%, а отже з ПрАТ Металургійний комбінат Азовсталь на користь ТОВ Всебуд 4 підлягає стягненню пеня в сумі 333 905,85 грн, в зв`язку з чим рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

Також позивач у позовній заяві просив стягнути з відповідача 30000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Надав попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Згідно зі статтею 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 зазначеного Кодексу).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Відповідно до частини першої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

При цьому розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 цього Кодексу).

Водночас за змістом частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 126 цього Кодексу).

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Об`єднаної Палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18, у постанові Верховного Суду від 04.06.2020 у справі № 906/598/19.

Частиною 1 ст.124 ГПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: договір про надання правової допомоги від 15.05.2020, додаткову угоду №2 до договору про надання правової допомоги від 15.05.2020, калькуляцію вартості послуг згідно додаткової угоди №2 від 15.05.2020, рахунок на оплату №2 від 15.05.2020, акт надання послуг №1/2ДУ від 18.05.2020, акт надання послуг №2/2ДУ від 18.05.2020, платіжне доручення №1431 від 24.07.2020 про сплату 20000,00 грн.

Як свідчать матеріали справи, 15.05.2020 між адвокатським бюро Шевченко Тетяни та Товариством з обмеженою відповідальністю Всебуд 4 укладено договір про надання правової допомоги від 15.05.2020, згідно з яким адвокатське бюро прийняло на себе зобов`язання по наданню клієнту послуг консультаційно-правового характеру в формі захисту прав та представництва інтересів клієнта в судових та правоохоронних органах та наданні інших видів правової допомоги, в тому числі, надання консультацій та розробки процесуальних документів відповідно до договору, а клієнт зобов`язався прийняти ці послуги та здійснювати їх оплату на умовах договору.

Відповідно до п.1.2. договору вид послуг в межах предмета цього договору, строки їх надання та інші умови, що не врегульовані договором погоджуються у додаткових угодах до договору, які є невід`ємною частиною договору.

Згідно з п.8.1. договору даний договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31.12.2020.

15.05.2020 між сторонами підписано додаткову угоду №2, згідно з якою адвокатське бюро зобов`язалось провести аналіз актуальної практики для підготовки правової позиції щодо стягнення кредиторської заборгованості, штрафних санкцій, інфляційних втрат за весь час прострочення, а також 3% річних з Приватного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь, провести правовий аналіз пакета первинних та інших документів в розрізі взаємовідносин клієнта із Приватним акціонерним товариством Металургійний комбінат Азовсталь за договором №2018/115ск від 02.04.2018 на предмет його достатності для ефективного стягнення кредиторської заборгованості, опрацювати зазначених пакет документів (з урахуванням актуальної судової практики у подібних спорах) для початку позасудового врегулювання спору щодо зазначеної суми кредиторської заборгованості, здійснити детальний розрахунок штрафних санкцій, інфляційних втрат за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми грошового зобов`язання Приватного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь за договором №2018/115ск від 02.04.2018 і розробити проект претензії до Приватного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь про сплату кредиторської заборгованості за договором №2018/115ск від 02.04.2018, направити зазначену претензію отримувачу.

Пунктом 1.2 додаткової угоди №2 передбачено, що адвокатське бюро зобов`язується розробити проект позовної заяви про стягнення з Приватного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь на користь клієнта кредиторської заборгованості за договором №2018/115ск від 02.04.2018, підготувати матеріали позовної заяви до подачі в суд та подати таку позовну заяву до Господарського суду Донецької області.

Згідно з п.1.3 додаткової угоди №2 адвокатське бюро зобов`язується здійснювати представництво інтересів клієнта у Господарському суді Донецької області в рамках господарської справи за позовною заявою клієнта до Приватного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь про стягнення кредиторської заборгованості за договором №2018/115ск від 02.04.2018, штрафних санкцій, інфляційних втрат за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми грошового зобов`язання.

Умовами п.1.4 додаткової угоди №2 визначено, що розмір винагороди за послуги адвокатського бюро, передбачені у п.п.1.1 1.3 цієї додаткової угоди становить 30000,00 грн.

Відповідно до рахунку на оплату №2 від 15.05.2020 попередня оплата правової допомоги складає 20000,00 грн.

Згідно з актом надання послуг №1/2ДУ від 18.05.2020 виконавцем виконані роботи на загальну суму 5000,00 грн, за актом надання послуг №2/2ДУ від 20.05.2020 виконавцем виконані роботи на загальну суму 8000,00 грн.

Платіжним дорученням №1431 від 24.07.2020 позивачем перераховано відповідачу 20000,00 грн за правничу допомогу.

Банківською випискою за 27.11.2020 підтверджено перерахування позивачем на користь адвокатського бюро 10000,00 грн (а.с.23 т.2).

Згідно з актом надання послуг №3/2ДУ від 02.09.2020 виконавцем виконані роботи на загальну суму 8000,00 грн, за актом надання послуг №4/2ДУ від 30.11.2020 виконавцем виконані роботи на загальну суму 9000,00 грн (а.с.25-26 т.2).

Також, позивачем надано звіт про надання послуг з правової допомоги від 30.11.2020 за договором від 15.05.2020, згідно з яким адвокатське бюро Тетяни Шевченко надало позивачу послуги, обумовлені у п.п.1.1. 1.3 додаткової угоди №2 від 15.05.2020 на загальну суму 30000,00 грн (а.с.17 т.2).

Відповідно до ч.5 ст.126 ГПК України у разі недотримання вимог ч.4 ст.126 Господарського процесуального кодексу України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст.126 ГПК України).

У відзиві відповідач просив суд покласти судові витрати, в тому числі, витрати на оплату послуг адвоката, на заявника позову з посиланням, зокрема, на те, що заявлена позивачем сума витрат на правничу допомогу є необґрунтованою, завищеною, суперечить принципу співмірності та такою, що не відповідає обсягам роботи, складності справи, новизні правових питань тощо.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України).

У п.95 рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015, п.п.34-36 рішення у справі Гімайдуліна і інші проти України від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі Двойних проти України від 12.10.2006, п.88 рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004 зауважено, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналіз наведених норм ч.4 ст.126 Господарського процесуального кодексу України, а також ст.129 цього Кодексу дає підстави для висновку, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмету спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Як правильно зазначено судом першої інстанції, включення до актів наданих послуг, зокрема, послуг щодо виготовлення проекту претензії (4500 грн), проекту позовної заяви (8000 грн), які за своїм змістом є схожими документами (містять посилання на одні й ті ж норми права, умови договору) та окремо розрахунку штрафних санкцій, інфляційних та процентів річних за договором №2018/115ск від 02.04.2018 (3500 грн), який, між тим, є складовою і претензії, і позову, у сукупності не потребувало значної витрати робочого часу адвоката.

З урахуванням предмету та підстав позовних вимог у цій справі, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі та обсяг і обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом позивача документів, їх значення для вирішення спору по суті, зважаючи на мотиви заперечень відповідача проти стягнення з нього заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 30000,00 грн та відповідного клопотання про її зменшення, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу до 20000,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 ст.76 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь без задоволення, часткове задоволення апеляційної скарги ТОВ Всебуд 4 та зміні рішення Господарського суду Донецької області від 14.12.2020 у справі №905/1624/20 в частині стягнення пені.

Відповідно до п.п.б), в) п.4 ч.1 ст.282 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням: нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 269, 270, п.2 ч.1 статті 275, статтями 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Всебуд 4 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Донецької області від 14.12.2020 у справі №905/1624/20 змінити в частині стягнення пені. Викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції.

«Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь (87500, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Лепорського, 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Всебуд 4 (49000, м.Дніпро, вул.Новобудівельна, 5Б, ) пеню у розмірі 333 905,85 грн, 3% річних у розмірі 86036,92 грн, суму інфляційних втрат у розмірі 112882,57 грн, судовий збір в сумі 10138,91 грн, та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн.

В решті позовних вимог відмовити.».

Стягнути з Приватного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь (87500, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Лепорського, 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Всебуд 4 (49000, м.Дніпро, вул.Новобудівельна, 5Б, ) 35,12 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити Господарському суду Донецької області видати відповідні накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 27.04.2021.

Головуючий суддя Я.О. Білоусова

Суддя І.В. Тарасова

Суддя О.В. Шевель