ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" квітня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/545/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ємельянової О.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім» «ПК Індустрія», 61052, м. Харків, пров. Сімферопольський, буд. 6, літ. «Д-1»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд ДВС», 61060, м. Харків, вул. Танкопія, буд. 5/1, кв. 2
простягнення 49 523,96 грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім" "ПК Індустрія" звернулось до Господарського суд Харківської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд ДВС" про стягнення суми основного боргу за договором поставки № 080120/5 від 08.01.2020 року у розмірі 34 971, 04 грн., пеню (штрафну неустойку) у сумі 4 831, 39 грн., штраф у розмірі 6 388,84 грн., інфляційні втрати у розмірі 2 260, 10 грн., 3 % річних у розмірі 1 072, 59 грн. Також до стягнення заявлені судові витрати, та витрати на професійну правничу допомогу.

Ухвалою суду від 23.02.2021 року задоволено клопотання позивача викладене у позовній заяві (вх. № 545/21 від 19.02.2021 року) про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/545/21. Розгляд справи № 922/545/21 призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. Встановлено відповідачу 15 (п`ятнадцятиденний) строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив - протягом 3 днів з дня отримання відзиву на позов. Роз`яснено сторонам, що у випадку неподання відповідачем відзиву, а також не подання позивачем відповіді на відзив у строки встановлені цією ухвалою розгляд справи буде відбуватися за наявними матеріалами в межах строків встановлених статтею 248 Господарського процесуального кодексу України.

05.03.2021 року від позивача через канцелярію суду надійшла заява (вх. № 5344) про відмову віл частини позовних вимог, у якій останній зазначає, що 18.02.2021 року та 02.03.2021 року, після пред`явлення позову та відкриття провадження у справі, відповідачем сплачена сума основного боргу за договором поставки № 080120/5 від 08.01.2020 року, що підтверджується платіжними дорученнями № 5031 від 18.02.2021 року на суму 1 000, 00 грн. та ; 5105 від 02.03.2021 року на суму 33 971, 04 грн. У зв`язку із чим, позивач користуючись своїм правом визначених статтею 46 Господарського процесуального кодексу України, відмовляється від частини позовних вимог про стягнення із відповідача суми основного боргу за договором поставки № 080120/5 від 08.01.2020 року у розмірі 34 971, 04 грн.

Ухвалою суду від 26.04.2021 року задоволено заяву (вх. № 5344 від 05.03.2021 року) позивача про відмову від частини позовних вимог. Закрито провадження у справі № 922/545/21 в частині позовних вимог, щодо стягнення із Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд ДВС" суми основного боргу за договором поставки № 080120/5 від 08.01.2020 року у розмірі 34 971, 04 грн. на підставі пункту 4 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно вимог статті 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

При цьому, будь-яких клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідно до вимог статті 252 Господарського процесуального кодексу України від учасників справи не надходило.

Крім того, відповідач своїм правом на подання до суду відзиву на позовну заяву у відповідності до вимог статті 165 Господарського процесуального кодексу України не скористався.

Разом з тим, за висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали та надані сторонами докази, суд встановив наступне.

Як зазначає позивач, 08.01.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім" "ПК Індустрія" (позивач, продавець) Товариством з обмеженою відповідальністю "Гранд ДВС" (відповідач, покупець) укладено договір поставки № 080120/5 (а.с. 42).

Пунктом 6.1. договору сторони погодили, що даний договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2021 року.

Згідно пункту 1.1. договору, продавець, у порядку і на умовах, визначених цим договором, зобов`язується поставити і передати у власність покупця, а покупець прийняти та своєчасно оплатити підшипники, ГТВ, кільця стопорні, ланцюги приводні, манжети та іншу продукцію виробничо - технічного призначення партіями, в асортименті, кількості і за цінами, вказаними у рахунках.

Товар поставляється партіями. Асортимент і кількість виробів у партії узгоджуються між продавцем і покупцем та вказуються у видаткових накладних (пункт 3.1. договору).

Пунктом 4.1. договору, сторони погодили, що покупець здійснює оплату кожної партії товару по відповідному рахунку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця протягом 10 банківських днів з моменту відвантаження товару.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконав свої зобов`язання за договором та поставив відповідачу товар на загальну суму 76 010, 00 грн., що підтверджується рахунками на оплату, а саме:

- № 801019 від 08.01.2020 року на суму 1 644, 00 грн.;

- № 2001003 від 20.01.2020 року на суму 4 230, 00 грн.;

- № 2101001 від 21.01.2020 року на суму 2 679, 00 грн.;

- № 2101012 від 21.01.2020 рок на суму 4 119, 98 грн.;

- № 1102013 від 11.02.2020 року на суму 4 239, 98 грн.;

- № 1102014 від 11.02.2020 року на суму 5 321, 98 грн.;

- № 1203003 від 12.03.2020 року на суму 2 019,98 грн.;

- № 2304003 від 23.04.2020 року на суму 4 190, 00 грн.;

- № 906011 від 09.06.2020 року на суму 2 825, 02 грн.;

- № 1606009 від 16.06.2020 року на суму 2 730, 01 грн.;

- № 807020 від 08.07.2020 року на суму 5 844, 98 грн.;

- № 2107012 від 21.07.2020 року на суму 7 247,04 грн.;

- № 2407011 від 24.07.2020 року на суму 1 539,98 грн.;

- № 2707021 від 27.07.2020 року на суму 3 800, 00 грн.;

- № 508006 від 05.08.2020 року на суму 2 771, 02 грн.;

- № 1308006 від 13.08.2020 року на суму 1 240, 00 грн.;

- № 1308007 від 13.08.2020 року на суму 420, 00 грн.;

- № 1408002 від 14.08.2020 року на суму 2 777, 00 грн.;

- № 1708004 від 17.08.2020 року на суму 4 249,02 грн.;

- № 1412005 від 14.12.2020 року на суму 3 985,01 грн.;

- № 1412010 від 14.12.2020 року на суму 1 550, 00 грн.;

- № 1812013 від 18.12.2020 року на суму 2 375,00 грн.;

- № 2312002 від 23.12.2020 року на суму 1 960,99 грн.;

- № 2812004 від 28.12.2020 року на суму 2 250, 01 грн.

та видатковими накладними, а саме:

- № 801009 від 08.01.2020 року на суму 1 644, 00 грн.;

- № 2001004 від 20.01.2020 року на суму 4 230, 00 грн.;

- № 2101003 від 21.01.2020 року на суму 2 679, 00 грн.;

- № 2101015 від 21.01.2020 року на суму 4 119, 98 грн.;

- № 1102012 від 11.02.2020 року на суму 4 239, 98 грн.;

- № 1102013 від 11.02.2020 року на суму 5 231, 98 грн.;

- № 1203001 від 12.03.2020 року на суму 2 019, 98 грн.;

- № 2304003 від 23.04.2020 року на суму 4 190, 00 грн.;

- № 906005 від 09.06.2020 року на суму 2 825, 02 грн.;

- № 1606011 від 16.06.2020 року на суму 2 730, 01 грн.;

- № 807013 від 08.07.2020 року на суму 5 844, 98 грн.;

- № 2107009 від 21.07.2020 року на суму 7 247,04 грн.;

- № 2407009 від 24.07.2020 року на суму 1 539,98 грн.;

- № 2707010 від 27.07.2020 року на суму 3 800, 00 грн.;

- № 508006 від 05.08.2020 року на суму 2 771, 02 грн.;

- № 1308002 від 13.08.2020 року на суму 1 240, 00 грн.;

- № 1308003 від 13.08.2020 року на суму 420, 00 грн.;

- № 1408002 від 14.08.2020 року на суму 2 777, 00 грн.;

- № 1708006 від 17.08.2020 року на суму 4 249,02 грн.;

- № 1412007 від 14.12.2020 року на суму 3 985,01 грн.;

- № 1412008 від 14.12.2020 року на суму 1 550, 00 грн.;

- № 1812020 від 18.12.2020 року на суму 2 375,00 грн.;

- № 2312003 від 23.12.2020 року на суму 1 960,99 грн.;

- № 2812009 від 28.12.2020 року на суму 2 250, 01 грн., та товарно - транспортними накладними (а.с. 45-143).

Відповідач в порушення умов договору оплати за поставлений позивачем товар, здійснив не у повному обсязі, та з порушенням строків оплат, що стало причиною звернення позивача із відповідним позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. (Аналогічна норма міститься і у статті 526 Цивільного кодексу України). До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін .

Згідно частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою суду від 23.04.2021 року задоволено заяву (вх. № 5344 від 05.03.2021 року) позивача про відмову від частини позовних вимог. Закрито провадження у справі № 922/545/21 в частині позовних вимог, щодо стягнення із Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд ДВС" суми основного боргу за договором поставки № 080120/5 від 08.01.2020 року у розмірі 34 971, 04 грн. на підставі пункту 4 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Отже предметом розгляду справи, є вимога позивача про стягнення із відповідача пеню (штрафну неустойку) у сумі 4 831, 39 грн., штраф у розмірі 6 388,84 грн., інфляційні втрати у розмірі 2 260, 10 грн., 3 % річних у розмірі 1 072, 59 грн.

Щодо заявлених позивачем до стягнення із відповідача суми 3% річних відповідно до наданого позивачем розрахунку (а.с. 39-41) у розмірі 1 072, 59 грн. за кожною видатковою накладною за заявлений позивачем період ( загальний) з 23.01.2020 року по 18.02.2021 року та інфляційних втрат у розмірі 2 260, 10 грн. за кожною видатковою накладною за заявлений позивачем період (загальний) з лютого 2020 року - по січень 2021 року (а.с. 33-38), суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши правильність нарахування 3% річних відповідно до наданого позивачем розрахунку (а.с. 39-41) у розмірі 1 072, 59 грн. за кожною видатковою накладною за заявлений позивачем період з 23.01.2020 року по 18.02.2021 року та інфляційні втрати у розмірі 2 260, 10 грн. за кожною видатковою накладною за заявлений позивачем період (загальний) з лютого 2020 року - по січень 2021 року (а.с. 33-38) у онлайн ситемі «Ліга Закон», судом встановлено, що такі нарахування здійснено вірно, вони відповідають вимогам закону та відносинам що складися між сторонами, а тому підлягають до задоволення у повному обсязі у розмірі інфляційні втрати у розмірі 2 260, 10 грн., 3 % річних у розмірі 1 072, 59 грн.

Щодо заявлених позивачем до стягнення із відповідача пені (штрафної неустойки) у сумі 4 831, 39 грн. за кожною видатковою накладною за заявлений позивачем період з 23.01.2020 року по 18.02.2021 року та штрафу у розмірі 6 388,84 грн. відповідно до пункту 7.2. договору згідно наданого позивачем розрахунку (а.с. 26-32), суд зазначає наступне.

Пункту 7.2. договору, сторони погодили, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань добросовісна сторона має право стягнення упущеної вигоди, пеня (штрафної неустойки) у розмірі 0, 1 % від суми невиконаних зобов`язань, за кожен день прострочення виконання зобов`язань. За прострочення зобов`язань понад 60 днів винна сторона сплачує добросовісній стороні додатково штраф у розмірі 10 % від суми невиконаного у строк зобов`язання (а.с. 42 зворот).

Сторони погодили, що строк нарахування штрафних санкцій (неустойки) за цим договором не обмежується строком, встановлений частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України. Штрафні санкції за прострочення зобов`язань за цим договором нараховуються до моменту належного виконання відповідного зобов`язання або до моменту звернення кредитора до суду з вимогою про стягнення штрафних санкцій, в залежності від того, яка обставина настане раніше. До вимог про стягнення штрафних санкцій за договором не застосовується строк позовної давності, передбачений пунктом 1 частини 2 статті 258 цивільного кодексу України. Також сторони погодили, що кредитор за зобов`язанням, що порушене, може звернутися до суду з вимогою про стягнення штрафних санкцій (неустойки) за цим договором в межах строку загальної позовної давності, встановленою статтею 257 Цивільного кодексу України (пункт 7.3. договору, а.с. 42 зворот).

Відповідно до частини 2 та 3 статті 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Суспільні відносини щодо укладання та виконання господарських договорів регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарського кодексу України.

Абзацом 2 частини 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Як зазначено в частині 7 статті 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

За змістом частини 2 статті 9 Цивільного кодексу України законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання.

Тож до правовідносин сторін договору щодо забезпечення належного виконання господарського договору штрафними санкціями (неустойка, штраф, пеня) слід застосовувати положення глави 26 Господарського кодексу України.

Згідно зі статтею 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частина 1 статті 173 Господарського кодексу України містить визначення господарського зобов`язання, яким визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Тобто в розумінні статей 173 та 230 Господарського кодексу України пеня є різновидом господарської санкції за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, суть якого може полягати як в зобов`язанні сплатити гроші (грошове зобов`язання), так і в зобов`язанні виконати роботу, передати майно, надати послугу (негрошове зобов`язання).

Відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Отже, застосування до боржника, який порушив господарське зобов`язання, штрафних санкцій у вигляді пені або штрафу, передбачених частиною четвертою статті 231 Господарського кодексу України, є можливим, оскільки суб`єкти господарських відносин наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом встановлення при укладанні договору санкції за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань і пеня застосовується за порушення будь-яких господарських зобов`язань, а не тільки за невиконання грошового зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду у складі Касаційного господарського суду від 19.09.2019 року у справі N 904/5770/18.

Крім того, можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України.

При цьому в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 року у справі № 911/2813/17, від 22.03.2018 року у справі № 911/1351/17, від 17.05.2018 року у справі № 910/6046/16, від 25.05.2018 року у справі № 922/1720/17, від 09.07.2018 року у справі № 903/647/17 та від 08.08.2018 року у справі № 908/1843/17, від 02.04.2019 у справі № 917/194/18.

З аналізу вищевикладеного слідує, що норми чинного законодавства України не містять прямої заборони законодавця щодо одночасного застосування такого виду забезпечення виконання зобов`язання, як пеня та штраф, та, відповідно, суб`єкти господарських відносин при укладенні договору наділені правом забезпечення виконання зобов`язань встановленням окремого виду відповідальності - договірної санкції, за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань.

Як вбачається із розрахунку позивача, останнім нараховано пеню за загальний період за кожною видатковою накладною із урахуванням часткових оплат з 23.01.2020 року по 18.02.2021 року у загальному розмірі 4 831, 39 грн. та штрафу у розмірі 6 388, 84 грн. нарахованого відповідно до умов пункту 7.2. договору за кожною видатковою накладною із урахуванням часткових оплат (а.с. 27-30).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок суми пені у розмірі 4 831, 39 грн. за вищезазначений період в онлайн системі "Лігазакон", суд дійшов висновку, що відповідні нарахування здійснено відповідно до вимог законодавства та вони підлягаю до задоволення.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок суми штрафу відповідно до умов пункту 7.2. договору, суд дійшов висновку, що відповідні нарахування здійснено відповідно до вимог законодавства та вони підлягаю до задоволення.

Частинами 1, 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2статті 42 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (стаття 74 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням викладеного, господарський суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, а саме стягнення з відповідача на користь позивача пеню (штрафну неустойку) у сумі 4 831, 39 грн., штраф у розмірі 6 388,84 грн., інфляційні втрати у розмірі 2 260, 10 грн. та 3 % річних у розмірі 1 072, 59 грн.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем надано до суду розрахунок суми судових витрат які позивач поніс, у якому зазначено, що судовий збір за подання позовної заяви складає 2 270, 00 грн., втрати пов`язані з розглядом справи: на професійну правничу допомогу складають 5 500, 00 грн., та попередній орієнтовний розрахунок витрат, які позивач очікує понести, а саме витрати на професійну правничу допомогу: представництво позивача та участь адвоката в кожному судовому засідання 500, 00 грн. (а.с. 11-12).

Відповідно до частини 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За змістом наведених законодавчих приписів необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

У підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу, останнім було надано до суду копії:

- договору № 1 про надання правничої (правової) допомоги від 21.12.2020 року укладеного між адвокатом Трушкевич В.В. та позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ПК Індустрія», попередній розрахунок витрат на правову допомогу, яку позивач очікує понести, виписку банку на суму 5 500, 00 грн., акт прийому-передачі наданих послуг (надання правничої (правової) допомоги) за договором № 1 від 17.02.2021 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія ДН № 5637 від 25.09.2019 року, оригінал ордеру серія АХ № 1040573 від 17.02.2021 року (а.с. 105, 148-151).

Як вбачається із поданого позивачем акту прийому-передачі наданих послуг (надання правничої (правової) допомоги) за договором № 1 від 17.02.2021 року, адвокатом Трушкевич В.В. надано наступні послуги:

- юридичний аналіз документів, консультування замовника з питань господарського права та процесу, що стосується справи за позовною заявою замовника до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд ДВС", підготовка справи до розгляду, збір та оформлення доказів до позовної заяви - 1 година (*1 000, 00грн. / год.) - 1 000, 00 грн. (без ПДВ);

- складання тексту позовної заяви до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд ДВС"- 2 години (*1 000, 00грн. / год.) - 2 000, 00 грн. (без ПДВ);

- розрахунок основної суми заборгованості, пені, штрафу, процентів річних та інфляційних втрат за позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд ДВС"- 2,5 години (*1 000, 00грн. / год.) - 2 500, 00 грн. (без ПДВ).

Загальна вартість наданої професійної правничої (правової) допомоги складає 5 500, 00 грн. (без ПДВ) (а.с. 149).

У справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "Ботацці проти Італії" (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Згідно статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Тобто витрати на послуги адвоката мають бути фактично понесеними та підтвердженими належними фінансовими документами.

Колегія суддів Касаційного господарського суду Верховного суду у своїй постанові від 05.02.2019 року у справі № 906/194/18 та постанові від 14.11.2018 року у справі № 910/8682/18 зауважила, що необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

В даному випадку витрати позивача на послуги адвоката в заявленому розмірі 5 500,00 грн. підтверджені належними документами, копії яких наявні у матеріалах справи № 922/545/21.

Враховуючи викладене, а також те, що факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу та сума таких витрат підтверджується матеріалами справи, вони є співрозмірними щодо ціни позову, ступеня складності спору та витраченого адвокатом часу на надання правової допомоги; та те, що відповідач будь-яких заперечень стосовно розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу не заявляв, відповідних доказів суду не надав, в порядку, визначеному пунктом 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України не звертався до суду з клопотанням про їх зменшення, суд дійшов до висновку про необхідність розподілу судових витрат виходячи з суми сплачених позивачем витрат на послуги адвоката в розмірі 5 500,00 грн.

Крім того, як свідчать матеріали справи, при зверненні до суду з позовом позивач сплатив судовий збір в сумі 2 270, 00 грн.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У наданій до суду заяві (вх. № 5344 від 05.03.2021 року) про відмову від частини позовних вимог, позивач зазначив, що якщо відповідно до положень частини 3 статті 130 Господарського процесуального кодексу України, позивач не підтримує свої вимоги унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на відповідача 2 270, 00 грн.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 73, 74, 86, 123, 126, 129,183, 236-238, 240-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд ДВС" (61060, м. Харків, вул. Танкопія, буд. 5/1, кв. 2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім" "ПК Індустрія" (61052, м. Харків, пров. Сімферопольський, буд. 6, літ. "Д-1", ) пеню у сумі 4 831, 39 грн., штраф у розмірі 6 388,84 грн., інфляційні втрати у розмірі 2 260, 10 грн., 3 % річних у розмірі 1 072, 59 грн., витрати на правничу допомогу у розмірі 5 500, 00 грн. та 2 270, 00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду, у межах апеляційного округу, протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Інформація у справі може бути одержана зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Реквізити сторін:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім" "ПК Індустрія" (61052, м. Харків, пров. Сімферопольський, буд. 6, літ. "Д-1", );

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Гранд ДВС" (61060, м. Харків, вул. Танкопія, буд. 5/1, кв. 2, ).

Повне рішення складено "26" квітня 2021 р.

Суддя О.О. Ємельянова