СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" квітня 2021 р. Справа № 922/3970/20

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Россолов В.В. , суддя Хачатрян В.С.
розглянувши у приміщенні Східного апеляційного господарського суду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи
апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (вх № 629 Х/1)

на рішення Господарського суду Харківської області від 01.02.2021 (повний текст складено 03.02.2021), ухвалене у приміщенні Господарського суду Харківської області суддею Жигалкіним І.П.,

у справі № 922/3970/20

за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), 02121, м. Київ, вул. Світла, 6,

до відповідача Фізичної особи-підприємця Ляшенка Юрія Володимировича, АДРЕСА_1 ,

про зобов`язання повернути 6 250,88 грн

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Харківської області звернувся позивач - ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) з позовною заявою, в якій просить зобов`язати відповідача, Фізичну особу-підприємця Ляшенко Юрія Володимировича повернути позивачу грошові кошти у розмірі 6250,88 грн. Також просить стягнути суму судового збору за подання позову.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 01.02.2021 у справі №922/3970/20 в задоволенні позовних вимог ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 01.02.2021 у справі №922/3970/20, ухвалити нове рішення, яким зобов`язати Фізичну особу-підприємця Ляшенка Юрія Володимировича повернути ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) грошові кошти в розмірі 6250,88 грн, стягнути на користь позивача з Фізичної особи-підприємця Ляшенка Юрія Володимировича судові витрати, понесені при поданні позовної заяви.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було належним чином досліджено питання завищення кошторисного прибутку та адміністративних витрат, про що вказано в акті ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 (війська частина НОМЕР_1 ) за період з 01.01.2018 по 30.04.2020 Державної аудиторської служби України від 17.08.2020 № 08-21/9.

Апелянт зазначає, що у нього відсутні фахівці в сфері цін та ціноутворення на відповідний предмет закупівлі, що в свою чергу призвело до підписання договору, який містить помилкові розрахунки ціни.

За твердженням апелянта стандарт ДСТУ - Н Б Д.1.1-3:2013 призначений для визначення прямих витрат у вартості будівництва об`єктів, що споруджуються за рахунок бюджетних коштів, коштів державних і комунальних підприємств, установ та організацій, а також кредитів, наданих під державні гарантії.

Однак, всупереч вищезазначеного стандарту відповідачем завищено розмір кошторисного прибутку та адміністративних витрат, що призвело до отримання більшої суми грошових коштів, ніж належить.

Як зазначає апелянт, між ним та Відповідачем існували підрядні відносини, під час яких здійснювались взаємні розрахунки за надані послуги, виконані роботи. При цьому Відповідачем отримано кошти без достатньої правової підстави, внаслідок невірного застосування державного стандарту в частині розміру кошторисного прибутку та адміністративних витрат.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.02.2021 для розгляду справи сформовано колегія суддів у складі: головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Россолов В.В., суддя Хачатрян В.С.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 01.03.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Господарського суду Харківської області від 01.02.2021 у справі №922/3970/20. Встановлено відповідачу строк до 22.03.2021 для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання апелянту. Розгляд апеляційної скарги ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Господарського суду Харківської області від 01.02.2021 у справі №922/3970/20 ухвалено здійснювати без повідомлення учасників справи.

24.03.2021 до апеляційного суду через підсистему "Електронний суд" від Фізичної особи-підприємця Ляшенка Юрія Володимировича надійшов відзив, у якому відповідач заперечує проти задоволення апеляційної скарги, вважає її необґрунтованою.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 ГПК України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Частиною 1 ст. 118 ГПК України передбачено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 118 ГПК України).

Як встановлено судом, ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 01.03.2021 встановлено відповідачу строк до 22.03.2021 для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання апелянту.

Однак, відзив відповідачем направлено до апеляційного суду через підсистему "Електронний суд" 23.03.2021 (зареєстровано судом 24.03.2021). Отже відповідач направив відзив з пропуском встановленого судом строку на подання відзиву. Разом з тим відповідачем не заявлено клопотання про його поновлення та не наведено жодних причин пропуску такого строку.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку про залишення відзиву ФОП Ляшенка Юрія Володимировича без розгляду.

Згідно з ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення ухвали апеляційного суду від 01.03.2021, позивач та відповідач належним чином повідомлені про відкриття апеляційного провадження та розгляд справи без повідомлення учасників провадження.

Як вже зазначалось вище, вказана апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи, зважаючи на приписи ч. 10 ст. 270 ГПК України, якими передбачено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заперечень щодо розгляду справи без повідомлення учасників справи від сторін не надходили.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що між Військовою частиною НОМЕР_1 , як замовником, та ФОП Ляшенком Юрієм Володимировичем, як виконавцем, укладено 09.08.2018 договір №516-18 на послуги з облаштування заправного пункту в/ч НОМЕР_1 , відповідно до умов якого виконавець зобов`язується у 2018 році надати замовнику послуги, зазначені в Договірній ціні (Додаток 1), а замовник прийняти і оплатити такі послуги (п. 1.1. Договору) (т.1 а.с. 15-17).

Відповідно до п. 1.2 Договору найменування послуг: поточний ремонт заправного пункту (код ДК 021:20-6, Інші завершальні роботи).

Ціна договору становить 86810,40 грн, у тому числі ПДВ 14468,40 грн (п. 3.1. Договору).

Згідно з п. 3.2. Договору ціна цього Договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін.

Пунктом 4.1. Договору сторонами погоджено, що розрахунки проводяться шляхом оплати замовником впродовж 30 робочих днів після поставки товарів та пред`явлення виконавцем рахунку на оплату послуг та після підписання сторонами акту приймання-передачі наданих послуг.

Строк (термін) надання послуг: виконавець зобов`язаний якісно надати послуги впродовж 30 днів з моменту вступу договору в силу (п. 5.1. Договору).

В проділі VІ сторонами унормовано права та обов`язки сторін. Так, зокрема замовник зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі сплачувати надані послуги; приймати надані послуги згідно акту приймання-передачі послуг, та має право повернути рахунок виконавцю без здійснення оплати в разі не належного оформлення документів.

Згідно з п. 10.1 цей Договір набирає чинності з моменту підписання його уповноваженими на те сторонами і діє до 31.12.2018.

Невід`ємною частиною цього договору є: договірна ціна та локальний кошторис (п. 12.1. Договору).

Між сторонами погоджено Договірну ціну "Облаштування заправочного пункту", що є Додатком №1 до Договору №516-1 від 09.08.2018, відповідно до якого договірна ціна складає 86,81040 тис. грн (т. 1 а.с. 18).

13.08.2018 сторонами договору підписано Додаток №2 до Договору №516-1 від 09.08.2018, а саме: Локальний кошторис на будівельні роботи №2-1-1 Облаштування заправочного пункту В/ч 1498.

Сторонами без будь-яких заперечень підписано акт №1/516 приймання виконаних будівельних робіт за серпень 2018 (форма №КБ-2в) на загальну суму 86810,4 грн (т. 1 а. с. 29-38).

З метою здійснення розрахунків за Договором від 09.08.2018 № 516-18 на послуги з облаштування заправного пункту в/ч 1498, позивачем здійснено перерахування коштів на рахунок відповідача, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення №2218 від 18.08.2018 на суму 86810,40 грн (т. 1 а.с. 39).

Однак, в подальшому, Державною аудиторською службою України було проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) за період з 01 січня 2018 року по 30 квітня 2020 року за результатами якої складено відповідний акт ревізії від 17.08.2020 №08-21/9 (далі акт ревізії, т. 1 а.с.11 14).

В даному акт ревізії зокрема зазначено, що між в/ч1498 та ФОП Ляшенко Ю.В. було укладено договір № 516-18 від 09.08.2018 на послуги з облаштування заправного пункту в/ч 1498, згідно якого загальна вартість послуг, що підлягає виконанню за договором становить 86,8 тис.грн. Вид договірної ціни - тверда.

Під час перевірки встановлено, що до акту № 1/516 за серпень 2018 р. включено кошторисний прибуток в сумі 8673,00 грн та адміністративні витрати в сумі 862,00 грн, тоді як відповідно до даних таблиці Е.1 Додатку Е та таблиці Д.1 Додатку Д ДСТУ-Н Б Д.1.1-3:2013 вказані суми повинні складати:

- кошторисний прибуток: 538,72 люд-год*6,8 грн/люд.год = 3663,30 грн;

- адміністративні витрати: 538,72 люд-год*1,23 грн/люд.год = 662,63 грн, де 538,72 люд-год - трудомісткість робітників за актом № 1/516 за серпень 2018; 6,8 грн/люд.год - усереднені показники для визначення розміру кошторисного прибутку згідно з ДСТУ - Н Б Д.1.1-3:2013; 1,23 грн./люд.год - усереднені показники для визначення розміру адміністративних витрат згідно з ДСТУ - Н Б Д.1.1-3:2013.

Вищезазначене призвело до завищення розміру кошторисного прибутку та адміністративних витрат у акті форми № КБ-2в № 1/516 за серпень 2018 р. на загальну суму 6250,88 грн.

Як зазначає позивач, до звернення з позовом він звертався до відповідача з вимогою №14/2248 від 07.08.2020 про здійснення добровільного повернення коштів, однак відповіді від відповідача не отримав.

Враховуючи зазначене, ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) звернулася до суду з даним позовом та просить зобов`язати відповідача повернути позивачу грошові кошти у розмірі 6250,88 грн.

Позивач вказував, що у нього відсутні фахівці в сфері цін та ціноутворення на відповідний предмет закупівлі. Неправильний розрахунок суми відповідачем призвів до сплати позивачем більшої суми, ніж належить.

Позивач зазначає, що враховуючи те, що ціна товару була обумовлена у відповідному договорі, при укладанні якого сторони діяли вільно та висловлювали своє волевиявлення, відповідна вартість товару була відображена в бухгалтерському обліку та оплачена виходячи з договірних положень та належним чином оформленої звітної документації.

Позивач в позовній заяві вказує, що стандарт ДСТУ - Н Б Д.1.1-3:2013 призначено для визначення прямих витрат у вартості будівництва об`єктів, що споруджуються за рахунок бюджетних коштів, коштів державних і комунальних підприємств, установ та організацій, а також кредитів, наданих під державні гарантії.

Так, позивач вважає, що відповідачем завищено розмір кошторисного прибутку та адміністративних витрат, що призвело до отримання більшої суми грошових коштів, ніж належить.

За твердженням позивача, між ним та відповідачем існували підрядні відносини, під час яких здійснювались взаємні розрахунки за надані послуги, виконані роботи. При цьому відповідачем отримано кошти без достатньої правової підстави, внаслідок невірного застосування державного стандарту в частині розміру кошторисного прибутку та адміністративних витрат.

Як зазначалося, рішенням Господарського суду Харківської області від 01.02.2021 по справі №922/3970/20 в задоволенні позовних вимог ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) відмовлено повністю.

Судом встановлено, що відповідач набув грошові кошти від позивача на підставі договору № 516-18 від 09.08.2018, який не визнано в судовому порядку недійсним або розірваним, а відтак відповідач в силу ст. 1212 ЦК України не є особою, яка набула спірні грошові кошти без достатньої правової підстави.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки Господарським судом Харківської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідності до частини першої статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Стаття 629 Цивільного кодексу України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зі змісту статті 632 Цивільного кодексу України вбачається, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, тобто є вільною, за виключенням випадків визначених законом, у яких ціни (тарифи, ставки тощо) встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, істотними вважаються насамперед ті умови договору, які названі такими за законом.

Дослідивши укладений між сторонами договір № 516-18 від 09.08.2018 додатки до нього, акт приймання виконаних будівельних робіт (КБ-2в), колегія суддів приходить до висновку, що фактично між сторонами укладено договір підряду, а відповідачем за замовленням позивача виконано підрядні роботи будівельні роботи на заправному пункті військової частини НОМЕР_1 .

Згідно зі статтею 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Для виконання окремих видів робіт, встановлених законом, підрядник (субпідрядник) зобов`язаний одержати спеціальний дозвіл.

До окремих видів договорів підряду, встановлених параграфами 2 - 4 цієї глави, положення цього параграфа застосовуються, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про ці види договорів.

Частинами 1-3 ст. 844 ЦК України також передбачено, що ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником. Кошторис на виконання робіт може бути приблизним або твердим. Кошторис є твердим, якщо інше не встановлено договором. Зміни до твердого кошторису можуть вноситися лише за погодженням сторін. У разі перевищення твердого кошторису усі пов`язані з цим витрати несе підрядник, якщо інше не встановлено законом.

За приписами частини другої статті 845 Цивільного кодексу України якщо фактичні витрати підрядника виявилися меншими від тих, які передбачалися при визначенні ціни (кошторису), підрядник має право на оплату роботи за ціною, встановленою договором підряду, якщо замовник не доведе, що отримане підрядником заощадження зумовило погіршення якості роботи.

Згідно з частиною першою статті 853 Цивільного кодексу України, замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Відповідно до частин першої та другої статті 857 Цивільного кодексу України, робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру. Виконана робота має відповідати якості, визначеній у договорі підряду, або вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовникові.

Частиною першою статті 858 Цивільного кодексу України, якщо робота виконана підрядником з відступами від умов договору підряду, які погіршили роботу, або з іншими недоліками, які роблять її непридатною для використання відповідно до договору або для звичайного використання роботи такого характеру, замовник має право, якщо інше не встановлено договором або законом, за своїм вибором вимагати від підрядника:

1) безоплатного усунення недоліків у роботі в розумний строк;

2) пропорційного зменшення ціни роботи;

3) відшкодування своїх витрат на усунення недоліків, якщо право замовника усувати їх встановлено договором.

Згідно з частиною першою статті 875 Цивільного кодексу України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Відповідно до частини четвертої статті 882 Цивільного кодексу України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Як свідчать матеріали справи, договірну ціну за договором №516-18 від 09.08.2018 сторонами визначено як у самому договорі, так і підписано договірну ціну. При цьому сторонами підписано відповідну кошторисну документацію.

Відповідно до частин 4-5 статті 188 Господарського кодексу України у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Доказів того, що сторонами вносилися зміни до умов договору щодо вартості робіт в матеріалах справи відсутні.

Матеріали справи також не містять доказів того, що позивач звертався до відповідача або до суду з позовом про спонукання відповідача про внесення змін до договору в частині нової вартості робіт, як і доказів на підтвердження звернення до відповідача із пропозицією внести зміни до Договору в частині зміни вартості робіт.

З матеріалів справи судом встановлено, що виконані відповідачем роботи за зазначеним договором були прийняті позивачем без будь-яких заперечень, про що сторонами складено та підписано відповідний акт приймання виконаних будівельних робіт. Будь-яких претензій про недоліки виконаних робіт позивачем на адресу відповідача також не направлялося. Претензій щодо якості та обсягу виконаних робіт позивачем не заявлялося і під час розгляду даної справи у суді.

За виконані роботи позивач повністю розрахувався з відповідачем, про що свідчить долучена до матеріалів справи копія платіжного доручення та не заперечується сторонами.

Таким чином, умови Договору №516-18 від 09.08.2018 сторони виконали повністю і зауважень одна до одної з цього приводу у них не було.

Отже, в рамках договору, укладених між сторонами, відповідачем були виконані роботи відповідно до обсягів та умов договору та додатку до нього, які були прийняті позивачем беззаперечно, що підтверджується наявністю підписів сторін на акті приймання виконаних будівельних робіт.

Як вбачається, позивач наполягає зобов`язати ФОП Ляшенка Ю.В. повернути позивачу грошові кошти в розмірі 6250,88 грн та, посилаючись на ст. 1212 ЦК України зазначає, що зазначені кошти отримані відповідачем без достатньої правової підстави внаслідок невірного застосування державного стандарту в частині визначення розміру кошторисного прибутку та адміністративних витрат.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.

Отже, для застосування до правовідносин положень ст. 1212 Цивільного кодексу України визначальним є отримання майна (в даному випадку грошових коштів) без достатньої правової підстави.

Проте, як свідчать матеріали справи грошові кошти, які просить зобов`язати відповідача повернути позивач були отримані відповідачем на підставі Договору №516-18 від 09.08.2018 за виконані ним будівельні роботи.

Зазначений договір не розірваний та у судовому порядку недійсним не визнавався, а отже є чинним та підлягає виконанню сторонами.

Щодо тверджень скаржника, що ФОП Ляшенком Ю.В. у акті №1/516 приймання виконаних будівельних робіт було завищено кошторисний прибуток та адміністративні витрати колегія суддів зазначає про таке.

Актом ревізії встановлено, що до акту № 1/516 приймання виконаних будівельних робіт за серпень 2018 р. включено кошторисний прибуток в сумі 8673,00 грн та адміністративні витрати в сумі 862,00 грн, тоді як відповідно до даних таблиці Е.1 Додатку Е та таблиці Д.1 Додатку Д ДСТУ-Н Б Д.1.1-3:2013 вказані суми повинні складати:

- кошторисний прибуток: 538,72 люд-год*6,8 грн/люд.год = 3663,30 грн;

- адміністративні витрати: 538,72 люд-год*1,23 грн/люд.год = 662,63 грн, де 538,72 люд-год - трудомісткість робітників за актом № 1/516 за серпень 2018; 6,8 грн/люд.год - усереднені показники для визначення розміру кошторисного прибутку згідно з ДСТУ - Н Б Д.1.1-3:2013; 1,23 грн./люд.год - усереднені показники для визначення розміру адміністративних витрат згідно з ДСТУ - Н Б Д.1.1-3:2013.

Так, розмір кошторисного прибутку та розмір адміністративних витрат визначається за ДСТУ - Н Б Д.1.1-3:2013 "Настанова щодо визначення загальновиробничих і адміністративних витрат та прибутку у вартості будівництва".

Наказом ДП "Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості" Національного органу стандартизації від 16.04.2018 № 102 затверджено Зміни до ДСТУ Б Д. 1.1-1:2013 "Правила визначення вартості будівництва" та ДСТУН Б Д. 1.1-3:2013 "Настанова щодо визначення загальновиробничих і адміністративних витрат та кошторисного прибутку у вартості будівництва" у частині приведення їх положень у відповідність до Закону України від 17.01.2017 № 1817 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення містобудівної діяльності2, уточнення показників для визначення кошторисного прибутку у вартості будівництва, врахування вартості об`єктів будівництва витрат.

Вказаними змінами були встановлені нові усереднені показники для визначення розміру кошторисного прибутку та розміру адміністративних витрат.

Враховуючи, що відповідно до умов договору відповідачем було здійснено облаштування заправочного пункту в/ч 1498, а також положення ст. 32 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", колегія суддів зазначає, що об`єкт, на якому проводилися роботи відноситься до об`єктів, що за класом наслідків належать до об`єктів з середніми наслідками СС2.

Відповідно до п. 2 таблиці Д.1 додатку Д та п. 2 таблиці Е.1 додатку Е ДСТУ-Н Б Д.1.1-3 застосовуються усереднені показники для визначення адміністративних витрат та кошторисного прибутку виходячи з класу наслідків (відповідальності) об`єкта, а саме заправ очного пункту, який відноситься до класу СС2, застосовуються показники 1.6 та 16.1 відповідно.

Отже, кошторисний прибуток на момент укладення Договору №516-18 від 09.08.2018 складає 538,72 люд-год*16,10 грн/люд = 8673 грн, а адміністративні витрати складають 538,72 люд-год*1,6 грн/люд.год = 862 грн.

Тобто, вбачається, що в акті ревізії використані усереднені показники ДСТУ Б.Д.1.1-3 попередньої редакції, в той час коли на момент підписання договору від 09.08.2018 № 516-18 вже діяли інші усереднені показники для обрахунку кошторисного прибутку та адміністративних витрат, та які використовувались для визначення ціни договору.

Колегія суддів зазначає, що акт ревізії не може вважатися належним доказом підтвердження завищення відповідачем кошторисного прибутку і адміністративних витрат, оскільки зазначений акт складався без залучення представників відповідача, без надання можливості відповідачу надати пояснення, заперечення та докази на підтвердження або спростування встановлених під час ревізії обставин, не встановлює в розумінні ст.75 Господарського процесуального кодексу України обставин, які не потребують доведення.

Так, загальне поняття акта ревізії наведено у пункті 3 Порядку проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №550 від 20 квітня 2006 року з подальшими змінами, (далі - Порядок), згідно з яким акт ревізії - документ, який складається посадовими особами органу державного фінансового контролю, що проводили ревізію, фіксує факт її проведення та результати. Заперечення, зауваження до акта ревізії (за їх наявності) та висновки на них є невід`ємною частиною акта.

У цьому випадку акт ревізії, в якому відображено узагальнений опис виявлених перевіркою порушень (що в свою чергу відповідає встановленим правилам складання акта ревізії) не є правовим документом, який встановлює відповідальність суб`єкта господарювання та, відповідно, не є актом індивідуальної дії (аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 10.09.2013 у справі № 21-237а13).

Сам по собі акт ревізії складений за наслідками проведення перевірки діяльності позивача, не визначений законодавством як безумовний доказ господарського чи цивільно-правового правопорушення. Такий акт не є рішенням суб`єкта владних повноважень, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб робота (діяльність) яких перевірялися. Цей документ є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог законодавства на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу. Пари цьому, обставини вказані в такому Акті ревізії в господарському судочинстві повинні підтверджуватися належними доказами у відповідності до статей 73, 74, 76-79 ГПК України.

Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний Суд, зокрема в постановах від 10.05.2018 у справі № 811/119/13-а та від 31.08.2018 року у справі № 826/11213/15.

Акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу.

У той же час, виявлення вказаних порушень може бути підставою для притягнення до відповідальності посадових осіб у встановленому чинним законодавством України порядку.

Акт ревізії не може встановлювати обов`язкових правил для сторін за господарсько-правовим договором в силу статті 19 ГК України, яка прямо забороняє втручання та перешкоджання господарській діяльності з боку контролюючих органів державної влади. Отже, акт ревізії фінансово-господарської діяльності не може розглядатись як підстава виникнення господарсько-правового зобов`язання відповідача повернути сплачені йому позивачем кошти.

Крім того, судом було встановлено помилковість застосування Державною аудиторською службою України усереднених показників для обрахунку кошторисного прибутку та адміністративних витрат ДСТУ Б.Д.1.1-3 попередньої редакції. Тобто встановлені актом ревізії порушення не відповідають дійсності.

Так, відповідно до приписів статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства зокрема є свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом: справедливість, добросовісність та розумність.

Тобто укладання сторонами у справі Договору, дії сторін по виконанню їх умов, у тому числі проведення відповідних робіт та їх оплата є підтвердженням того, що сторони перебували у договірних відносинах. Таким чином, обсяг прав, обов`язків та відповідальності сторін по справі мають врегульовуватися тими положеннями чинного законодавства, які визначають умови проведення підрядних будівельних робіт та договором.

Отже, посилання скаржника, як на беззаперечну підставу для зобов`язання відповідача повернути позивачу грошові кошти, на те, що в результаті ревізії Державної аудиторської служби України було встановлено певні недоліки в розрахунках, що призвело до завищення вартості робіт на суму 6250,88 грн, та як наслідок до безпідставного отримання коштів відповідачем, про що складено акт ревізії, колегія суддів вважає необґрунтованими, та зазначає, що виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладеного між сторонами договору і не можуть їх змінювати, оскільки за своїми правовими наслідками акт ревізії фіксує порушення фінансової дисципліни учасника правовідносин, фінансово-господарська діяльність якого перевірялась. За умови існування між сторонами договірних правовідносин виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладених між сторонами договорів і не можуть їх змінювати, отже не може розглядатись як підстава виникнення господарсько-правового зобов`язання відповідача повернути сплачені йому позивачем кошти.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.07.2018 у справі №904/7287/17, від 20.06.2019 у справі №916/1906/18, від 26.12.2019 у справі №908/2711/18.

Крім того, відповідно до частини третьої статті 632 Цивільного кодексу України зміна ціни в договорі після його виконання сторонами не допускається.

Згідно зі ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст.78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Жодних інших доказів на підтвердження позиції позивача щодо безпідставного отримання відповідачем коштів у зв`язку з виконанням умов договору скаржником до матеріалів справи не надано.

Враховуючи викладене, позивачем не доведено належними доказами факту завищення відповідачем вартості виконаних будівельних робіт.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що кошти, які позивач просить зобов`язати відповідача повернути позивачу, отримано останнім як оплату за виконання робіт за договором, а тому такі кошти набуто за наявності правової підстави.

Таким чином, доводи скаржника про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оскаржуваному судовому рішенні висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Харківської області від 01.02.2021 по справі №922/3970/20 підлягає залишенню без змін.

З огляду на те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за її подання покладається судом на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 01.02.2021 по справі №922/3970/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий суддя І.А. Шутенко

Суддя В.В. Россолов

Суддя В.С. Хачатрян