РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.04.2021Справа № 910/2772/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г. розглянув у порядку письмового провадження матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "САН ОЙЛ ТРЕЙДІНГ" (61002, м. Харків, вул. Мироносицька, буд. 16)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТДК Терра Агро Астард" (04074, м. Київ, вул. Вишгородська, буд. 12, приміщення 407-А)

про стягнення 407 412,37 грн.

Представники: без виклику представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "САН ОЙЛ ТРЕЙДІНГ" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТДК Терра Агро Астард" про стягнення 407 412,37 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач всупереч умовам договору поставки нафтопродуктів №СОТ-173 від 30.11.2020 не здійснив оплати за поставлений згідно видаткової накладної №1227 від 03.12.2020 товар, що стало наслідком виникнення у останнього боргу перед позивачем у розмірі 396 022,00 грн. Крім того, за прострочення виконання грошового зобов`язання позивачем було нараховано до стягнення 3% річних у розмірі 2 276,44 грн, а також пеню у розмірі 9 113,93 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.02.2021 на підставі ст. 174 Господарського процесуального кодексу України позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "САН ОЙЛ ТРЕЙДІНГ" було залишено без руху.

01.03.2021 до загального відділу діловодства суду надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви, відповідно до якої позивачем усунуто недоліки, зазначені в ухвалі Господарського суду міста Києва від 23.02.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/2772/21 та постановив здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Даною ухвалою, суд у відповідності до ст. 165, 166 Господарського процесуального кодексу України встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповіді на відзив, а позивачу строк для подання відповіді на відзив.

З наявного у матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №329 вбачається, що ухвала про відкриття провадження у справі була отримана відповідачем 16.03.2021, проте, у визначений судом строк відзив на позовну заяву останнім не подано.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

30 листопада 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сан Ойл Трейдінг" (надалі- позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТДК Терра Агро Астард" (надалі-відповідач, покупець) був укладений договір поставки нафтопродуктів №СОТ-173 (надалі - договір), згідно умов якого постачальник зобов`язався передати в погоджені терміни, а покупець прийняти і оплатити на умовах, викладених в договорі і додатках до нього, пальне (бензини автомобільні та дизельне паливо). Асортимент, кількість товару і його ціна погоджується сторонами щодо кожної партії товару, зазначаються в заявці покупця і відображаються в розрахункових документах (рахунках-фактурах) та у відвантажувальних документах (видаткових, товарно-транспортних накладних) на товар. Погодженими сторонами є той асортимент, кількість та ціна товару, які зазначені в заявці покупця та на які постачальником виписано рахунок, що має посилання на цей договір (п.1.1. договору).

Відповідно до п. 2.2. договору поставка товару (кожної окремої партії товару) здійснюється в строк, що зазначений в заявці покупця, за умови що така заявка погоджена постачальником (шляхом виставлення рахунку).

Поставка товару підтверджується первинними документами (видатковими накладними та/чи актами приймання-передачі, ТТН), які підписані представниками обох сторін та/або іншими особами згідно до чинного законодавства (перевізником, уповноваженими особами покупця, тощо) (п. 2.1. договору).

Згідно з п. 3.1. загальна ціна договору визначається вартістю товару, отриманого покупцем впродовж всього терміну дії договору. Вартість кожної окремої партії товару визначається постачальником у відповідних рахунках-фактурах на кожну окрему партії товару.

Покупець зобов`язується сплачувати повну вартість товару (у тому числі ПДВ), визначену у відповідному рахунку на умовах 100% передплати. Сторони погодили, що рахунок на сплату вартості товару є дійсний протягом 2-х банківських днів від дати його виставлення. У разі нездійснення покупцем 100% переплати відповідно до рахунку, рахунок на оплату товару вважається таким, що втратив силу. У разі сплати вартості товару за рахунком пізніше, ніж у термін 2 дні від дати його виставлення, постачальник має право повернути суму передплати та відмовити у відвантаженні товару. Якщо постачальник здійснить відвантаження партії товару до отримання попередньої оплати від покупця, то покупець зобов`язаний повністю оплатити поставлений товар протягом 1 (одного) календарного дня від дати відвантаження товару (п. 3.2. договору).

Пунктом 3.3. договору встановлено, що датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника.

У разі неналежного виконання покупцем зобов`язань по оплаті поставленого без попередньої оплати товару на підставі виставлених рахунків покупець сплачує на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення. Крім того, постачальник має право не відвантажувати чергову партію товару (скористатись правом при тримання), при цьому штрафні санкції до нього не застосовуються (п. 4.2. договору).

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками та скріплення печатками сторін, і діє по 31 грудня 2021 року, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами їх зобов`язань, передбачених цим договором (п. 7.1. договору).

Специфікацією №1 до договору сторони погодили поставку товару (палива дизельного) у кількості 21 065,00 літрів, загальною вартістю 396 022,00 грн, з терміном поставки - 03.12.2020 та з умовами оплати - розстрочка три банківських дні з дати поставки.

03 грудня 2020 року на виконання умов договору позивачем було передано, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 396 022,00 грн, про що свідчить підписана між сторонами видаткова накладна №1227 від 03.12.2020.

Всупереч виставленому позивачем рахунку на оплату №440 від 03.12.2020, відповідач не здійснив розрахунку за поставлений товар, а надав гарантійний лист вих. №27 від 14.12.2020, у якому гарантував позивачу оплатити товар до 31.12.2020.

Не погодившись з наданням такої відстрочки оплати товару, позивач звернувся до відповідача вимоги про оплату вих. №б/н від 16.12.2020, у якій просив негайно погасити існуючу заборгованість.

Листом вих. №48 від 21.01.2021 відповідач повідомив про скрутне фінансове становище, що перешкоджає сплаті існуючого боргу за договором №СОТ-173 від 30.11.2020, та надав гарантійний лист вих. №47 від 21.01.2021, у якому зобов`язався сплатити заборгованість перед позивачем до 28.02.2021.

Звертаючись з позовом до суду позивач зазначає, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором №СОТ-173 від 30.11.2020 не здійснив оплати за поставлений товар у розмірі 396 022,00 грн, а тому існують підстави для стягнення вищевказаної суми заборгованості в судовому порядку.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов до висновку, що останній за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 662 Цивільного кодексу України встановлено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Як встановлено судом, згідно видаткової накладної №1227 від 03.12.2020 позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято товар - паливо дизельне у кількості 21 065,00 літрів, загальною вартістю 396 022,00 грн.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що позивачем в повному обсязі були виконані зобов`язання за договором щодо поставки товару, який в свою чергу був прийнятий відповідачем без жодних зауважень та заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Судом встановлено, що згідно Специфікації №1 до договору сторони погодили строк оплати товару з розстрочкою в три банківських дні з дати поставки.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Таким чином, з урахуванням отриманого відповідачем товару згідно видаткової накладної №1227 від 03.12.2020, останній зобов`язаний був здійснити оплату поставлено товару у строк не пізніше 08.12.2020.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки матеріали справи не містять доказів оплати відповідачем основного боргу, а факт заборгованості відповідача перед позивачем за договором належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем не спростований, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 396 022,00 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, за прострочення виконання грошового зобов`язання за договорами позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 2 276,44 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Здійснивши перерахунок 3% річних за період прострочення з 09.12.2020 по 16.02.2021, суд встановив, що їх розмір є арифметично вірним та обґрунтованим, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Що стосується заявленої до стягнення пені у розмірі 9 113,93 грн, нарахованої за період з 09.12.2020 по 16.02.2021, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до п. 4.2. договору у разі неналежного виконання покупцем зобов`язань по оплаті поставленого без попередньої оплати товару на підставі виставлених рахунків, покупець сплачує на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення.

Здійснивши перерахунок пені, суд дійшов висновку, що обґрунтованою до стягнення з відповідача є пеня у розмірі 9 098,28 грн у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем відзиву на позовну заяву, контррозрахунку суми позовних вимог та будь-яких заперечень по суті позовних вимог не надано, доводів позивача у встановленому законом порядку не спростовано.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "САН ОЙЛ ТРЕЙДІНГ" .

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеній частині позову.

Керуючись ст. 129, 236 - 238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТДК Терра Агро Астард" (04074, м. Київ, вул. Вишгородська, буд. 12, приміщення 407-А, ідентифікаційний код 40330020) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "САН ОЙЛ ТРЕЙДІНГ" (61002, м. Харків, вул. Мироносицька, буд. 16, ідентифікаційний код 40511614) основний борг у розмірі 396 022 (триста дев`яносто шість тисяч двадцять дві) грн; 3% річних у розмірі 2 276 (дві тисячі двісті сімдесят шість) грн 44 коп.; пеню у розмірі 9 098 (дев`ять тисяч дев`яносто вісім) грн 28 коп. та судовий збір у розмірі 6 110 (шість тисяч сто десять) грн 96 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 29.04.2021.

Суддя Л. Г. Пукшин