ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2021 р. м.Київ Справа№ 910/6260/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Дикунської С.Я.

Тищенко О.В.

за участю секретаря судового засідання Салій І.О.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 22.04.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛІТ РЕІЛВЕЙЗ"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 15.12.2020 (повний текст рішення складено та підписано 28.12.2020)

у справі №910/6260/20 (суддя - Карабань Я.А.)

за позовом "UKRAILTRANS TRADE AND LOGISTIK KFT"

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛІТ РЕІЛВЕЙЗ"

2) ОСОБА_1

про стягнення 58 534, 15 доларів США,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

«UKRAILTRANS TRADE AND LOGISTIK KFT» (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛІТ РЕІЛВЕЙЗ» (надалі - відповідач-1), 2) ОСОБА_1 (надалі - відповідач-2) про стягнення суми грошових коштів у розмірі 58 912,15 доларів США. (з урахуванням прийнятих уточнень позовних вимог в сторону зменшення).

Позовні вимоги, з посиланням на ст.553, 554, 625, 929, 934 Цивільного кодексу України, ст.193, 216, 218, 315, 316 Господарського кодексу України, обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем-1 зобов`язань за договором транспортного експедирування № 855-94 від 15.03.2017 і договором №875-2-2020 від 07.02.2020, у частині своєчасної та повної оплати наданих транспортно-експедиторських послуг. Оскільки виконання зобов`язання відповідача-1 за договором транспортного експедирування № 855-94 від 15.03.2017 забезпечено порукою згідно з додатковою угодою №857-01 від 27.01.2020, укладеною в тому числі з відповідачем-2, як поручителем, позивач вважав, що спірні суми необхідно стягнути солідарно з відповідачів в сумі 45 934, 15 доларів США. Також, позивач просив стягнути з відповідача-1 заборгованість в розмірі 12 600 доларів США 00 центів за договором транспортного експедирування №875-2-2020 від 07.02.2020, а також пеню.

Короткий зміст заперечень проти позову

Відповідач-1 проти позову заперечував з підстав того, що акти не були сплачені у зв`язку з ненаданням позивачем належних документів, які б підтверджували витрати замовника, котрі виникли при наданні послуг транспортно - експедиторського обслуговування за договором № 855-94 від 15.03.2017, у зв`язку з чим просив відмовити в задоволенні позову в розмірі 85 999, 15 доларів США. Позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за договором №875-2-2020 від 07.02.2020 у розмір 12 600, 00 доларів США визнав в повному розмірі.

Відповідач-2 проти позову заперечував з підстав того, що у позивача з відповідачем-2 не було укладено жодного договору поруки, у зв`язку з чим відсутні підстави для стягнення з відповідача-2 заборгованості. Також, зазначив, що пред`явлення вимоги позивача з урахуванням умов додаткової угоди № 857-01 від 07.01.2020 - є передчасними, враховуючи визначений в зазначеній угоді графік погашення.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.12.2020 у справі № 910/6260/20 позов задоволено частково:

- солідарно стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛІТ РЕІЛВЕЙЗ" та ОСОБА_1 на користь "UKRAILTRANS TRADE AND LOGISTIK KFT" 45 934 доларів США 15 центів заборгованості за договором транспортного експедирування №855-94 від 15.03.2017;

- стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛІТ РЕІЛВЕЙЗ" на користь "UKRAILTRANS TRADE AND LOGISTIK KFT" 12 600 доларів США 00 центів заборгованості за договором транспортного експедирування №875-2-2020 від 07.02.2020, 533 долари США 50 центів судового збору та 561 долар США 93 центів витрат на правову допомогу.

- стягнуто з ОСОБА_1 на користь "UKRAILTRANS TRADE AND LOGISTIK KFT" 344 долари США 51 цент судового збору та 362 долари США 21 цент витрат на правову допомогу. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції в частині солідарного стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛІТ РЕІЛВЕЙЗ" та ОСОБА_1 на користь "UKRAILTRANS TRADE AND LOGISTIK KFT"45 934 доларів США 15 центів заборгованості за договором транспортного експедирування №855-94 від 15.03.2017 мотивовано тим, що наявними в матеріалах справи належними та допустимими доказами підтверджується надання позивачем транспортно-експедиційних послуг належним чином та в повному обсязі, строк виконання зобов`язання відповідача з оплати послуг є таким, що настав, а матеріали справи не містять доказів погашення заборгованості відповідачами, суд вважає вимоги позивача про солідарне стягнення з відповідачів суми основної заборгованості за договором-1 та додатковою угодою до нього в розмірі 45 934, 15 доларів США, правомірними та обґрунтованими,з огляду на що задовольнив їх у повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛІТ РЕІЛВЕЙЗ" на користь "UKRAILTRANS TRADE AND LOGISTIK KFT" 12 600 доларів США 00 центів заборгованості за договором транспортного експедирування №875-2-2020 від 07.02.2020, мотивовано обґрунтованістю та доведеністю вимог позивача у цій частині.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з ухваленим рішенням, відповідач-1 - Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕЛІТ РЕІЛВЕЙЗ", 23.01.2021 звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить частково скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2020 у справі № 910/6260/20 в частині солідарного стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛІТ РЕІЛВЕЙЗ"та ОСОБА_1 на користь "UKRAILTRANS TRADE AND LOGISTIK KFT" 45 934 доларів США 15 центів заборгованості за договором транспортного експедирування №855-94 від 15.03.2017 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у цій частині.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні рішення в оскаржуваній частині порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи.

Зокрема, скаржник посилався на те, що у відповідача-1 відсутній перед позивачем обов`язок щодо сплати заявленої до стягнення заборгованості у розмірі 45 934 доларів США 15 центів за додатковою угодою до договору транспортного експедирування №855-94 від 15.03.2017. При цьому, скаржник наголошував, що до стягнення заборгованості у розмірі 45 934 доларів США 15 центів за договором транспортного експедирування №855-94 від 15.03.2017 не підтверджений документально, і відсутній у відповідачів солідарно. При цьому, скаржник вказував, що спірні питання щодо оплати виникли стосовно актів, які передбачали оплату за простій та затримку вагонів та нарахованих у зв`язку з такою затримкою штрафів, а згідно з пунктом 4.2 договору, замовник відшкодовує експедитору всі витрати, пов`язані з затримкою вагонів та /чи неприйманням вагонів транзитними залізницями з вини замовника чи відправника вантажу, якщо ці витрати підтверджені документально. Проте, жодного документального підтвердження понесених витрат експедитора - не було надано.

Короткий зміст заперечень проти доводів апеляційної скарги

12.03.2021 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від позивача у встановлений судом апеляційної інстанції строк надійшов відзив на апеляційну скаргу, який прийнято судом апеляційної інстанції до розгляду у відповідності до статті 263 Господарського процесуального кодексу України.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу позивач вказував на законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, а також відсутності підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідач наголошував, що факт надання послуг за договором транспортного експедирування № 855-94 від 15.03.2017 підтверджується доданими до матеріалів справи заявками, накладними УМВС, актами загальної форми, накопичувальними відомостями, актами виконаних робіт, актами наданих послуг, а відповідачем-1 не було надано жодних зауважень щодо їх підписання.

Крім того, між сторонами було складено та підписано акт звірки взаємних розрахунків від 07.10.2019.

Також, додатковою угодою №857-01 від 27.01.2020, укладеною, в тому числі, з відповідачем-2, як поручителем, у відповідачів виник документально підтверджений солідарний обов`язок оплатити заявлену до стягнення суму заборгованості.

Також, у відзиві на апеляційну скаргу позивачем заявлено до відшкодування орієнтовний розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених на стадії апеляційного розгляду справи у розмірі 400 доларів США, і про що 26.03.2021 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду подано відповідну заяву, з доказами понесення таких витрат.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.01.2021, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛІТ РЕІЛВЕЙЗ" передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя (суддя - доповідач) - Станік С.Р., судді: Тищенко О.В., Дикунська С.Я.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.02.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛІТ РЕІЛВЕЙЗ" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2020 - залишено без руху, надано скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків, а саме: подати до Північного апеляційного господарського суду докази надсилання апеляційної скарги іншому учаснику справи "UKRAILTRANS TRADE AND LOGISTIK KFT" (позивачу), за адресою юридичного місцезнаходження останнього, а саме: Hungary, 1143 Budapest Stefania ut 101-103, з урахуванням мотивувальної частини даної ухвали.

19.02.2021 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів (канцелярію) Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги до якої долучено: митну декларацію VB 108174UA, фіскальний чек та лист з описом вкладення від 17.02.2021, що підтверджує відправку надсилання апеляційної скарги іншому учаснику справи "UKRAILTRANS TRADE AND LOGISTIK KFT" (позивачу), за адресою юридичного місцезнаходження останнього, а саме: Hungary, 1143 Budapest Stefania ut 101-103.

В свою чергу, головуючий суддя Станік С.Р. з 19.02.2021 по 02.03.2021 включно, перебував у відпустці і вирішення питання стосовно апеляційної скарги здійснювалось після виходу головуючого судді.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2021 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "ЕЛІТ РЕІЛВЕЙЗ" пропущений процесуальний строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2020 у справі № 910/6260/20, відкрито апеляційне провадження у справі №910/6260/20 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛІТ РЕІЛВЕЙЗ" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2020, розгляд справи призначено на 08.04.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2021 розгляд справи призначено в судовому засіданні на 22.04.2021.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

У судовому засіданні 22.04.2021 представник скаржника просив апеляційну скаргу задовольнити, частково скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2020 у справі № 910/6260/20 в частині солідарного стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛІТ РЕІЛВЕЙЗ" та ОСОБА_1 на користь "UKRAILTRANS TRADE AND LOGISTIK KFT" 45 934 доларів США 15 центів заборгованості за договором транспортного експедирування №855-94 від 15.03.2017 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у цій частині.

Представник позивача в судовому засіданні 22.04.2021 проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині без змін як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідач-2 - ОСОБА_1 - в судовому засіданні 22.04.2021 підтримала доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛІТ РЕІЛВЕЙЗ", зокрема, вказуючи, що жодних правовідносин поруки, врегульованих ст. ст. 553, 554 Цивільного кодексу України - між нею та позивачем - не існувало, у зв`язку з чим підстави для солідарної відповідальності перед позивачем - у неї відсутні.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджується матеріалами справи, 15.03.2017 між позивачем, як експедитором, та відповідачем-1, як замовником, було укладено договір транспортного експедирування №855-94 (надалі - договір-1), відповідно до п.1.1. якого експедитор зобов`язується за винагороду та за рахунок замовника з організувати виконання транспортно-експедиторських послуг та інших послуг, пов`язаних з перевезенням по залізничним дорогам транзитних, експортних та імпортних вантажів, узгоджених в додатках до даного договору.

Також, пунктом 2.2. договору сторони узгодили, що після узгодження умов, вартості послуг, а також умов оплати, експедитор видає замовнику транспортну інструкцію на відвантаження конкретних партій вантажів, яка містить необхідні дані для забезпечення розрахунків з залізницями. При необхідності, за вимогою замовника, забезпечує направлення на адресу адміністрації відповідних залізниць підтвердження про проведені платежі та/або гарантій по здійсненню розрахунків за перевезення.

Пунктом 2.4 договору також визначено, що замовник несе відповідальність за належне оформлення залізничних накладних у відповідності до інструкцій експедитора, інших транспортних та товаросупровідних документів, їх повноту та комплектність у відповідності до вимог, встановлених адміністраціями залізниць, митними та іншими офіційними органами країни відправлення /призначення та транзитних країн, а також інструкціям експедитора.

Пунктом 2.8 договору-1 визначено, що замовник проводить оплату послуг експедитора у відповідності з умовами даного договору, додатків до нього та окремими письмовими погодженнями

Згідно з п.3.1. договору-1, замовник сплачує експедитору вартість перевезення та транспортно-експедиторського обслуговування вантажів на підставах ставок, узгоджених у додатках до договору. Вартість послуг та валюта платежів встановлюється у валюті США (USD).

Відповідно до п. 3.2. договору-1, строк оплати рахунків, отриманих електронною поштою з наступним пред`явленням оригіналів протягом 30 днів, не може перевищувати 5 робочих днів з дати відвантаження. Датою платежу вважається дата списання коштів з кореспондентського рахунку замовника.

Щомісячно сторони не пізніше 05 числа місяця, наступного за звітним, складають, підписують та завіряють печаткою акт виконаних робіт, а також виконують звірку взаємних рахунків. Допускається пред`явлення всіх документів електронною поштою з наступною заміною на оригінали протягом 30 днів (п.3.4. договору-1).

Згідно з п. 4.1. договору сторони несуть відповідальність за невиконання чи неналежне виконання своїх обов`язків по договору.

Відповідно до п. 4.2. договору-1 замовник відшкодовує експедитору всі витрати, викликані затримкою вагонів та/чи неприйняттям вагонів транзитними залізничними дорогами по вині замовника чи відправника вантажу, якщо ці витрати підтверджені документально.

Згідно з п. 7. Договору-1 сторони вживають заходи для вирішення всіх спорів і розбіжностей, які можуть виникнути з договору чи у зв`язку з ним, дружнім шляхом. У випадку, якщо сторони не зможуть прийти до згоди, будь-які спори, розбіжності чи вимоги, що виникають з договору чи у зв`язку з ним, в тому числі, що стосуються його дійсності, недійсності, порушення чи припинення дій, підлягають вирішенню в арбітражному суді по місцезнаходженню відповідача.

Договір набирає законної сили з моменту його підписання і діє до 31.12.2017. Договір може бути розірваний в місячний строк з моменту заяви однієї із сторін про свій намір розірвати договір. При цьому сторони зобов`язані завершити розрахунки за послуги і перевезення, здійснені на момент розірвання договору. Дія договору продовжується автоматично на кожний послідуючий календарний рік, якщо ні одна зі сторін не заявить в письмовій формі про його розірвання (розділ 9 договору-1).

Як вказував позивач, на виконання умов договору-1 позивачем були надані, а відповідачем-1 прийняті послуги за договором у період з 15.03.2017 по 08.10.2019 на загальну суму 6 872 122, 11 доларів США, що підтверджується підписаними сторонами та завіреними печатками актами надання послуг.

Крім того, позивачем до матеріалів справи долучено акт звірки взаємних розрахунків, який підписано від імені позивача виконавчим директором ОСОБА_3, а від імені відповідача - директором ОСОБА_1 , посвідчено печатками сторін, і у якому зафіксовано, що станом на 31.07.2019 заборгованість відповідача-1 складає 204 575,15 дол. США.

Відповідачем-1 у свою чергу вказані послуги оплачені частково, а саме в загальному розмірі 6 86 187, 96 доларів США, а також 100 000, 00 доларів за згодою відповідача-1 сплачено ТОВ «МАКСАТ 2030», що підтверджується банківськими довідками.

27.01.2020 між позивачем та відповідачем-1, в особі директора ОСОБА_1 (відповідач-2) підписано додаткову угоду №857-01 до договору-1 (надалі - додаткова угода), відповідно до п.1. якої сторони погодили певний графік погашення заборгованості в розмірі 85 934, 15 доларів США замовником: 1. 29.02.2020 - 5 934, 15 доларів США; 2. 31.03.2020 - 5 000, 00 доларів США; 3. 30.04.2020 - 5 000, 00 доларів США; 4. 31.05.2020 - 5 000, 00 доларів США; 5. 30.06.2020 - 5 000, 00 доларів США; 6. 31.07.2020 - 5 000, 00 доларів США; 7. 31.08.2020 - 5 000, 00 доларів США; 8. 30.09.2020 - 5 000, 00 доларів США; 9. 31.10.2020 - 5 000, 00 доларів США; 10. 30.11.2020 - 5 000, 00 доларів США; 11. 31.12.2020 - 5 000, 00 доларів США; 12. 31.01.2021 - 5 000, 00 доларів США; 13. 28.02.2021 - 5 000, 00 доларів США; 14. 31.03.2021 - 5 000, 00 доларів США; 15. 30.04.2021 - 5 000, 00 доларів США; 16. 31.05.2021 - 5 000, 00 доларів США; 17. 30.06.2021 - 5 000, 00 доларів США.

Згідно з п.2. додаткової угоди, остання набирає силу з 27.01.2020 і діє до 30.06.2021.

Також, у п.4. додаткової угоди вмістить умову, згідно якої відповідальність за невиконання зобов`язань за нею в повній мірі несе ОСОБА_1 , як поручитель.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.12.2020 у справі № 910/6260/20 позов задоволено частково: солідарно стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛІТ РЕІЛВЕЙЗ" та ОСОБА_1 на користь "UKRAILTRANS TRADE AND LOGISTIK KFT" 45 934 доларів США 15 центів заборгованості за договором транспортного експедирування №855-94 від 15.03.2017, і в цій частині рішення суду першої інстанції оскаржується відповідачем-1.

Крім того, 07.02.2020 між позивачем (експедитор) та відповідачем-1 (замовник) укладено договір №875-2-2020 (надалі - договір-2) відповідно до п.1. якого експедитор зобов`язується за винагороду та за рахунок замовника з організувати виконання транспортно-експедиторських послуг та інших послуг, пов`язаних з перевезенням по залізничним дорогам транзитних, експортних та імпортних вантажів, узгоджених в додатках до даного договору.

Згідно з п.3.1. договору-2 замовник сплачує експедитору вартість перевезення та транспортного-експедиторського обслуговування вантажів за ставками, погодженими окремо на кожну партію вантажу до початку відвантаження, якщо в додатках до договру не погоджено інше.

Оплата рахунків експедитора проводиться замовником, якщо не погоджено інше в додатках до договору, в строк не пізніше 5 робочих днів з дати виставлення рахунку. Допускається виставлення рахунку по електронній адресі чи факту для прискорення оплати. Оригінал рахунку експедитор висилає поштою за адресою замовника. Датою платежу вважається дата списана коштів з кореспондентського рахунку замовника (п.3.2 договору-2).

Договір набирає законної сили з моменту його підписання і діє до 31.12.2020. Договір може бути розірваний в місячний строк з моменту заяви однієї із сторін про свій намір розірвати договір. При цьому сторони зобов`язані завершити розрахунки за послуги і перевезення, здійснені на момент розірвання договору. Дія договору продовжується автоматично на кожний послідуючий календарний рік, якщо ні одна зі сторін не заявить в письмовій формі про його розірвання (розділ 8 договору-2).

На виконання умов договору-2 позивачем були надані, а відповідачем-1 прийняті послуги за договором на загальну суму 12 600, 00 доларів США, що підтверджується підписаним сторонами та завіреним печатками актом надання послуг №1.

В свою чергу, рішенням Господарського суду міста Києва від 15.12.2020 у справі № 910/6260/20 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛІТ РЕІЛВЕЙЗ" на користь "UKRAILTRANS TRADE AND LOGISTIK KFT" 12 600 доларів США 00 центів заборгованості за договором транспортного експедирування №875-2-2020 від 07.02.2020, і в цій частині рішення суду першої інстанції учасниками спору не оскаржується.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.12.2020 у справі № 910/6260/20 позов задоволено частково: солідарно стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛІТ РЕІЛВЕЙЗ" та ОСОБА_1 на користь "UKRAILTRANS TRADE AND LOGISTIK KFT" (Hungary, 1143 Budapest Stefania ut 101-103, реєстраційний номер в реєстрі фірм 01-09-902025) 45 934 доларів США 15 центів заборгованості за договором транспортного експедирування №855-94 від 15.03.2017.

В свою чергу,скаржник в апеляційній скарзі просить частково скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2020 у справі № 910/6260/20 в частині солідарного стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛІТ РЕІЛВЕЙЗ"та ОСОБА_1 на користь "UKRAILTRANS TRADE AND LOGISTIK KFT" 45 934 доларів США 15 центів заборгованості за договором транспортного експедирування №855-94 від 15.03.2017 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у цій частині, а отже, апеляційний розгляд здійснюється судом апеляційної інстанції в заявлених скаржником межах.

Стосовно зобов`язань відповідача-1 щодо сплати на користь позивача заявленої до стягнення суми коштів в розмірі 45 934 доларів США 15 центів за договором транспортного експедирування № 855-94 від 15.03.2017, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.

Так, в обгрунтування підстав стягнення вказаної суми коштів позивач посилається на те, що 27.01.2020 між позивачем та відповідачем-1, в особі директора ОСОБА_1 (відповідач-2) підписано додаткову угоду №857-01 до договору-1, відповідно до п.1. якої сторони погодили графік погашення заборгованості в розмірі 85 934 доларів США 15 центів, і станом на момент звернення позивача з відповідним позовом строк виконання зобов`язань за даною угодою настав щодо стягнення суми коштів в розмірі 45 934 доларів США 15 центів.

В свою чергу, дослідивши умови вказаної угоди, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вона не містить в собі визначення стосовно правової природи за зазначених у ній коштів, які розстрочені до виконання, а вказується лише те, що за умовами додаткової угоди від 27.01.2020, сторони погодили графік погашення заборгованості замовника у відповідності до пункту 2.8 договору-1, яким визначено, зокрема, що замовник проводить оплату послуг експедитора у відповідності з умовами даного договору, додатків до нього та окремими письмовими погодженнями. Тобто, умови вказаної додаткової угоди стосуються оплати наданих експедитором послуг по основному договору.

При цьому, позивач посилався на те, що зокрема спірна сума боргу утворилась внаслідок того, що на виконання умов договору-1 позивачем були надані, а відповідачем-1 прийняті послуги за договором у період з 15.03.2017 по 08.10.2019 на загальну суму 6 872 122, 11 доларів США, що підтверджується підписаними сторонами та завіреними печатками актами надання послуг та актом звірки взаємних розрахунків за період з 15.03.2017 по 08.10.2019, вказані послуги оплачені частково, а саме в загальному розмірі 6 686 187, 96 доларів США, а також 100 000, 00 доларів за згодою відповідача-1 сплачено ТОВ «МАКСАТ 2030».

В свою чергу, скаржник вказував, що спірні питання щодо оплати виникли стосовно актів, які передбачали оплату за простій та затримку вагонів та нарахованих у зв`язку з такою затримкою штрафів, а згідно з пунктом 4.2 договору, замовник відшкодовує експедитору всі витрати, пов`язані з затримкою вагонів та /чи неприйманням вагонів транзитними залізницями з вини замовника чи відправника вантажу, якщо ці витрати підтверджені документально.

Проте, жодного документального підтвердження понесених витрат експедитора - не були надані, а заборгованість відповідача-1 перед позивачем - відсутня в межах спірної суми коштів. Крім того, відповідач-1 посилався на те, що заявлена до стягнення сума коштів не підтверджена первинними документами, не є заборгованістю, вказану заборгованість відповідач-1 не визнавав, зокрема і у акті звірки, а фактично спірна сума є збитками, які не підтверджені жодними первинними документами. При цьому, відповідач-1 вказував, що заборгованість, яку позивач просить стягнути з відповідач-1, є фактично спірною заборгованістю, яка не узгоджена між сторонами і складає суму штрафів за простій та затримку вагонів.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши наявні матеріали справи, дослідивши доводи учасників справи стосовно спірної суми коштів, в межах заявлених позивачем солідарних вимог (з урахуванням уточнень позовних вимог) дійшов наступних висновків.

Правовідносини, що виникли між сторонами, є правовідносинами транспортного експедирування.

Правові та організаційні засади транспортно-експедиторської діяльності в Україні регулюються Законом України "Про транспортно-експедиторську діяльність", згідно ст. 1 якого транспортно-експедиторська послуга - це робота, що безпосередньо пов`язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування.

Відповідно до ст.9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність", за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Згідно з ч.1 ст. 929 Цивільного кодексу України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням.

В силу приписів ст. 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність", істотними умовами договору транспортного експедирування є відомості про сторони договору: для юридичних осіб-резидентів України - найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України; для фізичних осіб- громадян України: прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання із зазначенням адреси та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків та інших обов`язкових платежів; вид послуги експедитора; вид та найменування вантажу; права, обов`язки сторін; відповідальність сторін, у тому числі в разі завдання шкоди внаслідок дії непереборної сили; розмір плати експедитору; порядок розрахунків; пункти відправлення та призначення вантажу; порядок погодження змін маршруту, виду транспорту, вказівок клієнта; строк (термін) виконання договору, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У разі залучення експедитором до виконання його зобов`язань за договором транспортного експедирування іншої особи у відносинах з нею експедитор може виступати від свого імені або від імені клієнта.

За договором транспортного експедирування експедитор може організувати перевезення за одним товарно-транспортним документом вантажів кількох різних клієнтів, які прямують з одного пункту відправлення та/чи в один пункт призначення, за умови, що експедитор виступає від імені усіх цих клієнтів як вантажовідправник та/чи вантажоодержувач.

Підтвердженням витрат експедитора є документи (рахунки, накладні тощо), видані суб`єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування, або органами влади.

Перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні.

Такими документами можуть бути: авіаційна вантажна накладна (Air Waybill); міжнародна автомобільна накладна (CMR); накладна СМГС (накладна УМВС); коносамент (Bill of Lading); накладна ЦІМ (СІМ); вантажна відомість (Cargo Manifest); інші документи, визначені законами України.

Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Відповідно до ст. 933 Цивільного кодексу України, клієнт зобов`язаний надати експедиторові документи та іншу інформацію про властивості вантажу, умови його перевезення, а також інформацію, необхідну для виконання експедитором обов`язків, встановлених договором.

Експедитор повинен повідомити клієнта про виявлені недоліки одержаної інформації, в разі її неповноти - вимагати у клієнта необхідну додаткову інформацію. У разі ненадання клієнтом документів та необхідної інформації експедитор має право відкласти виконання своїх Зв`язків за договором транспортного експедирування до надання документів та інформації в повному обсязі. Клієнт відповідає за збитки, завдані експедиторові у зв`язку з порушенням обов`язку щодо надання документів та інформації, визначених частиною першою цієї статті.

Згідно із ч.ч. 8-11 ст. 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність", платою експедитору вважаються кошти, сплачені клієнтом експедитору за належне виконання договору транспортного експедирування.

У плату експедитору не включаються витрати експедитора на оплату послуг (робіт) інших осіб, залучених до виконання договору транспортного експедирування, на оплату зборів (обов`язкових платежів), що сплачуються при виконанні договору транспортного експедирування.

Отже, виходячи с положень ст. 933 Цивільного кодексу України, ч.ч. 8-11 ст. 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність", вартість послуг транспортно-експедиторського обслуговування є виключно плата за виконання доручення за договором. Всі інші витрати не входять у вказану вартість, а отже порядок підтвердження сторонами вказаних витрат та їх сплата не можуть підтверджуватись актами наданих послуг.

П. 4.2. Договору-1 визначено, що замовник, відшкодовує експедитору всі витрати, пов`язані з затримкою вагонів та/чи не прийомом вагонів транзитними залізницями з вини замовника чи відправника вантажу, якщо ці витрати підтверджені документально.

При цьому, відповідач-1 вказував, що ним не заперечуються обсяги саме послуг транспортно-експедиторського обслуговування, проте, заборгованість, яку позивач просить стягнути з відповідача-1, є фактично спірною заборгованістю, яка не узгоджена між сторонами і складає суму штрафів за простій та затримку вагонів, тобто є за своєю правовою природою збитками, які поніс відповідач-1 внаслідок прямування вагонів у залізничному міжнародному сполученні.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що підтвердженням витрат експедитора є документи (рахунки, накладні тощо), видані суб`єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування, або органами влади.

Таким чином, судом апеляційної інстанції наголошує, що обставина щодо документального підтвердження понесених витрат позивачем, як заборгованості, та доведення її правової природи належними засобами доказування в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, - підлягає дослідженню в контексті спірних правовідносин, оскільки учасники спору посилались на протилежні обставини щодо наявності такої заборгованості, її правової природи, і, відповідно, встановлення факту наявності або відсутності сплати такої солідарно у відповідачів.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що за умовами додаткової угоди від 27.01.2020, сторони погодили графік погашення заборгованості замовника у відповідності до пункту 2.8 договору-1.

Пунктом 2.8 договору-1 визначено, що замовник проводить оплату послуг експедитора у відповідності з умовами даного договору, додатків до нього та окремими письмовими погодженнями, отже, пунктом 2.8 договору сторонами узгоджено здійснення оплати наданих послуг позивача у відповідності з умовами даного договору, додатків до нього та окремими письмовими погодженнями.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність», клієнт зобов`язаний у порядку, передбаченому договором транспортного експедирування, сплатити належну плату експедитору, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання договору транспортного експедирування.

Зокрема за актами виконаних робіт, організація перевезень здійснювалась експедитором у міжнародному сполученні, у якому у відповідності до п. 4 Статуту залізниць України, здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення, зокрема, згідно Угоди про міжнародне вантажне сполучення (далі - УМВС).

Відповідно до ст. 11 УМВС, відправник несе відповідальність перед залізницею за наслідки, що виникли в результаті відсутності, недостатності або неправильності супровідних документів. Якщо перевезення або видача вантажу затримуються внаслідок того, що відправник не представив необхідних супровідних документів або документи, подані ним і зазначені в накладній у графі "Документи, додані відправником", є недостатніми або неправильними, то за час затримки стягуються штрафи, збори, як то: за зберігання вантажу, простій вагонів. Якщо зазначена затримка відбувається на дорозі відправлення або залізниці призначення, то цей штраф обчислюється у відповідності з внутрішніми правилами, що діють на цих залізницях. Якщо така затримка відбувається на транзитних залізницях, то ці платежі обчислюються згідно з застосовуваним зацікавленими залізницями для даної міжнародної перевезення транзитним тарифом; якщо ж в транзитному тарифі для цих випадків не встановлена плата за зберігання вантажу і за простій вагонів, то штраф обчислюється у відповідності з внутрішніми правилами, що діють на цих транзитних залізницях.

Штрафи, збори, як то: за зберігання вантажу, простої вагонів, повинні бути внесені в накладну. Вони стягуються з відправника або одержувача в залежності від того, хто з них сплачує провізні платежі за перевезення по даній транзитній залізниці. При втраті залізницею супровідних документів, зазначених відправником у графі "Документи, додані відправником" накладної, штрафи і збори, пов`язані з затримкою вантажів з цієї причини, не стягуються.

У випадках, коли провізні платежі за транзитні залізниці відправник або одержувач оплачує через платника (експедиторську організацію, фрахтового агента та ін.), що має договір з транзитної залізницею на оплату провізних платежів, штрафи і збори, що виникли на транзитних залізницях, стягуються з платника (експедиторської організації, фрахтового агента та ін.) за внутрішніми правилами, чинним на транзитних залізницях.

Також, пунктом 2.2. договору сторони узгодили, що після узгодження умов, вартості послуг, а також умов оплати, експедитор видає замовнику транспортну інструкцію на відвантаження конкретних партій вантажів, яка містить необхідні дані для забезпечення розрахунків з залізницями. При необхідності, за вимогою замовника, забезпечує направлення на адресу адміністрації відповідних залізниць підтвердження про проведені платежі та/або гарантій по здійсненню розрахунків за перевезення.

Пунктом 2.4 договору також визначено, що замовник несе відповідальність за належне оформлення залізничних накладних у відповідності до інструкцій експедитора, інших транспортних та товаросупровідних документів, їх повноту та комплектність у відповідності до вимог, встановлених адміністраціями залізниць, митними та іншими офіційними органами країни відправлення /призначення та транзитних країн, а також інструкціям експедитора.

При цьому, матеріали справи не містять доказів передачі експедитором (позивачем) замовнику (відповідачу-1) інструкцій відповідно до п. 2.2, 2.4 договору-1 на відвантаження з відповідними даними для забезпечення розрахунків з залізницями, в підтвердження необхідності попередньої оплати перевезень, з метою попередження затримки вагонів.

В силу п. 3.2 договору передбачена оплата наданих послуг протягом 5 робочих днів з дати відвантаження вантажу, тобто вказаним пунктом не передбачено здійснення попередньої оплати відповідних послуг.

Таким чином, відповідно до п. 3.2. договору-1, строк оплати рахунків, отриманих електронною поштою з наступним пред`явленням оригіналів протягом 30 днів, не може перевищувати 5 робочих днів з дати відвантаження. Датою платежу вважається дата списання коштів з кореспондентського рахунку замовника.

Також, як встановлено судом апеляційної інстанції, матеріали справи не містять рахунків, які виставлялись/надсилались позивачем відповідачу-1 на виконання вказаного пункту договору, в підтвердження, зокрема оплати спірної суми коштів на користь відповідної залізниці, яка заявлена позивачем до солідарного стягнення, з посиланням на документальне підтвердження сплати спірної суми, у зв`язку з чим позивачем в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України не підтверджено належними на допустимими доказами понесення фактичних витрат в заявленому до солідарного стягнення розмірі (з урахуванням здійснених уточнень позовних вимог).

При цьому, як підтверджується наявними у справі актом № 857-23F від 01.01.2019, на суму 43 714 дол. США, вказана сума складає суму штрафу, який було нараховано транзитною залізницею на підставі актів загальної форми, які не містять відомостей про те, що експедитором, тобто позивачем, понесені відповідні витрати, як не подано і доказів списання відповідних сум штрафів з експедитора (позивача) у встановленому порядку саме на підставі вказаних актів загальної форми.

Крім того, згідно актів виконаних робіт № 172 від 30.12.2018, № 855-94 вд 17.01.2019, № 106 від 25.10.2018, № 75 від 20.09.2018, № 75 від 20.09.2018, № 28 від 31.07.2018,№ 25 від 30.07.2018, № 24 від 30.06.2018, № 95 від 21.10.2018, № 94 від 21.10.2018, № 93 від 12.10.2018, № 90 від 12.10.2018, № 89 від 30.09.2018, № 65 від 18.09.2018, № 37 від 20.08.2018, № 36 від 20.08.2018, № 35 від 20.08.2018, № 3 від 16.08.2018, № 43 від 20.08.2018, № 42 від 20.08.2018, № 145 від 07.12.2018, № 125 від 11.11.2018, № 124 від 11.11.2018, № 113 від 30.10.2018, № 112 від 29.10.2018, № 111 від 29.10.2018, № 110 від 29.10.2018, № 109 від 29.10.2018, № 108 від 29.10.2018, № 107 від 29.10.2018, № 104 від 29.10.2018№ 103 від 25.10.2018, № 102 від 25.10.2018, № 101 від 25.10.2018, № 100 від 24.10.2018, № 99 від 24.10.2018, № 98 від 24.10.2018, № 96 від 21.10.2018, № 191 від 02.05.2019, № 190 від 02.05.2019, № 189 від 02.05.2019, № 188 від 02.05.2019, № 187 від 02.05.2019, № 16 від 17.12.2018, № 855-94 від 31.12.2017 включено суму плати за простій вагонів, розмір якої загалом складає 52 630,93 грн.

Проте, суд апеляційної інстанції враховує, що ні положеннями договору-1, не передбачено нарахування плати за простій вагонів, умови його нарахування, сплати та його вартість, а також позивачем не надано належних доказів в підтвердження того, що включені до актів суми простою -є збитками та/або витратами, те, що він поніс збитки та/або витрати у вказаних розмірах, а також як встановлено судом апеляційної інстанції, матеріали справи не містять доказів виставлення позивачем відповідачу-1 рахунків на виконання п. 3.2 договору, в підтвердження, зокрема оплати спірної суми коштів на користь відповідної залізниці, яка заявлена позивачем до солідарного стягнення, як не надано і доказів в підтвердження сплати спірної суми, яка включена до вищенаведених актів.

Додатково суд апеляційної інстанції враховує, що в матеріалах справи дійсно наявні акти наданих послуг за період з 15.03.2017 по 08.10.2019, в яких містяться відомості про виконання позивачем та прийняття відповідачем-1 саме послуг з транспортно - експедиційних послуг по договору-1, в які було включено суми штрафів за простій вагонів та затримкою вантажів, щодо правомірності нарахування яких відповідач-1 заперечує.

При цьому, в актах надання послуг 01.11.2018 сума розбіжностей складає 33 785,90 дол. США, за актом від 01.12.2018 - сума розбіжностей складає 12 962,37 дол. США, за актом від 31.12.2018 - сума розбіжностей складає 22 739,15 дол. США., за актом від 30.04.2019 - 2 623,36 дол. США., тобто вказані акти містять розбіжності стосовно частини наданих послуг.

Крім того, у спірних актах зазначено, що замовник не має претензій стосовно обсягу, якості і строку надання послуг, проте, підписання вказаних актів відповідачем-1 не може свідчити про таке письмове погодження, оскільки у актах зазначено, що відповідач-1 не має претензій саме стосовно обсягів, якості та строків наданих послуг. В свою чергу, в межах розгляду справи відповідач-1 наголошував, що пунктом 4.2 договору - 1 визначено, що замовник відшкодовує експедитору всі витрати, пов`язані з затримкою вагонів та /чи неприйняттям вагонів транзитними залізницями з вини замовника чи відправника вантажу, якщо ці витрати підтверджені документально.

Проте, заявляючи до стягнення спірну суму до стягнення з відповідачів, позивач посилається на те, що обов`язок по її сплаті, як заборгованості, виник у відповідачів в силу п. 1 та п. 4 додаткової угоди від 27.01.2020 до договору-1.

При цьому, як встановлено судом апеляційної інстанції, спірна сума не сумою заборгованості в розумінні ст. ст. 526 Цивільного кодексу України, а також матеріали справи не містять доказів фактичної її понесення/сплати позивачем, яка підлягає відшкодуванню саме на підставі пункту 2.8 договору-1.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про те, що заявлений до стягнення розмір заборгованості (в межах заявлених позовних вимог про солідарне стягнення з відповідачів спірної суми) підтверджується підписаними сторонами та завіреними печатками актами надання послуг - є помилковими, оскільки вказані документи містять відомості про те, що замовник не має претензій стосовно обсягу, якості і строку надання послуг, проте, зазначені акти не містять жодних двосторонньо погоджених сторонами застережень стосовно узгодженості зазначених у вказаних актах сум штрафів та сум простою, і позивачем в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України не подано доказів в підтвердження узгодженості вказаних сум розбіжностей, зокрема, в межах заявлених позовних вимог про стягнення 45 934 доларів США 15 центів.

Доводи позивача про те, що оскільки акти виконаних робіт, які наявні в матеріалах справи, підписані позивачем та відповідачем-1, а тому відповідач-1 визнав наявну в них заборгованість - судом апеляційної інстанції відхиляються, оскільки відповідач-1 під час розгляду справи судом першої інстанції, та в процесі апеляційного розгляду справи стверджував про те, що жодного документального підтвердження понесених витрат експедитора - не було надано, а заборгованість відповідача-1 перед позивачем - відсутня в межах спірної суми коштів, заявлена до стягнення сума коштів не підтверджена первинними документами, не є заборгованістю, вказану заборгованість відповідач-1 не визнавав, зокрема і у акті звірки, а фактично спірна сума є збитками, які не підтверджені жодними первинними документами. Також, спірна сума є заборгованістю, яка не узгоджена між сторонами і складає суму штрафів за простій та затримку вагонів.

Отже, обставина щодо документального підтвердження понесених витрат позивачем, саме як заборгованості в силу п. 1 та п. 4 додаткової угоди від 27.01.2020 до договору-1, та доведення її правової природи належними засобами доказування в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, - підлягає дослідженню в контексті спірних правовідносин, оскільки учасники спору посилались на протилежні обставини щодо наявності такої заборгованості, її правової природи, і, відповідно, встановлення факту наявності або відсутності сплати такої солідарно у відповідачів, що і було здійснено судом апеляційної інстанції в межах заявлених позовних вимог ( урахуванням здійснених уточнень).

Статтею 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції, в контексті спірних правовідносин сторін, враховуючи зміст пункту 1 та 4 додаткової угоди та п. 2.8 договору-1, дійшов висновку, що сторонами договору не визначено правової природи зазначеної суми коштів, як-то забезпечення виконання зобов`язання в розумінні ст. ст. 546, 549, 553, 560, 570, 572, 594 Цивільного кодексу України, або безпосередньо як зобов`язання в розумінні ст. 509 Цивільного кодексу України, або як штрафну санкцію в розумінні ст. 230 Господарського кодексу України, тощо.

Крім того, ні умовами договору, ні умовами додаткової угоди до нього не визначено, чи носить зокрема спірна сума забезпечувальну функцію у зобов`язанні, або виконує функцію безпосередньо певного зобов`язання.

При цьому, позивач наголошував на тому, що відповідна заборгованість в сумі 45 934 доларів США 15 центів підтверджена також актом звірки взаємних розрахунків за період з 15.03.2017 по 08.10.2019.

Проте, суд апеляційної інстанції зазначає, що акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом. Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу. (вказана правова позиція узгоджується з висновками постанови Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18).

В свою чергу, долучений позивачем акт звірки, по-перше, визначає заборгованість станом на 31.07.2019, а позивачем при зверненні до суду з позовом як підставу позовних вимог зазначено додаткову угоду від 27.10.2020, тобто, зазначений акт звірки жодним чином не свідчить про визнання/підтвердження відповідачем-1 заборгованості перед позивачем саме за вказаною додатковою угодою від 27.01.2020, як і не підтверджує, що додатковою угодою передбачені зобов`язання, визначені у вказаному акті звірки.

Також, доводи позивача у відзиві на апеляційну скаргу про те, що за допомогою електронної переписки підтверджується саме невиконання відповідачем-1 зобов`язань у спірній сумі щодо надання обумовленого обсягу документів, що стало підставою для затримки вагонів, і відповідно нарахування штрафів, - судом апеляційної інстанції не приймається, оскільки позивачем в обгрунтування вказаного твердження всупереч ч. 14, 76-79, 80 Господарського процесуального кодексу України не подано доказів в підтвердження обставини щодо наявності такої переписки, так і підтвердження факту, що саме внаслідок дій відповідача-1 відбулась затримка вагонів, що призвело до виникнення заборгованості за визначений позивачем період, а посилання на таку переписку у письмових поясненнях не може бути прийнято судом апеляційної інстанції саме як належний та допустимий доказ в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами відповідача-1 про те, що з огляду на принцип змагальності сторін, розподіл обов`язку доказування та подання доказів, на позивача, у даному випадку, покладається обов`язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а саме, наявність у відповідачів обов`язку з оплати спірної суми коштів. Обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у сторін договору первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язок між фактом придбання послуги і подальшою господарською діяльністю.

Проте, як встановлено судом апеляційної інстанції, позивачем не було доведено належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України наявність у відповідачів заборгованості в заявленому до стягнення розмірі саме на підставі п. 1 та п. 4 додаткової угоди від 27.01.2020 та ст. 526 Цивільного кодексу України.

Крім того, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.

Ч. 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, здійснюючи розгляд справи, судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем заявлено до солідарного стягнення з відповідача-1 та відповідача-2 договором транспортного експедирування № 855-94 від 15.03.2017 суму заборгованості в розмірі 45 934 доларів США 15 центів, вказуючи про наявність невиконаного обов`язку відповідача-1 в цій частині, та солідарної відповідальності відповідача-1 та відповідача-2 в цій частині з огляду на приписи ст. ст. 553, 554 Цивільного кодексу України та умов додаткової угоди №857-01 від 27.01.2020, і суд першої інстанції задовольнив вимоги позивача у цій частині повністю.

Проте, суд апеляційної інстанції з вказаними висновками суду першої інстанції не погоджується та вважає, що вони зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права, зокрема ст. ст. 553, 554 Цивільного кодексу України, з огляду на наступне.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Нормами ст.626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою, як одним із видів забезпечення виконання зобов`язання (частина перша статті 546 Цивільного кодексу України).

Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 547 Цивільного кодексу України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 Цивільного кодексу України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України). Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частина друга статті 554 Цивільного кодексу України).

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання. Підставою поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника.

Обсяг відповідальності поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 Цивільного кодексу України).

В свою чергу, суд апеляційної інстанції дослідивши додаткову угоду №857-01 від 27.01.2020, на яку позивач посилається в обґрунтування своєї позиції щодо наявності у відповідачів солідарного обов`язку, встановив що вказана угода укладена між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕЛІТ РЕІЛВЕЙЗ" та "UKRAILTRANS TRADE AND LOGISTIK KFT", як юридичними особами, які представляли посадові особи товариств (від позивача - генеральний директор ОСОБА_3 , а від відповідача-1 - директор ОСОБА_1 ), підписи яких посвідчені печатками юридичних осіб.

При цьому, вказана додаткова угода №857-01 від 27.01.2020, на яку позивач посилається в обґрунтування своєї позиції щодо наявності у відповідачів солідарного обов`язку, не є трьохсторонньою, ОСОБА_1 не виступала як сторона правочину (а саме як поручитель в силу приписів ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України), і жодним чином не виражала свою волю та однозначну згоду, які фізична особа на прийняття на себе поруки за зобов`язаннями відповідача-1 в розумінні ст. ст. 11, 509, 546, 547, 553, 554 Цивільного кодексу України, і вчинення вказаною особою дій з підписання додаткової угоди, як посадовою особою товариства, не свідчить про прийняття нею на себе обов`язків поруки.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що встановлення між двома юридичними особами поруки третьої особи, як фізичної особи, в додатковій угоді, без наявності належних та допустимих доказів в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України волевиявлення такої фізичної особи на прийняття на себе поручительства в належній письмовій формі - не є підставою для покладення на ОСОБА_1 , як відповідача-2, встановленого законом солідарного обов`язку з відповідачем-1 по виконанню зобов`язань, а отже, доводи позивача щодо наявності солідарного обов`язку відповідачів перед позивачем в силу п. 4 додаткової угоди №857-01 від 27.01.2020 - визнаються судом безпідставними, необгрунтованими та такими, що не узгоджуються з ст. ст. 11, 509, 546, 547, 553, 554 Цивільного кодексу України.

З огляду на викладене, заявлені вимоги позивача про солідарне стягнення з відповідача-1 та відповідача-2 суми заборгованості в розмірі 45 934 доларів США 15 центів - не є законними та обґрунтованими, не були доведені належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, а тому задоволенню не підлягають, і в цій частині судом апеляційної інстанції встановлено неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції у наведеній частині, оскільки внаслідок неправильного застосування норми матеріального права (ст. ст. 11, 509, 546, 547, 553, 554 Цивільного кодексу України) помилково встановлено солідарний обов`язок відповідачів щодо сплати суми заборгованості, за відсутності документально підтверджених солідарних зобов`язань відповідачів перед позивачем, і стосовно яких позивачем в розумінні ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України подано відповідний позов.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що в розумінні ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України в межах даної справи предметом дослідження виступали обставини наявності або відсутності солідарного зобов`язання відповідачів перед позивачем виключно в межах спірної суми коштів, визначеної позивачем на підставі додаткової угоди від 27.01.2020, і обставини нарахування інших обумовлених вказаною угодою сум по відношенню до визначених позивачем відповідачів разом або окремо, як і визначення їх належної правової природи - не входить до предмету дослідження в межах розгляду даної справи, в межах даної справи судом не оцінюється з огляду на ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з чим позивач не позбавлений реалізувати свої права у визначеному законом порядку щодо інших сум за вказаною угодою.

З урахуванням наведеного вище, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача в частині солідарного стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛІТ РЕІЛВЕЙЗ" та ОСОБА_1 45 934 доларів США 15 центів заборгованості за договором транспортного експедирування №855-94 від 15.03.2017 - задоволенню не підлягають, а рішенян суд першої інстанції у наведеній частині підлягає скасуванню з огляду на ч. 1, ч. 2 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, з прийняттям у скасованій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог..

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі, найшли своє підтвердження під час розгляду справи в апеляційному порядку, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалено при нез`ясуванні обставин, що мають значення для справи, за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими (зокрема, щодо наявності у відповідачів наявного документально підтвердженого солідарного обов`язку перед позивачем, якйи виник внаслідок умов додаткової угоди від 27.01.2020), висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, а також при ухваленні рішення в оскаржуваній частині судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права (ст. ст. 11, 509, 526, 546, 547, 553, 554, 626, 933 Цивільного кодексу України) та порушення норм процесуального права (ст. ст. 77-79 Господарського процесуального кодекус України), у зв`язку з чим на підставі п. 1-4 ч. 1, ч. 2 статті 277 Господарського процесуального кодексу України оскаржуване рішення підлягає скасуванню в апеляційному порядку в частині солідарного стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛІТ РЕІЛВЕЙЗ" та ОСОБА_1 45 934 доларів США 15 центів заборгованості за договором транспортного експедирування №855-94 від 15.03.2017 з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у скасованій частині. В решті рішення суду першої інстанції учасниками справи не оскаржувалось.

Розподіл судових витрат

Пунктом 2 ч. 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі п. 2 ч. 1, ч. 14 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції здійснює розподіл судових витрат наступним чином:

- з «UKRAILTRANS TRADE AND LOGISTIK KFT» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛІТ РЕІЛВЕЙЗ» підлягає стягненню судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 37 218 грн. 85 коп.

- судові витрати в частині 344 (триста сорок чотири) долари США 51 цент судового збору та 362 долари США 21 цент витрат на правову допомогу в суді першої інстанції та витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 400 дол. США 00 цент залишаються за «UKRAILTRANS TRADE AND LOGISTIK KFT».

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 271, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛІТ РЕІЛВЕЙЗ" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2020 у справі № 910/6260/20 в частині солідарного стягнення 45 934 доларів США 15 центів заборгованості за договором транспортного експедирування №855-94 від 15.03.2017 - задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2020 у справі № 910/6260/20 в частині солідарного стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛІТ РЕІЛВЕЙЗ" та ОСОБА_1 45 934 доларів США 15 центів заборгованості за договором транспортного експедирування №855-94 від 15.03.2017 - скасувати та ухвалити у скасованій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у скасованій частині.

Резолютивну частину рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2020 у справі № 910/6260/20 викласти в наступній редакції:

« 1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛІТ РЕІЛВЕЙЗ» (03151, місто Київ, вулиця Очаківська, будинок 5/6, ідентифікаційний код 39774973) на користь «UKRAILTRANS TRADE AND LOGISTIK KFT» (Hungary, 1143 Budapest Stefania ut 101-103, реєстраційний номер в реєстрі фірм 01-09-902025) 12 600 (дванадцять тисяч шістсот) доларів США 00 центів заборгованості за договором транспортного експедирування №875-2-2020 від 07.02.2020, 533 (п`ятсот тридцять три) долари США 50 центів судового збору та 561 (п`ятсот шістдесят один) долар США 93 центів витрат на правову допомогу.

3. У задоволенні іншої частини позову відмовити.»

3. Стягнути з «UKRAILTRANS TRADE AND LOGISTIK KFT» (Hungary, 1143 Budapest Stefania ut 101-103, реєстраційний номер в реєстрі фірм 01-09-902025) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛІТ РЕІЛВЕЙЗ» (03151, місто Київ, вулиця Очаківська, будинок 5/6, ідентифікаційний код 39774973) судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 37 218 грн. 85 коп.

4. Судові витрати в частині 344 (триста сорок чотири) долари США 51 цент судового збору та 362 (триста шістдесят два) долари США 21 цент витрат на правову допомогу в суді першої інстанції та витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 400 (чотириста) дол. США 00 цент залишити за «UKRAILTRANS TRADE AND LOGISTIK KFT».

5. Матеріали справи №910/6260/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку, строки та випадках, визначених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата підписання повного тексту постанови: 28.04.2021.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді С.Я. Дикунська

О.В. Тищенко