ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2021 р. Справа№ 911/1014/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Тищенко А.І.

при секретарі Токаревій А.Г.

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 14.04.2021.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Сонячна Галявина"

на рішення Господарського суду Київської області

від 17.11.2020 (повний текст складено 30.11.2020)

у справі №911/1014/20 (суддя Заєць Д.Г.)

за позовом Керівника Бориспільської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Бориспільської районної ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сонячна Галявина"

третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів:

1) ОСОБА_1

2) ОСОБА_2

про витребування майна (приміщень) з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

Керівник Бориспільської місцевої прокуратури Київської області (далі - прокуратура) в інтересах держави в особі Бориспільської районної ради (далі - позивач) звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сонячна галявина" (далі - відповідач, скаржник) за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 (далі - третя особа 1) та ОСОБА_2 (далі - третя особа 2) про витребування приміщень з чужого незаконного володіння.

В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначив, що спірне майно (нежитлові приміщення), що є предметом спору у даній справі вибуло з державної власності з порушенням норм чинного законодавства, поза волею її розпорядника - Бориспільської районної ради, і перебуває у незаконному володінні ТОВ "Сонячна Галявина", а тому, підлягає витребуванню з чужого незаконного володіння на підставі ст.ст. 387, 388 ЦК України.

Рішенням Господарського суду Київської області від 17.11.2020 позовні вимоги Керівника Бориспільської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Бориспільської районної ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сонячна галявина" за участю третіх осіб ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про витребування приміщень з чужого незаконного володіння задоволено повністю.

Витребувано на користь держави в особі Бориспільської районної ради Київської області з чужого незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю "Сонячна Галявина" комплекс нежитлових приміщень (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 105), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також, майновий комплекс (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 105), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною вартістю 5180280,00 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сонячна галявина" на користь прокуратури Київської області 77704 грн. 20 коп. витрат зі сплати судового збору.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Сонячна Галявина" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просять скасувати рішення Господарського суду Київської області від 17.11.2020 у справі №911/1014/20 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог керівника Бориспільської місцевої прокуратури, який звернувся в інтересах держави в особі Бориспільської районної ради відмовити повністю.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що встановлені у рішенні Господарського суду Київської області від 20.09.2018 у справі №19/028-10/13 не є преюдиційними при розгляді даної справи з огляду на те, що суб`єктний склад сторін у вказаних справах не є тотожним, а відповідно до ч. 5 ст. 75 ГПК України обставини.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.12.2020 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сонячна галявина" на рішення Господарського суду Київської області від 17.11.2020 у справі №911/1014/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (судді-доповідача) Куксова В.В., судді Коробенка Г.П., Яковлєва М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.01.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Сонячна галявина" на рішення Господарського суду Київської області від 17.11.2020 у справі №911/1014/20. Призначено справу до розгляду на 23.02.2021.

23.02.2021 від третьої особи-1 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшли письмові пояснення.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.02.2021 відкладено розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Сонячна Галявина" на рішення Господарського суду Київської області від 17.11.2020 у справі №911/1014/20 на 04.03.2021.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 01.03.2021 у зв`язку перебування судді Коробенка Г.П. у відпустці та судді Яковлєва М.Л., у підготовці в Національній школі суддів 01.03.2021 - 05.03.2021, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №911/1014/20.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.03.2021 для розгляду справи №911/1014/20 сформовано судову колегію у складі головуючий суддя Куксов В.В., судді: Шаптала Є.Ю., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сонячна Галявина" на рішення Господарського суду Київської області від 17.11.2020 у справі №911/1014/20 прийнято до провадження у визначеному складі суддів: головуючого судді Куксова В.В., судді: Тищенко А.І., Шаптали Є.Ю. Призначено справу до розгляду на 14.04.2021.

04.03.2021 від позивача через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 17.11.2020 у справі №911/1014/20 без змін.

09.04.2021 від відповідача через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшли письмові пояснення.

В судовому засіданні 14.04.2021 представник відповідача підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав, просив скасувати рішення Господарського суду Київської області від 17.11.2020 у справі №911/1014/20 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог керівника Бориспільської місцевої прокуратури, який звернувся в інтересах держави в особі Бориспільської районної ради відмовити повністю.

В судовому засіданні 14.04.2021 представник третьої особи-1 підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав, просив скасувати рішення Господарського суду Київської області від 17.11.2020 у справі №911/1014/20 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог керівника Бориспільської місцевої прокуратури, який звернувся в інтересах держави в особі Бориспільської районної ради відмовити повністю.

В судовому засіданні 14.04.2021 представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 17.11.2020 у справі №911/1014/20 без змін без змін.

В судовому засіданні 14.04.2021 представник прокуратури заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 17.11.2020 у справі №911/1014/20 без змін без змін.

Третя особа-2 в судове засідання 14.04.2021 не з`явилася. Про поважність причин неявки в судове засідання не повідомила.

У своїх рішеннях Європейський суд неодноразово наголошував, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Суд апеляційної інстанції враховує також правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Згідно з ч. 2 ст. 2 ГПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (пункти 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Оскільки явка учасників апеляційного провадження в судові засідання не була визнана обов`язковою, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, зокрема, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими їм процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції вирішив розглядати дану справу за відсутності третьої особи-2 та її повноваженого представника за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 14.04.2021 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення представника позивача, прокуратури, відповідача та третьої особи-1, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, рішенням Господарського суду Київської області від 20.09.2018 у справі №19/028-10/13, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 29.07.2019, за наслідками перегляду рішення Господарського суду Київської області від 19.04.2010 за нововиявленими обставинами, позов Бориспільського міжрайонного прокурора Київської області задоволено повністю.

Визнано незаконним та скасовано рішення Виконавчого комітету Бориспільської міської ради №377 від 14.04.2009 "Про оформлення права власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Бориспільпобутсервіс" на цілісний майновий комплекс, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2";

визнано незаконним та скасовано рішення Виконавчого комітету Бориспільської міської ради №551 від 23.06.2009 "Про оформлення права власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Бориспільпобутсервіс";

визнано недійсним договір міни від 30.07.2009, укладений між ТОВ "Бориспільпобутсервіс" та ОСОБА_1 , щодо об`єктів нерухомого майна, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 №1, №3, №5, №7, 79-б, 79-г, 79-д;

визнано незаконним та скасовано рішення Виконавчого комітету Бориспільської міської ради №929 від 13.10.2009 "Про оформлення права власності громадянину ОСОБА_1 на об`єкти нерухомого майна, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 ";

визнано недійсним договір міни від 13.08.2009, укладений між ТОВ "Бориспільпобутсервіс" та Бориспільською міською радою, щодо об`єктів нерухомого майна, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , №2, №4, №6, №8, №9;

визнано незаконним та скасовано рішення Виконавчого комітету Бориспільської міської ради №889 від 13.10.2009 "Про оформлення права власності Бориспільській територіальній громаді в особі Бориспільської міської ради на об`єкти нерухомого майна, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ";

визнано право власності за територіальною громадою сіл Бориспільського району Київської області в особі Бориспільської районної ради на наступні приміщення: будинок побуту 4-х поверховий з підвальним приміщенням площею 2702,9 кв.м.; будинок побуту 2-х поверховий, площею 693,3 кв.м.; пральню самообслуговування, площею 112,3 кв.м.; трансформаторну підстанцію, площею 23,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

витребувано на користь Бориспільської районної ради з незаконного володіння Фізичної особи-підприємця Гордієнка Валерія Миколайовича та Бориспільської міської ради наступні приміщення: будинок побуту 4-х поверховий з підвальним приміщенням площею 2702,9 кв.м.; будинок побуту 2-х поверховий, площею 693,3 кв.м.; пральню самообслуговування, площею 112,3 кв.м.; трансформаторну підстанцію, площею 23,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказане судове рішення обґрунтоване тим, що спірні приміщення (будівлі) Бориспільського державного комунального виробничо-комерційного підприємства побутових послуг "Бориспільпобутсервіс", які знаходяться за адресою: вул. АДРЕСА_3, не увійшли до складу майна, що перейшло у власність шляхом приватизації товариства покупців, членів трудового колективу підприємства послуг "Бориспільпобутсервіс" на підставі договору №5 купівлі-продажу державного майна при викупі від 30.04.1996, укладеного між товариством покупців, членів трудового колективу підприємства "Бориспільпобутсервіс" та представництвом в Бориспільському районі РВ ФДМУ по Київській області, з відання Бориспільської районної ради не вибували та залишились у комунальній власності територіальної громади сіл Бориспільського району, а тому, у ТОВ "Бориспільпобутсервіс" не було майнових передумов та підстав для оформлення права власності на вказані спірні приміщення (будівлі), а у комунального підприємства "Бориспільське бюро технічної інвентаризації" та виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області були відсутні будь-які правові підстави для оформлення права власності за товариством з обмеженою відповідальністю "Бориспільпобутсервіс" з видачею свідоцтв про право власності на нерухоме майно - приміщення (будівлі), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

З огляду на встановлене, рішення виконавчого комітету Бориспільської міської ради №377 від 14.04.2009 "Про оформлення права власності товариству з обмеженою відповідальністю "Бориспільпобутсервіс" на цілісний майновий комплекс, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2" та № 551 від 23.06.2009 "Про оформлення права власності товариству з обмеженою відповідальністю "Бориспільпобутсервіс", на підставі яких у товариства з обмеженою відповідальністю "Бориспільпобутсервіс" виникло право власності на спірні приміщення (будівлі), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3, були прийняті виконавчим комітетом Бориспільської міської ради із порушенням положень Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та наказу Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 "Про затвердження Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно", та інших нормативно-правових актів України, що в свою чергу призвело до протиправного позбавлення права власності територіальної громади сіл Бориспільського району Київської області на вказані приміщення (будівлі), та до відчуження вказаних приміщень (будівель) особою, що не мала відповідних повноважень, а саме,ТОВ "Бориспільпобутсервіс", на користь ОСОБА_1 та Бориспільської міської ради на підставі договору міни від 30.07.2009 року та договору міни від 13.08.2009 року відповідно, і вказані правочини суперечать положенням Цивільного кодексу України, а саме, ст. 203 ЦК України, в редакції, що діяла на момент вчинення правочину, Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", іншим нормативно-правовим актам, що є підставою для визнання їх дійсними.

Крім того, задоволено похідні позовні вимоги прокурора в інтересах Бориспільської районної ради Бориспільської міської ради про визнання незаконними та скасування рішення виконавчого комітету Бориспільської міської ради №929 від 13.10.2009 "Про оформлення права власності громадянину ОСОБА_1 на об`єкти нерухомого майна, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 " та №889 від 13.10.2009 "Про оформлення права власності Бориспільській територіальній громаді в особі Бориспільської міської ради на об`єкти нерухомого майна, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ".

Так, прокурор зазначає, що враховуючи встановлені обставини, спірні приміщення (будівлі), які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , вибули з комунальної власності Бориспільського району Київської області всупереч чинному законодавству України та волі територіальної громади сіл Бориспільського району Київської області в особі Бориспільської районної ради. Таким чином, під час розгляду судами справи №19/028-10/13 встановлено, що дійсним власником вказаних приміщень є Бориспільська районна рада, а тому, відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України, даний факт має преюдиційне значення для розгляду даної справи.

Однак, в подальшому, не зважаючи на те, що дійсним власником вказаних приміщень є Бориспільська районна рада та стосовно спірних приміщень тривав судовий розгляд, відповідачем у справі №19/028-10/13 - ФОП Гордієнком В.М. скасовано державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності та відчужено на користь третіх осіб спірні об`єкти нерухомого майна.

Так, 12.12.2016 між ОСОБА_1 (третя особа-1) та ОСОБА_2 (третя особа-2) укладено договори іпотеки, зареєстровані в реєстрі:

за №942, відповідно до якого ОСОБА_1 в якості предмета іпотеки передано двоповерховий будинок побуту, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 5);

за №938, відповідно до якого ОСОБА_1 в якості предмета іпотеки передано приміщення 3-го поверху 4-х поверхового будинку побуту, приміщення АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 5);

за №932, відповідно до якого ОСОБА_1 в якості предмета іпотеки передано одноповерхову будівлю-пральню самообслуговування, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 5);

за №934, відповідно до якого ОСОБА_1 в якості предмета іпотеки передано приміщення 2-го поверху 4-х поверхового будинку побуту, приміщення АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 5);

за №940, відповідно до якого ОСОБА_1 в якості предмета іпотеки передано приміщення 1-го поверху 4-х поверхового будинку побуту, приміщення АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 5);

за №936, відповідно до якого ОСОБА_1 в якості предмета іпотеки передано підвальне приміщення 4-х поверхового будинку побуту, приміщення 1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 5);

за №930, відповідно до якого ОСОБА_1 в якості предмета іпотеки передано будівлю трансформаторної підстанції, літера Р, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 5), що підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру прав, які додано до даної заяви.

В подальшому, 29.12.2016 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договори про задоволення вимог іпотекодержателя, зареєстровані в реєстрі:

за №977, відповідно до якого ОСОБА_2 набув право власності на двоповерховий будинок побуту, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 5);

за №974, відповідно до якого ОСОБА_2 набув право власності на будівлю трансформаторної підстанції, літера Р, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 5);

за №975, відповідно до якого ОСОБА_2 набув право власності на одноповерхову будівлю - пральню самообслуговування, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 5);

за №980, відповідно до якого ОСОБА_2 набув право власності на приміщення 3-го поверху 4-х поверхового будинку побуту, приміщення 7, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 5);

за №979, відповідно до якого ОСОБА_2 набув право власності на приміщення 2-го поверху 4-х поверхового будинку побуту, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 5);

за №976, відповідно до якого ОСОБА_2 набув право власності на приміщення 1-го поверху 4-х поверхового будинку побуту, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 5);

за №978, відповідно до якого ОСОБА_2 набув право власності на підвальне приміщення 4-х поверхового будинку побуту, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 5), що підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру прав, які додано до позовної заяви.

Прокурор зазначає, що вказані об`єкти ОСОБА_2 об`єднано та змінено їх площу у правовстановлюючих документах, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна

Зокрема, 25.01.2017 в результаті об`єднання будинку побуту, А-ІІ, загальною площею 693,3 кв.м. (реєстраційний номер 5), пральні самообслуговування, П, загальною площею, 112,3 кв.м. (реєстраційний номер 5), будівлі трансформаторної підстанції, Р, загальною площею 23,6 кв.м. (реєстраційний номер 5) утворено об`єкт нерухомого майна, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та є майновим комплексом (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 105), загальною площею 829, 2 кв. м.

Також, 25.01.2017 шляхом об`єднання підвального приміщення 4-х поверхового будинку побуту, загальною площею 270,0 кв.м., приміщення 1, літ. А-ІV (реєстраційний номер 5); приміщення першого поверху 4-х поверхового будинку побуту, загальною площею 285,1 кв.м., приміщення 3, літ. А-ІV (реєстраційний номер 5); приміщення другого поверху 4-хповерхового будинку побуту, загальною площею 269,4 кв.м., приміщення 5, літ. A-IV (реєстраційний номер 5); приміщення третього поверху 4-х поверхового будинку побуту, загальною площею 267,8 кв.м., приміщення 7, літ. IV (реєстраційний номер 5) утворено об`єкт нерухомого майна, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та є комплексом нежитлових приміщень (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 105), загальною площею 1092,30 кв.м.

В подальшому, на підставі акту приймання-передачі майна №2 від 26.01.2017, що вноситься до статутного капіталу ТОВ "Сонячна Галявина", ОСОБА_2 передано до статутного капіталу ТОВ "Сонячна Галявина", комплекс нежитлових приміщень (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна АДРЕСА_5 , а також, майновий комплекс (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 105), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , про що, 27.01.2016 державним реєстратором Київської обласної філії комунального підприємства "Солом`янка-Сервіс" Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації Дахно А.М. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексні номери 33599458 від 27.01.2017 та 33600196 від 27.01.2017, що підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, які додано до матеріалів справи.

Враховуючи викладене, прокурор вказує, що кінцевим власником спірних приміщень є ТОВ "Сонячна Галявина", за яким зареєстровано право приватної власності на майновий комплекс (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 105), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також, на комплекс нежитлових приміщень (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 105), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказані приміщення не є об`єктами житлової забудови. Тому, на думку прокурора, вказані об`єкти нерухомого майна підлягають витребуванню з чужого незаконного володіння у зв`язку із чим прокурор звернувся до суду з даним віндикаційним позовом в порядку ст.ст. 387, 388 ЦК України.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції керувався тим, що власником спірного майна, на момент укладення спірних правочинів та оформлення права власності на спірне майно відповідачем ТОВ "Сонячна Галявина" була Бориспільська районна рада, отже, з комунальної власності, поза волею власника, протиправно вибули наступні приміщення, а саме: будинок побуту, А-ІІ, загальною площею 693,3 кв.м. (реєстраційний номер 355532105), пральня самообслуговування, П, загальною площею, 112,3 кв.м. реєстраційний номер 5), будівля трансформаторної підстанцій, Р, загальною площею 23,6 кв.м, (реєстраційний номер 5), підвальне приміщення 4-х поверхового будинку побуту, загальною площею 270,0 кв.м., приміщення 1, літ. A-IV (реєстраційний номер 5); приміщення першого поверху 4-х поверхового будинку побуту, загальною площею 285,1 кв.м., приміщення 3, літ. A-IV (реєстраційний номер 5); приміщення другого поверху 4-х поверхового будинку побуту, загальною площею 269,4 кв.м., приміщення 5, літ. A-IV (реєстраційний номер 5); приміщення третього поверху 4-х поверхового будинку побуту, загальною площею 267,8 кв.м., приміщення 7, літ. IV (реєстраційний номер 5), а тому, у даному випадку, вірним способом захисту порушеного права є пред`явлення до суду віндикаційного позову в порядку, визначеному ст. ст. 387, 388 Цивільного кодексу України.

Розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сонячна Галявина", колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Досліджуючи підстави представництва прокурором інтересів держави, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція), кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування.

Перший протокол ратифікований Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР і з огляду на положення частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України застосовується судами України як частина національного законодавства. При цьому, розуміння змісту норм Конвенції та Першого протоколу, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовується українськими судами як джерело права.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (рішення від 23.09.1982 у справі "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції", рішення від 21.02.1986 у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства") положення статті 1 Першого протоколу містить три правила: перше правило має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друге стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання правомірним втручання у право на мирне володіння майном; третє визнає за державами право контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Зазначені правила не застосовуються окремо, вони мають тлумачитися у світлі загального принципу першого правила, але друге та третє правило стосуються трьох найважливіших суверенних повноважень держави: права вилучати власність у суспільних інтересах, регулювати використання власності та встановлювати систему оподаткування.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23.09.1982, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21.02.1986, "Щокін проти України" від 14.10.2010, "Сєрков проти України" від 07.07.2011, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23.11.2000, "Булвес" АД проти Болгарії" від 22.01.2009, "Трегубенко проти України" від 02.11.2004, "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014 р.) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.

Втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними.

Якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення "суспільного", "публічного" інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися "значною свободою (полем) розсуду". Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Отже, "суспільним", "публічним" інтересом звернення прокурора з вимогою про витребування спірного майна із власності відповідача є захист суспільних інтересів загалом, права власності, відновлення права розпоряджатися власним майном для забезпечення потреб територіальної громади. "Суспільний", "публічний" інтерес полягає у відновленні правового порядку в частині визначення меж компетенції органів державної влади та місцевого самоврядування, відновленні становища, яке існувало до порушення права власності органу місцевого самоврядування, захист такого права шляхом повернення в державну власність приміщень, що незаконно вибули з такої власності.

В питаннях оцінки "пропорційності" ЄСПЛ, як і в питаннях наявності "суспільного", "публічного" інтересу, також визнає за державою достатньо широку "сферу розсуду", за виключенням випадків, коли такий "розсуд" не ґрунтується на розумних підставах (рішення в справах "Спорронґ і Льоннорт проти Швеції", "Булвес" АД проти Болгарії").

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

У відповідності до ч. 3 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно ч. 4 ст. 53 ГПК України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Таким чином, з наведених вище положень законодавства, вбачається, що представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює, або неналежним чином здійснює відповідний орган. При цьому, прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, Бориспільською місцевою прокуратурою на адресу Бориспільської районної ради надсилалось звернення №34-671вих20 від 20.02.2020 про вжиття заходів щодо повернення з чужого незаконного володіння спірно майна (нежитлових приміщень).

Однак, Бориспільською районною радою не вжито належних заходів реагування з метою усунення порушень, а саме, повернення з чужого незаконного володіння спірного майна (нежитлових приміщень). Бориспільською районною радою на адресу керівника Бориспільської місцевої прокуратури надіслано лист №1-17/66 від 03.03.2020 з проханням розглянути можливість звернення до Господарського суду в інтересах держави в особі Бориспільської районної ради з позовом про витребування майна територіальної громади з чужого незаконного володіння.

Отже, вказана відповідь свідчить про невжиття Бориспільською районною радою будь-яких заходів з метою усунення порушень вимог законодавства, повернення майна та ігнорування свого обов`язку щодо поновлення порушеного права держави.

Враховуючи наведене, судом першої інстанції вірно встановлено, що Бориспільською районною радою не вжито жодних заходів реагування у зв`язку із порушеним правом держави та щодо поновлення зазначеного права держави, що свідчить про бездіяльність позивача щодо нездійснення останніми захисту інтересів держави, тому, судова колегія вважає, що вимоги Закону України "Про прокуратуру" та Господарського процесуального кодексу України при зверненні з даним позовом до суду першої інстанції прокурором дотримано.

Згідно ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує і ний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Статтею 388 ЦК України передбачено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Отже, за положеннями зазначених норм права, власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними.

Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

Розглядаючи спори щодо витребування такого майна, суди повинні мати на увазі, що в позові про витребування майна може бути відмовлено лише з підстав, зазначених у статті 388 ЦК України, а також під час розгляду спорів про витребування майна мають встановити всі юридичні факти, які визначені статтями 387 та 388 ЦК України, зокрема: чи набуто майно з відповідних правових підстав, чи є підстави набуття майна законними, чи є набувач майна добросовісним набувачем тощо.

У разі встановлення що відповідач є добросовісним набувачем суд повинен установити, чи вибуло майно з володіння власника поза його волею або було продане в порядку виконання судових рішень.

Так, під час розгляду справи №19/028-10/13 за позовом Бориспільського міжрайонного прокурора Київської області в інтересах держави в особі Бориспільської районної ради 1) ТОВ "Бориспільпобутсервіс", 2) ФОП Гордієнка В.М., 3) Бориспільської міської ради, 4) Виконавчого комітету Бориспільської міської ради, за участю третіх осіб які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Бориспільського районного підприємства теплових мереж "Райтепломережа", Комунального підприємства Бориспільської районної ради "Зубр", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Комунального підприємства "Бориспільське бюро технічної інвентаризації" про скасування рішень, визнання недійсними договорів, визнання права власності та витребування майна з незаконного володіння судами встановлено наступне.

Право власності територіальної громади сіл Бориспільського району Київської області в особі Бориспільської районної ради на спірні приміщення (будівлі) Бориспільського державного комунального виробничо-комерційного підприємства побутових послуг "Бориспільпобутсервіс", що знаходяться за адресою: вул. Київський Шлях, 79 - б, в, г, д, у м. Бориспіль, підтверджується рішенням Київської обласної ради від 21.12.1993, договором №5 купівлі-продажу державного майна при викупі від 30.04.1996, укладеним між Товариством покупців, членів трудового колективу підприємства "Бориспільпобутсервіс" та Представництвом в Бориспільському районі РВ ФДМУ по Київській області, актом прийому-передачі приватизованого майна від 04.09.2000, договором купівлі-продажу патенту на право оренди будівлі (споруди, приміщення) від 17.05.1996, укладеним між представництвом Фонду держмайна України в Бориспільському районі та Товариством покупців членів трудового колективу підприємства "Бориспільпобутсервіс", рішенням господарського суду Київської області від 14.05.2002 у справі №53/10-2001, та іншими вищевказаними документами, наявними у матеріалах справи №19/028-10/13.

В процесі розгляду справи судом встановлено, що спірні приміщення (будівлі), що знаходяться за адресою: вул. Київський Шлях, 79 - б, в, г, д, у м. Бориспіль, Київська область, були набуті у власність ФОП Гордієнка В.М. та Бориспільської міської ради у ТОВ "Бориспільпобудтсервіс", як у особи, що не мала права їх відчужувати, і відповідно право власності територіальної громади сіл Бориспільського району в особі Бориспільської районної ради на спірні приміщення (будівлі) таким чином оспорюється з боку ФОП Гордієнка В.М. та Бориспільської міської ради, а тому, суд дійшов висновку, що право власності територіальної громади сіл Бориспільського району в особі Бориспільської районної ради на спірні приміщення (будівлі) підлягає захисту шляхом його визнання у судовому порядку на підставі та у відповідності до ст. 392 Цивільного кодексу України.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини, спірні приміщення (будівлі), які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , вибули з комунальної власності Бориспільського району Київської області всупереч чинному законодавству України та волі територіальної громади сіл Бориспільського району Київської області в особі Бориспільської районної ради.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Під час розгляду даної справи судом встановлено, що 12.12.2016 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договори іпотеки, зареєстровані в реєстрі: за №942, відповідно до якого ОСОБА_1 в якості предмета іпотеки передано двоповерховий будинок побуту, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 5); за №938, відповідно до якого ОСОБА_1 в якості предмета іпотеки передано приміщення 3-го поверху 4-х поверхового будинку побуту, приміщення АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 5); за №932, відповідно до якого ОСОБА_1 в якості предмета іпотеки передано одноповерхову будівлю-пральню самообслуговування, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 5); за №934, відповідно до якого ОСОБА_1 в якості предмета іпотеки передано приміщення 2-го поверху 4-х поверхового будинку побуту, приміщення АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 5); за №940, відповідно до якого ОСОБА_1 в якості предмета іпотеки передано приміщення 1-го поверху 4-х поверхового будинку побуту, приміщення АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 5); за №936, відповідно до якого ОСОБА_1 в якості предмета іпотеки передано підвальне приміщення 4-х поверхового будинку побуту, приміщення АДРЕСА_6 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 5); за №930, відповідно до якого ОСОБА_1 в якості предмета іпотеки передано будівлю трансформаторної підстанції, літера Р, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 5), що підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

29.12.2016 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договори про задоволення вимог іпотекодержателя, зареєстровані в реєстрі: за №977, відповідно до якого ОСОБА_2 набув право власності на двоповерховий будинок побуту, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 5); за №974, відповідно до якого ОСОБА_2 набув право власності на будівлю трансформаторної підстанції, літера Р, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 5); за №975, відповідно до якого ОСОБА_2 набув право власності на одноповерхову будівлю - пральню самообслуговування, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 5); за №980, відповідно до якого ОСОБА_2 набув право власності на приміщення 3-го поверху 4-х поверхового будинку побуту, приміщення 7, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 5; за №979, відповідно до якого ОСОБА_2 набув право власності на приміщення 2-го поверху 4-х поверхового будинку побуту, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 5); за №976, відповідно до якого ОСОБА_2 набув право власності на приміщення 1-го поверху 4-х поверхового будинку побуту, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 5); за №978, відповідно до якого ОСОБА_2 набув право власності на підвальне приміщення 4-х поверхового будинку побуту, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 5), що підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру прав, які додано до позовної заяви.

Матеріалами справи підтверджується, що спірні об`єкти нерухомого майна об`єднано та змінено їх площу. Так, в результаті об`єднання будинку побуту, А-ІІ, загальною площею 693,3 кв.м. (реєстраційний номер 5), пральні самообслуговування, П, загальною площею, 112,3 кв.м. (реєстраційний номер 5), будівлі трансформаторної підстанції, Р, загальною площею 23,6 кв.м. (реєстраційний номер 5) утворено об`єкт нерухомого майна, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та є майновим комплексом, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 105), загальною площею 829,2 кв. м.

Також, шляхом об`єднання підвального приміщення 4-х поверхового будинку побуту, загальною площею 270,0 кв.м., приміщення 1, літ. А-ІV (реєстраційний номер 5); приміщення першого поверху 4-х поверхового будинку побуту, загальною площею 285,1 кв.м., приміщення 3, літ. А-ІV (реєстраційний номер 5); приміщення другого поверху 4-хповерхового будинку побуту, загальною площею 269,4 кв.м., приміщення 5, літ. A-IV (реєстраційний номер 5); приміщення третього поверху 4-х поверхового будинку побуту, загальною площею 267,8 кв.м., приміщення 7, літ. IV (реєстраційний номер 5) утворено об`єкт нерухомого майна, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та є комплексом нежитлових приміщень (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 105), загальною площею 1092,30 кв.м.

Вказане підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна

При цьому, судовою колегією відхиляються твердження скаржника, стосовно того, що прокурором не доведено факту об`єднання окремих об`єктів нерухомого майна і що майно, що є предметом спору у справі №19/028-10/13, належить скаржнику у даній справі з огляду на наступне.

Згідно п. 54 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (в редакції, чинній на момент внесення записів), державна реєстрація права власності на нерухоме майно, утворене шляхом поділу майна, у тому числі в результаті виділення окремого об`єкта нерухомого майна із складу нерухомого майна, що складається з двох або більше об`єктів, або об`єднання майна, проводиться за умови наявності технічної можливості такого поділу або об`єднання нерухомого майна та можливості використання такого майна як самостійного об`єкта цивільних правовідносин.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Згідно ч. 5 ст. 12 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень", відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом.

Так, з наданих Витягів з Державного реєстру прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 13.02.2020 №200076160, від 07.07.2019 №176655008 вбачається, що за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на спірні об`єкти нерухомого майна на підставі Договорів про задоволення вимог іпотекодержателя та Довідки щодо технічної можливості об`єднання об`єкта нерухомого майна №19012017-к від 23.01.2017, виданої ПП "Бюро технічної інвентаризації та оцінки".

Колегія суддів звертає увагу скаржника, що новоствореним об`єктом нерухомості вважається виключно об`єкт, створений без прив`язок до іншого, вже існуючого нерухомого майна, без використання його складових структурних елементів. Тобто, не є новоствореним об`єктом нерухомого майна вже існуючий об`єкт нерухомості зі зміненими зовнішніми та внутрішніми параметрами.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 06.07.2016 у справі №6-1213/цс16.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, спірне майно (нежитлові приміщення) не є новоствореним об`єктом нерухомого майна, оскільки, відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно містить відомості про об`єднання об`єкта нерухомого майна, при цьому мають прив`язку до існуючого майна, з використанням його функціональних елементів.

Скаржником в порушення ст.ст. 74, 75, 76 ГПК України, не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, що майно, яке було предметом спору у справі №19/028-10/13 і яке просить витребувати прокурор у даній справі не належить ТОВ "Сонячна галявина".

Відповідно до ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В подальшому, на підставі акту приймання-передачі майна №2 від 26.01.2017 ОСОБА_2 передано до статутного капіталу ТОВ "Сонячна Галявина" комплекс нежитлових приміщень (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 105), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також, майновий комплекс (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 105), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , про що, 27.01.2016 державним реєстратором Київської обласної філії комунального підприємства "Солом`янка-Сервіс" Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації Дахно А.М. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексні номери 33599458 від 27.01.2017 та 33600196 від 27.01.2017, що підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, які додано до матеріалів справи.

Підставою віндикаційного позову є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння.

Такими чином, предмет доказування у таких справах становлять обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння, як-от: факти, що підтверджують його право власності або інше суб`єктивне право титульного володільця на витребуване майно, факт вибуття майна з володіння позивача, наявність майна в натурі у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном (Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 19.06.2018 у справі №914/296/18).

При цьому, власник вправі витребувати своє майно від особи, в якої воно фактично знаходиться у незаконному володінні. Тобто, в першу чергу, на підтвердження наявності у позивача суб`єктивного матеріального права на витребування майна з чужого незаконного володіння, він повинен надати суду відповідні належні докази, що підтверджують його право на зазначене майно (Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 21.06.2018 у справі №5013/458/11).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що власником нерухомого майна, яке є предметом розгляду даної справи, є Бориспільська районна рада. Зазначене підтверджується наведеними вище обставинами справи.

Разом з тим, згідно Акту приймання-передачі майна, що вноситься до статутного капіталу ТОВ "Сонячна Галявина" №2 від 26.01.2017 майно, яке є предметом розгляду у даній справі передано ТОВ "Сонячна Галявина".

В подальшому, 27.01.2019 державним реєстратором Київської обласної філії КП "Солом`янка-Сервіс" Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації за ТОВ "Сонячна Галявина" зареєстровано спірне майно та внесено відповідний запис до Державного реєстру прав на нерухоме майно.

Сукупність наявних у справі доказів свідчить, що належним власником спірного майна є держава - в особі Бориспільської районної ради. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що власником спірного майна, на момент укладення спірних правочинів та оформлення права власності на спірне майно відповідачем ТОВ "Сонячна Галявина" була Бориспільська районна рада, отже, з комунальної власності, поза волею власника, протиправно вибули наступні приміщення, а саме: будинок побуту, А-ІІ, загальною площею 693,3 кв.м. (реєстраційний номер 355532105), пральня самообслуговування, П, загальною площею, 112,3 кв.м. реєстраційний номер 5), будівля трансформаторної підстанцій, Р, загальною площею 23,6 кв.м, (реєстраційний номер 5), підвальне приміщення 4-х поверхового будинку побуту, загальною площею 270,0 кв.м., приміщення 1, літ. A-IV (реєстраційний номер 5); приміщення першого поверху 4-х поверхового будинку побуту, загальною площею 285,1 кв.м., приміщення 3, літ. A-IV (реєстраційний номер 5); приміщення другого поверху 4-х поверхового будинку побуту, загальною площею 269,4 кв.м., приміщення 5, літ. A-IV (реєстраційний номер 5); приміщення третього поверху 4-х поверхового будинку побуту, загальною площею 267,8 кв.м., приміщення 7, літ. IV (реєстраційний номер 5), а тому, у даному випадку, вірним способом захисту порушеного права є пред`явлення до суду віндикаційного позову в порядку, визначеному ст. ст. 387, 388 Цивільного кодексу України.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що спірні приміщення, які належать відповідачу - ТОВ "Сонячна Галявина" мають бути витребувані з його незаконного чужого володіння на користь позивача - Бориспільської районної ради, як законного власника вказаних приміщень.

При цьому, колегією суддів враховано, що для витребування майна оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, визнання права власності на спірне майно не є ефективним способом захисту прав; при цьому позивач у межах розгляду справи про витребування майна з чужого володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування, без заявлення вимоги про визнання його недійсним; таке рішення за умови його невідповідності закону не тягне правових наслідків, на які воно спрямоване.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 14.11.2018 у справі №183/1617/16, від 21.08.2019 у справі №911/3681/17, від 01.10.2019 у справі № 911/2034/16, від 15.10.2019 у справі №911/3749/17, від 19.11.2019 у справі №911/3680/17.

Крім того, судом враховано, що за результатами касаційного оскарження рішення Господарського суду Київської області від 20.09.2018 у справі №19/028-10/13 постановою Верховного Суду від 30.06.2020 рішення Господарського суду Київської області від 20.09.2018 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.07.2019 у справі №19/028-10/13 скасовано в частині задоволення позовних вимог про: визнання незаконними та скасування рішень Виконавчого комітету Бориспільської міської ради: 1) від 14.04.2009 №377 "Про оформлення права власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Бориспільпобутсервіс" на цілісний майновий комплекс, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 "; 2) від 23.06.2009 №551 "Про оформлення права власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Бориспільпобутсервіс"; 3) від 13.10.2009 №929 "Про оформлення права власності громадянину ОСОБА_1 на об`єкти нерухомого майна, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 "; 4) від 13.10.2009 №889 "Про оформлення права власності Бориспільській територіальній громаді в особі Бориспільської міської ради на об`єкти нерухомого майна, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 "; визнання недійсними договорів міни: 1) від 30 липня 2009 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Борипільпобутсервіс" та громадянином ОСОБА_1 щодо об`єктів нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , №1, №3, №5, №7, 79-б, 79-г, 79-д ; 2) від 13 серпня 2009 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Бориспільпобутсервіс" та Бориспільською міською радою щодо об`єктів нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , №2, №4, №6, №8, №9 ; визнання права власності за територіальною громадою Бориспільського району Київської області в особі Бориспільської районної ради на приміщення: будинку побуту чотириповерхового площею 2702,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі № 1, № 2 - нежитлові приміщення підвального поверху; № 3, № 4 - нежитлові приміщення першого поверху; № 5, № 6 - нежитлові приміщення другого поверху; № 7, № 8 - нежитлові приміщення третього поверху; № 9 - нежитлові приміщення четвертого поверху; будинку побуту двоповерхового площею 693,3 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; пральні самообслуговування площею 112,3 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; трансформаторної підстанції площею 23,6 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .; прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні цих позовних вимог; в частині позовних вимог про витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 та Бориспільської міської ради об`єктів нерухомості; рішення Господарського суду Київської області від 20.09.2018 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.07.2019 у справі №19/028-10/13 залишено без змін та поновлено їх виконання.

Суд звертає увагу скаржника, що підставою часткового скасування рішення Господарського суду Київської області від 20.09.2018 Верховним Судом зазначено, у справі, що переглядається (№19/028-10/13), задоволення позовних вимог Райради про визнання незаконними та скасування рішень виконкому Міськради щодо оформлення права власності на спірне нерухоме майно за відповідачами 1, 2 і 3, визнання недійсними договорів міни, укладених між цими відповідачами стосовно спірного майна, та визнання за позивачем права власності на вказане майно не призвело б до відновлення володіння територіальною громадою Бориспільського району вказаним майном, а отже, зазначені вимоги не є ефективним засобом захисту позивача у цій справі. З огляду на викладене, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що суди мали відмовити у задоволенні вимог про визнання незаконними та скасування рішень виконкому Міськради, визнання недійними договорів міни, визнання права власності на спірне нерухоме майно. В той же час, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що рішення Київської обласної ради народних депутатів від 21.12.1993 "Про перелік об`єктів комунальної власності області, які додатково передаються до комунальної власності районів і міста Бровари" є підставою набуття територіальною громадою Бориспільського району права власності на вказане у ньому майно.

Верховним Судом зазначено, що Райрада, яка від імені та в інтересах територіальної громади сіл Бориспільського району Київської області здійснює правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, мала право заявити позов про витребування майна, що перебуває у власності цієї територіальної громади, з чужого незаконного володіння на підставі статей 387, 388 ЦК України. Власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка незаконно, без відповідної правової підстави володіє ним, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання угод щодо спірного майна недійсними. Натомість, під час перегляду справи за нововиявленими обставинами суди попередніх інстанцій встановили наявність права позивача на витребуване майно, у зв`язку з чим дійшли висновку про задоволення віндикаційних вимог.

Так, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій вимог статей 387, 388 ЦК України сукупно зі встановленими у справі обставинами, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що суди правильно задовольнили позовні вимоги про витребування з незаконного володіння ОСОБА_1 та Міськради на користь Райради спірного нерухомого майна.

В своїй апеляційній скарзі скаржник також зазначає, що обставини, встановлені у рішенні Господарського суду Київської області від 20.09.2018 у справі №19/028-10/13 не є преюдиційними при розгляді даної справи з огляду на те, що суб`єктний склад сторін у вказаних справах не є тотожним, а відповідно до ч. 5 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Скаржник, з посиланням на постанову Верховного Суду від 21.11.2018 у справі №674/31/15-ц, вважає, що для задоволення вимоги про витребування майна у добросовісного набувача має передувати задоволення судом вимоги про визнання недійсним правочину, внаслідок якого нерухоме майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Однак, прокурором такої позовної вимоги не заявлено, отже на думку відповідача, відсутні підстави стверджувати, що майно вибуло з володіння власника не з його волі іншим шляхом, а прокурор та позивач не звільнені в силу ст.ст. 51, 75 ГПК України від доказування факту вибуття нерухомого майна не з волі власника. Прокурором не доведено, що власником спірних будівель є чи була Бориспільська районна рада. Також, відповідач вказує, що прокурором не доведено факту об`єднання окремих об`єктів нерухомого майна будь-якими документами і що майно, що є предметом спору у справі №19/028-10/13, належить відповідачу у даній справі.

Судова колегія зазначає, що обставини стосовно належності майна Бориспільській районній раді встановлено у рішенні Господарського суду Київської області від 20.09.2018 року у справі №19/028-10/13, підтверджені постановою Північного апеляційного господарського суду від 29.07.2019 та Постановою Верховного Суду від 30.06.2020, в силу ч. 4 ст. 75 ГПК України, є преюдиційними при розгляді даного спору та не потребують повторного доказування.

Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 р. у справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України" зазначено, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Твердження скаржника судовою колегією оцінюються критично та не беруться до уваги, позаяк спростовуються встановленими обставинами справи, якими підтверджується належність майна, яке є предметом спору, на праві власності державі та перебування вказаного майна у чужому незаконному володінні відповідача без жодних на те правових підстав.

Доводи скаржника стосовно необґрунтованого посилання прокурора на рішення Господарського суду Київської області від 20.09.2018 у справі №19/028-10/13, оскільки, ТОВ "Сонячна Галявина" участі у даній справі не приймало, на переконання колегії суддів, є безпідставними та ґрунтуються на невірному розумінні приписів ст. 75 ГПК України, в частині 4 якої визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В даному випадку, у справі №19/028-10/13 обставини належності майна встановлено стосовно Бориспільської районної ради, яка була позивачем у згаданій справі. При цьому, ТОВ "Сонячна Галявина" не була учасником справи №19/028-10/13, а обставини щодо наявності чи відсутності у нього речового права на спірне майно судами не встановлювались, доказів протилежного скаржником до матеріалів справи не додано.

Слід зазначити, що обов`язок доказування та подання доказів (включаючи підстави звільнення від доказування) тісно пов`язаний із основним принципом господарського судочинства - змагальність сторін, відповідно до котрого, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Оскільки відповідач не приймав участі у розгляді справи №19/028-10/13 і може у загальному порядку спростовувати встановлені судом обставини відповідно до ч.5 ст.75 ГПК України, що ним зроблено не було.

Крім того, вказані доводи скаржника суперечать одному з основних елементів верховенства права - принципу правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (п.72 рішення Європейського Суду з прав людини від 25.07.2002 у справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України").

Посилання скаржника стосовно того, що прокурором не заявлено вимоги про оскарження правової підстави набуття ТОВ "Сонячна Галявина" спірного нерухомого майна не відповідають висновкам, викладеним у п. 10.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі №19/028-10/13 та численній судовій практиці в таких категоріях спору, посилання на яку здійснено судом вище.

Стосовно поданої відповідачем заяви про застосування строків позовної давності для звернення прокурора з даним позовом.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, в обґрунтування поданої заяви відповідач зазначає про пропуск прокурором трирічного строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України, для звернення до суду з позовом про витребування спірних приміщень, з посиланням на те, що позивач був достовірно обізнаним про перебування спірних приміщень у власності відповідача з 27.01.2017, оскільки про таке заявлялось учасниками справи №19/028-10/13 під час її розгляду, а в матеріалах справи наявні правовстановлюючі документи та виписки з Єдиного державного реєстру прав на нерухоме майно, у зв`язку з чим, строк звернення до суду за захистом інтересів держави слід обраховувати саме з 27.01.2017. Також згідно доводів відповідача, обізнаність прокурора та позивача про набуття ТОВ "Сонячна галявина" у власність спірних приміщень підтверджується ухвалами Господарського суду Київської області від 07.08.2018 та від 20.08.2018.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу шляхом пред`явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду.

За змістом ст. ст. 256, 261 ЦК України, позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

Частиною 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Для правильного застосування ч. 1 ст. 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

Під можливістю довідатися про порушення права або про особу, яка його порушила, у цьому випадку слід розуміти передбачувану неминучість інформування особи про такі обставини, або наявність в особи певних зобов`язань як міри належної поведінки, в результаті виконання яких вона мала би змогу дізнатися про відповідні протиправні дії та того, хто їх вчинив.

За фактичними обставинами справи, комплекс нежитлових приміщень (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 105), який знаходиться за адресою: Київська обл., м. Бориспіль, АДРЕСА_1, а також, майновий комплекс (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 105), що знаходиться за адресою: Київська обл., АДРЕСА_2-б на підставі акту приймання-передачі майна №2 від 26.01.2017 внесено до статутного капіталу ТОВ "Сонячна Галявина", про що 27.01.2017 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за останнім зареєстровано право власності на спірні приміщення (індексні номери 33599458 від 27.01.2017 та 33600196 від 27.01.2017).

Як зазначено прокурором та позивачем під час розгляду справи, Бориспільська районна рада в силу своїх повноважень та функцій не могла бути та не була присутня при вирішенні питання про передачу спірного майна до статутного капіталу ТОВ "Сонячна галявина" та при підписанні відповідного акту прийому-передачі. Про те, що спірне майно повторно відчужено на користь ТОВ "Сонячна Галявина" позивачу стало відомо під час розгляду справи №19/028-10/13, зокрема з 29.07.2019 - винесення постанови Північним апеляційним господарським судом про залишення без змін рішення Господарського суду Київської області від 28.09.2018 за наслідками перегляду за нововиявленими обставинами.

Положеннями ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідачем ТОВ "Сонячна галявина" не доведено належними та допустимими доказами, про обізнаність позивача щодо порушення його прав з 27.01.2017, у зв`язку з передачею спірних приміщень у статутний фонд ТОВ "Сонячна галявина". В той же час, відповідач зазначає, що позивач та прокурор довідались про порушення їх прав під час розгляду справи №19/028-10/13, що підтверджується ухвалами Господарського суду Київської області від 07.08.2018 та 20.08.2018. Однак, ухвали суду, на які посилається відповідач не містять будь-яких відомостей про обставини переходу права власності на спірне майно до ТОВ "Сонячна Галявина", належних та допустимих доказів, як то, копії документів, доказів, пояснень, поданих сторонами у справі, з яких можна встановити, що зазначені обставини були відомі позивачу, до матеріалів справи не надано. Відтак, доводи відповідача про початок перебігу строку позовної давності у спірних правовідносинах з 27.01.2017 не є необґрунтованими та не підтверджені відповідними доказами.

Крім того, відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 26.11.2019 у справі №914/3224/16, закон не пов`язує перебіг позовної давності за віндикаційним позовом ані з укладенням певних правочинів щодо майна позивача, ані з фактичним переданням майна порушником, який незаконно заволодів майном позивача, у володіння інших осіб. Початок перебігу строків позовної давності за вимогами про витребування майна в порядку статті 388 ЦК України відліковується з моменту, коли особа дізналася про вибуття свого майна до іншої особи, яка згодом його відчужила добросовісному набувачу, а не з моменту набуття добросовісним набувачем права власності на майно.

Також, у вищевказаній постанові зазначено, що за змістом ч. 2 ст. 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до особи, яка є боржником, тобто, до особи, яка є належним відповідачем за позовом. У разі пред`явлення віндикаційного позову належним відповідачем є володілець майна. Водночас, якщо під час розгляду справи майно перейшло у володіння іншої особи, у зв`язку з чим суд здійснив заміну відповідача, то пред`явлення позову до попереднього володільця перериває позовну давність і за вимогою до цієї іншої особи.

З урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду у справі №914/3224/16 та фактичних обставин у даній справі, строк позовної давності для витребування у комунальну власність майна - комплексу нежитлових приміщень, що знаходиться за адресою: Київська обл., м. Бориспіль, АДРЕСА_1, а також майнового комплексу, що знаходиться за адресою: Київська обл., АДРЕСА_2-б від останнього набувача (TOB "Сонячна Галявина") переривався вирішенням судового спору у справі №19/028-10/13, в якій, рішення Господарського суду Київської області від 20.09.2018 та постанова Північного апеляційного господарського суду від 29.07.2019, в частині витребування спірного майна у комунальну власність, залишені без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020.

Крім того, щодо неможливості залучення до участі у справі №19/028-10/13 під час перегляду рішення у справі за нововиявленими обставинами ТОВ "Сонячна Галявина" та зміни суб`єктного складу учасників справ зазначено в п.п 10.26-10.31 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі №19/028-10/13.

Таким чином, з позовом про витребування спірних приміщень прокурор звернувся в інтересах держави в особі Бориспільської районної ради в межах строку позовної давності.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду Київської області від 17.11.2020 у справі №911/1014/20 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи. Доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Сонячна Галявина" на рішення Господарського суду Київської області від 17.11.2020 у справі №911/1014/20 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сонячна Галявина" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Київської області від 17.11.2020 у справі №911/1014/20 - залишити без змін.

Матеріали справи №911/1014/20 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст постанови складено 22.04.2021.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді Є.Ю. Шаптала

А.І. Тищенко