ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" квітня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/790/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Чистякової І.О.

за участю секретаря судового засідання Мороз Ю.В.

розглянувши за правилами загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Правекс Груп" (61157, м. Харків, вул. Селянська, буд. 124, ідентифікаційний код 40096822)
до Фізичної особи - підприємця Денисюк Василя Васильовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )
про стягнення 500 460,02 грн
за участю представників сторін:

позивача адвоката Прилипко Д.В., ордер Серія АХ № 1046388 від 01.02.2021;

відповідача - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Правекс Груп" (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області із позовною заявою до відповідача - Фізичної особи - підприємця Денисюк Василя Васильовича, в якій просить стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 500460,02 грн, з яких 498575,00 грн - заборгованість за Договором поставки від 13.11.2020 (сума попередньої передоплати), 1885,02 грн - 3% річних за прострочення виконання зобов`язання з повернення суми попередньої оплати. Також позивач просить стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору у розмірі 7 506,90 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов домовленості про поставку товару: Ультразвукової машини для пайки резинки UZ-70М, на виконання вказаної домовленості позивачем перераховано відповідачу попередню оплату у розмірі 498 575,00 грн, проте поставка вказаного товару відповідачем здійснена не була та відповідачем не було задоволено вимоги позивача у порядку досудового врегулювання спору, а тому позивач зазначає, що вимушений звернутися до суду з даним позовом про стягнення суми попередньої оплати та 3% річних за прострочення з повернення попередньої оплати.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 16 березня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №922/790/21. Зазначено, що справу розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 06 квітня 2021 р. о 10:00 год.

В підготовчому судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати судом було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання від 06 квітня 2021 року про відкладення підготовчого засідання на 13.04.2021 о 11:00 год.

У судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати судом було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання від 13 квітня 2021 року про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті на 21.04.2021 року об 12:30 год.

Присутній представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримував та просив позов задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання 21.04.2021 не з`явився. Ухвали господарського суду Харківської області: про відкриття провадження у справі від 16.03.2021; про повідомлення від 06.04.2021; про повідомлення від 13.04.2021 були надіслані відповідачу за його місцезнаходженням: 61170, м. Харків, вул. Владислава Зубенка, буд. 21, кв. 145, проте повернуті до суду відділенням пошти з відміткою: "адресат відсутній за вказаною адресою". Відзив на позов відповідачем не наданий.

Відповідно до змісту ч. 3 ст. 242 ГПК України, рішення суду надсилаються учасникам справи в електронній формі, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса в особи відсутня.

За визначенням п. 4, п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

У своїх рішеннях Європейський суд неодноразово наголошував, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Суд враховує також правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з ч. 2 ст. 2 ГПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (пункти 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до вимог частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ст. 14 ГПК України суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За приписами ст. 80 ГПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (стаття 74 ГПК України).

Отже, відповідач є повідомленим про дату та час судового засідання, що відбулося 21.04.2021 належним чином.

За таких обставин, враховуючи те, що сторони повідомлені про дату та час судового засідання на стадії розгляду справи по суті належним чином, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутністю представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

В листопаді 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Правекс Груп" (надалі - позивач) та Фізичною особою - підприємцем Денисюк Василем Васильовичем (надалі - відповідач) було досягнуто домовленості щодо поставки ультразвукової машини для пайки резинки UZ-70М (надалі - товар), в новому, не бувшому у використанні стані, та виконання пусконалагоджувальних робіт задля використання позивачем товару у своїй господарській діяльності.

12 листопада 2020 року відповідачем було виставлено рахунок на оплату товару № 40 від 12.11.2020.

13.11.2020 позивач перерахував на банківський рахунок відповідача - Фізичної особи - підприємця Денисюк Василя Васильовича грошові кошти в сумі 498575,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1827 від 13.11.2020.

У платіжному дорученні №1827 від 13.11.2020 в графі призначення платежу зазначено: "Сплата за Ультразвукову машину для пайки резинки UZ-70М згідно рах. 40 від 12 листопада 2020 року".

Матеріали справи свідчать про те, що позивач звертався до відповідача з вимогою від 14.12.2020 про передачу оплаченого товару та з претензією від 03.02.2021 про повернення суми попередньої оплати та відшкодування 3% річних та інфляційних збитків у порядку застосування ст. 625 ЦК України.

Втім, відповідач товар не поставив, суму попередньої оплати не повернув.

Відповідачем не надано до матеріалів справи належних та допустимих доказів на підтвердження поставки товару або повернення грошових коштів позивачу.

Отже, відповідач свої зобов`язання щодо поставки товару не виконав, попередню оплату позивачу в сумі 498575,00 грн. не повернув.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов`язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтею 207 Цивільного кодексу України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною 1 ст. 181 Господарського кодексу України передбачено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Також, відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що між сторонами було укладено договір поставки у спрощений спосіб, і цей договір є підставою для виникнення у його сторін майново-господарських зобов`язань.

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 статті 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Відповідно до ст. 665 Цивільного кодексу України у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

Враховуючи приписи ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову (вказану правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 910/5444/17).

Зазначені правовідносини також регулюються положеннями ст. 1212 ЦК України.

За приписами ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що норми ст. 1212 Цивільного кодексу України поширюють свою дію на спірні правовідносини та враховуючи те, що відповідач одержав від позивача суму попередньої оплати товару в розмірі 498575,00 грн, проте не передав товар у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, а також не повернув суму попередньої оплати товару на вимогу позивача, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога позивача щодо стягнення з відповідача суми одержаної попередньої оплати товару в розмірі 498575,00 грн правомірна та обґрунтована, а тому підлягає задоволенню.

Розглядаючи позовні вимоги про стягнення 3% річних в сумі 1885,02 грн суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, згідно з ч.1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань".).

Як вже було зазначено вище, позивач звертався до відповідача з вимогою від 14.12.2020 про передачу оплаченого товару.

Відповідно інформації, що міститься на офіційному сайті ПАТ "Укрпошта" за відстеженням поштового пересилання № 662, вбачається що вказана вимога не була отримана відповідачем та повернута за зворотною адресою 16.01.2021.

У абз. 3, 4 п.1.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" господарським судам України роз`яснено, що днем пред`явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв`язку і підприємством зв`язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред`явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення.

Оскільки згаданою статтею 530 ЦК України не визначена форма пред`явлення вимоги кредитором, останній може здійснити своє право як шляхом надіслання платіжної вимоги-доручення, так і шляхом звернення до боржника з листом, телеграмою, надіслання йому рахунка (рахунка-фактури) тощо. При цьому якщо боржник (відповідач) заперечує одержання ним такої вимоги, кредитор (позивач) зобов`язаний подати господарському суду докази її надіслання боржникові. Останній, зі свого боку, не позбавлений права подати докази неодержання ним вимоги кредитора (наприклад, довідку підприємства зв`язку про ненадходження на адресу боржника відповідного рекомендованого поштового відправлення). Ухилення боржника від одержання на підприємстві зв`язку листа, що містив вимогу (відмова від його прийняття, нез`явлення на зазначене підприємство після одержання його повідомлення про надходження рекомендованого або цінного листа) не дає підстав вважати вимогу непред`явленою.

Отже, прострочення відповідача з повернення суми попередньої оплати починається з 26.01.2021, оскільки останнім днем строку поставки товару, з урахуванням того, що 23.01.2021 та 24.01.2021 були вихідними днями є 25.01.2021.

Перевіривши правомірність та правильність нарахування позивачем 3% річних, судом встановлено, що 3% річних за період з 26.01.2021 по 03.03.2021 становить 1516,21 грн.

Отже, вимога позивача про стягнення з відповідача 3% річних підлягає частковому задоволенню в розмірі 1516,21 грн.

В решті частині позовних вимог щодо стягнення 3% річних в сумі 368,81 грн. слід відмовити, у зв`язку з безпідставністю їх нарахування.

Згідно з ч.1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Враховуючи те, що суд задовольнив позов частково, у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати щодо сплати судового збору в сумі 7 501,37 грн підлягають стягненню з відповідача, а решту суму судового збору в розмірі 5,53 грн суд покладає на позивача.

У позовній заяві позивач просить суд судові витрати, а саме: витрати по сплаті судового збору в сумі 7506,90 грн та витрати на професійну правничу допомогу покласти на відповідача. У заяві про встановлення розміру витрат на професійну правничу допомогу, які сторона має сплатити у зв`язку з розглядом справи та визначення порядку подання доказів щодо понесених судових витрат по справі позивачем зазначено, що вирішення питання про стягнення остаточного розміру витрат на професійну правничу допомогу, здійснити на підставі заяви про ухвалення додаткового рішення та погодження обсягу отриманої позивачем професійної правничої допомоги на стадії судового розгляду справи у суді першої інстанції.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).

Згідно з ч.1-2 ст. 221 Господарського процесуального кодексу України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до ч.8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Присутній представник позивача до закінчення судових дебатів заявив про намір надати докази понесення ним судових витрат, пов`язаних із розглядом даної справи протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

У пункті 5 ч.6 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України, зазначено, що у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дата, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру, понесених нею судових витрат.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати понесені позивачем на отримання правової допомоги на "05" травня 2021 р. о 10:30 год. та встановити позивачу строк для подання доказів щодо розміру, понесених ним судових витрат - протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 11, 526, 611, 612, 631, 663, 665, 693, 1212 Цивільного кодексу України; ч. 1 ст. 174, ст. 193 Господарського кодексу України; статтями 4, 20, 73, 74, 77, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково у розмірі 500 091,21 грн.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Денисюк Василя Васильовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Правекс Груп" (61157, м. Харків, вул. Селянська, буд. 124, ідентифікаційний код 40096822) заборгованість за Договором поставки від 13.11.2020 (сума попередньої передоплати) в розмірі 498575,00 грн та 1516,21 грн - 3% річних за прострочення виконання зобов`язання з повернення суми попередньої оплати.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ в установленому порядку.

3. Врешті частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 368,81 грн - у задоволенні позову відмовити.

4. Судові витрати у справі у вигляді судового збору у розмірі 7 506,90 грн покласти на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме на відповідача покласти судовий збір у розмірі 7 501,37 грн, а на позивача - у розмірі 5,53 грн.

5. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Денисюк Василя Васильовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Правекс Груп" (61157, м. Харків, вул. Селянська, буд. 124, ідентифікаційний код 40096822) судовий збір у розмірі 7 501,37 грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ в установленому порядку.

Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати позивача на професійну правничу допомогу на "05" травня 2021 р. о 10:30 год.

Засідання відбудеться у приміщенні господарського суду за адресою: 61022, місто Харків, майдан Свободи 5, 8-й під`їзд, 3-й поверх, зал № 306.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Правекс Груп" (61157, м. Харків, вул. Селянська, буд. 124, ідентифікаційний код 40096822).

Відповідач: Фізична особа - підприємець Денисюк Василь Васильович ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Кодексу.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Повне рішення складено "29" квітня 2021 р.

Суддя І.О. Чистякова