РІШЕННЯ

Іменем України

22 квітня 2021 року м. Чернігів справа № 927/184/21

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Шморгуна В. В., розглянувши матеріали справи у відкритому судовому засіданні за участю секретаря судового засідання Дубини О. М.

За позовом: Міністерства молоді та спорту України,

, вул. Еспланадна, 42, м. Київ, 01601

до відповідача: Державного підприємства "Олімпійський навчально-спортивний центр "Чернігів", , вул. Шевченка, 61, м. Чернігів, 14027

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Спортивно-футбольний клуб "Десна",

, вул. Шевченка, 61, м. Чернігів, 14027

Предмет спору: про визнання договору недійсним,

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

від позивача: Щербина С. А., завідувач сектором;

від відповідача: Волков А. А., керівник;

від третьої особи: Брагін О. О., адвокат,

ВСТАНОВИВ:

Міністерство молоді та спорту України звернулось до суду з позовом до Державного підприємства "Олімпійський навчально-спортивний центр "Чернігів", у якому позивач просить суд:

1. Визнати недійсним договір № 10012019 від 10.01.2019 про організацію підтримки та розвитку футболу в Україні, укладеного між Державним підприємством "Олімпійський навчально-спортивний центр "Чернігів" (14027, Чернігівська область, м. Чернігів, вул. Шевченка, 61 ) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Спортивно-футбольний клуб "Десна" (14000, Чернігівська область, м. Чернігів, вул. Шевченка, 61, ).

2. Визнати недійсною додаткову угоду № 1 від 23.12.2019 до договору № 10012019 від 10.01.2019 про організацію підтримки та розвитку футболу в Україні, укладену між Державним підприємством "Олімпійський навчально-спортивний центр "Чернігів" (14027, Чернігівська область, м. Чернігів, вул. Шевченка, 61 ) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Спортивно-футбольний клуб "Десна" (14000, Чернігівська область, м. Чернігів, вул. Шевченка, 61, ).

3. Визнати недійсною додаткову угоду № 2 від 30.12.2019 до договору № 10012019 від 10.01.2019 про організацію підтримки та розвитку футболу в Україні, укладену між Державним підприємством "Олімпійський навчально-спортивний центр "Чернігів" (14027, Чернігівська область, м. Чернігів, вул. Шевченка, 61 ) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Спортивно-футбольний клуб "Десна" (14000, Чернігівська область, м. Чернігів, вул. Шевченка, 61, ).

Дії суду, пов`язані з розглядом справи.

У зв`язку з недодержанням позивачем вимог, викладених у ст. 164 Господарського процесуального кодексу України, ухвалою суду від 01.03.2021 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, зазначених в ухвалі суду.

Ухвалою суду від 11.03.2021 відкрито провадження у справі, розгляд справи здійснюється за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 08.04.2021 та встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали для подання до суду та позивачу відзиву на позов з доданими до нього документами.

Відповідно до поштового повідомлення про вручення ухвалу суду від 11.03.2021 відповідач отримав 17.03.2021.

Отже, останнім днем строку для подання відповідачем відзиву є 01.04.2021.

25.03.2021 від відповідача надійшла заява про визнання позовних вимог з доданими до неї документами.

До початку підготовчого засідання 08.04.2021 до суду електронною поштою від Товариства з обмеженою відповідальністю "Спортивно-футбольний клуб "Десна" надійшла заява про вступ у справу в якості третьої особи на стороні відповідача. Судом встановлено, що подана заява підписана ЕЦП. Аналогічна заява надійшла до суду засобами поштового зв`язку 31.03.2021.

В поданій заяві представник ТОВ "Спортивно-футбольний клуб "Десна" просить суд залучити Товариство з обмеженою відповідальністю "Спортивно-футбольний клуб "Десна" до участі у справі у якості третьої особи на стороні відповідача; встановити позивачу та відповідачу строк для направлення йому заяв по суті та надати Товариству строк для подання письмових заперечень (пояснень) щодо предмету спору.

У підготовче засідання 08.04.2021 від позивача з`явився представник Панько Д. С. та на підтвердження своїх повноважень надав довіреність від 29.05.2020 №1017/8.3.

Оскільки справа не є малозначною, а представник Панько Д. С. не є адвокатом, належних документів, які підтверджують представляти інтереси позивача у суді, у тому числі у порядку самопредставництва, не надав, суд у підготовчому засіданні 08.04.2021 з урахуванням висновків Верховного Суду у справі №908/592/19 не допустив до участі у справі Панька Д. С. як представника позивача.

У підготовчому засіданні 08.04.2020 суд розглянув заяви і клопотання, які надійшли до його початку.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Аналогічне положення зазначено у ч. 1 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ч. 4 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору є визнання недійсними договору №10012019 від 10.01.2019 та додаткових угод №1 та №2 до нього, які укладені між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Спортивно-футбольний клуб "Десна".

Разом з тим, учасником справи є лише одна сторона цього договору - ДП "Олімпійський навчально-спортивний центр "Чернігів".

Отже, прийняття визнання відповідачем позову та ухвалення судом рішення про задоволення позову порушить права та інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю "Спортивно-футбольний клуб "Десна" як сторони спірного договору.

Зважаючи на наведене, суд у підготовчому засіданні 08.04.2021 постановив ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжив судовий розгляд.

Ухвалою суду від 08.04.2021:

- залучено до участі у справі, у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Спортивно-футбольний клуб "Десна.

- зобов`язано позивача не пізніше наступного дня з моменту отримання ухвали, а відповідача - з дня проголошення цієї ухвали направити копії, поданих до суду, заяв по суті з доданими до них документами третій особі, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ТОВ "Спортивно-футбольний клуб "Десна". Докази направлення надати суду у цей же строк.

- встановлено третій особі - ТОВ "Спортивно-футбольний клуб "Десна" триденний строк з дня отримання заяв по суті для подання до суду та іншим учасникам справи, у порядку, визначеному ч. 1 ст. 172 Господарського процесуального кодексу України, письмових пояснень щодо заяв по суті з доданими до таких пояснень документами. Докази направлення письмових пояснень іншим учасникам справи надати суду у встановлений судом триденний строк.

- встановлено позивачу та відповідачу триденний строк з дня отримання письмових пояснень третьої особи для подання до суду та іншим учасникам справи у порядку, визначеному ч. 1 ст. 172 Господарського процесуального кодексу України, відповіді на такі письмові пояснення з доданими до неї документами. Докази направлення відповіді на письмові пояснення третьої особи іншим учасникам справи надати суду у встановлений судом триденний строк.

Після оголошення вступної та резолютивної частини ухвали суду від 08.04.2021 та продовження підготовчого засідання представник третьої особи заявив усне клопотання про відкладення підготовчого засідання.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 183 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає підготовче засідання в межах визначеного цим Кодексом строку підготовчого провадження у випадку залучення до участі або вступу у справу третьої особи, заміни неналежного відповідача, залучення співвідповідача.

У підготовчому засіданні 08.04.2021 суд постановив ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 15.04.2021 на 12:00.

Ухвалою суду від 08.04.2021 повідомлено учасників справи про час та місце проведення підготовчого засідання 15.04.2021.

08.04.2021 представником третьої особи подана заява, у якій просить направляти поштову кореспонденцію на електронну адресу: .

У зв`язку з відсутністю фінансування на оплату поштових послуг, 12.04.2021 копія ухвали від 08.04.2021 була направлена позивачу, відповідачу та третій особі на їх електронні адреси , , , які зазначені у відповідних заявах учасників справи.

Від представника третьої особи на електронну адресу суду надійшло повідомлення про отримання цієї ухвали суду.

Ухвалою суду від 13.04.2021 задоволено заяву Міністерства молоді та спорту України про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду та ухвалено засідання, призначене на 15.04.2021 о 12:00, провести в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку "EаsyCon" (https://easycon.com.ua/).

До початку підготовчого засідання від позивача електронною поштою надійшли докази направлення позовної заяви з доданими до неї документами третій особі, які суд у підготовчому засіданні 15.04.2021 долучив до матеріалів справи.

Представник відповідача у підготовчому засіданні 15.04.2021 зазначив про те, що відповідну заяву по суті було вручено представнику третьої особи, проте доказів цього у нього немає.

Представник третьої особи зазначив, що заяву відповідача ним отримано.

До початку підготовчого засідання від представника третьої особи надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України.

У поданій заяві представник третьої особи зазначає, що позовна заява підписана представником позивача за довіреністю Світланою Щербиною та, посилаючись на норми ст. 44, 56 Господарського процесуального кодексу України і висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 23.11.2020 у справі №908/592/19, вважає, що у матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують, що Світлана Щербина є адвокатом, а інші документи підтверджують той факт, що вона не наділена відповідними повноваженнями на підписання позовної заяви у порядку самопредставництва.

Відповідно до ч. 4 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України Держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження своїх повноважень представником позивача Світланою Щербиною надано не лише довіреність, а й Положення про сектор претензійно - позовної роботи юридичного управління, затверджене державним секретарем Міністерства молоді та спорту України 11.08.2020, та Положення про юридичне управління, затверджене наказом Міністерства молоді та спорту України від 04.08.2020 № 832.

У постанові від 23.11.2020 у справі №908/592/19, на яку посилається третя особа, Верховний Суд дійшов висновку, що посадова інструкція є локальним (внутрішнім) нормативно-правовим актом, яким регулюються відносини з питань праці відповідно та у межах актів трудового законодавства, а отже не відноситься до документів, визначених частиною четвертою статті 56 ГПК України, якими можливо підтвердити повноваження особи на самопредставництво.

Тобто обставини, за яких Верховний Суд у справі №908/592/19 дійшов висновку про відсутність у особи повноважень на представництво у суді у порядку самопредставництва, є відмінними від цієї справи.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у справі № 9901/39/20 за обставин, які є подібними цій справі, дійшла висновку, що посадова особа органу державної влади, якій надано повноваження представляти інтереси цього органу у суді на підставі положень про сам орган, структурний підрозділ, які затвердженні повноважними особами, має достатньо повноважень в порядку самопредставництва.

Повноваження Світлани Щербини в цій справі підтверджуються як Положенням про юридичне управління, затвердженим наказом Міністерства молоді та спорту України від 04.08.2020 № 832, так і Положенням про сектор претензійно - позовної роботи юридичного управління, затвердженим державним секретарем Міністерства молоді та спорту України 11.08.2020.

У положенні прямо передбачене представництво у суді інтересів державного органу з усіма процесуальними правами.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про наявність повноважень у завідувача сектором претензійно - позовної роботи Міністерства молоді та спорту України Щербини С. А. представляти інтереси цього державного органу у суді в порядку самопредставництва, а тому суд відмовив у задоволенні клопотання представника третьої особи про залишення позовної заяви без розгляду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

У підготовчому засіданні 15.04.2021 представник третьої особи заявив усне клопотання про залишення позовної заяви без розгляду на підставі п. 8 ч. 1 ст. 226 ГПК України, оскільки вважає, що позовна заява не містить відомостей щодо порушень інтересів позивача та яким чином ці порушені права можуть бути відновлені шляхом пред`явлення цього позову. Позовна заява пред`явлена особою, яка не є учасником господарських відносин, а згідно зі статутом ДП "Олімпійський навчально-спортивний центр "Чернігів" це підприємство має самостійний баланс, поточний, валютний рахунки, тобто є самостійною юридичною особою та зареєстровано в реєстрі.

За змістом статті 215 Цивільного кодексу України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

У позовній заяві позивач виклав свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування, у тому числі, зазначив яке відношення він має до цих взаємовідносин, зокрема, керівництво, контроль за діяльністю підпорядкованого йому підрозділу, у т. ч. господарської діяльності, за використанням майна.

Суд, розглянувши матеріали позовної заяви, з урахуванням заяви про усунення недоліків, дійшов висновку про відповідність позовної заяви вимогам ч. 3 ст. 162 ГПК України та достатність поданих позивачем доказів для відкриття провадження у справі.

При цьому встановлення наявності чи відсутності порушення таких прави та інтересів здійснюється господарським судом під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

За наведених обставин, суд відмовив у задоволенні клопотання представника третьої особи про залишення позовної заяви без розгляду на підставі п. 8 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

У підготовчому засіданні 15.04.2021 суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті на 22.04.2021 об 11:30.

За клопотанням представника позивача, суд постановив ухвалу про призначення судового засідання з розгляду справи по суті на 22.04.2021 об 11:30 в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку "EаsyCon" (https://easycon.com.ua/).

22.04.2021 до початку судового засідання від третьої особи надійшли письмові пояснення щодо позову з доданими до них документами, у тому числі доказами їх направлення іншим учасникам справи.

У судовому засіданні 22.04.2021 суд долучив до матеріалів справи письмові пояснення третьої особи щодо позову як такі, що подані у порядку та строк, встановлені Господарським процесуальним кодексом України та судом, а тому спір вирішується з їх урахуванням.

У судовому засіданні 22.04.2021 на підставі ч. 6 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Короткий зміст позовних вимог та узагальнені доводи учасників справи.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що договір № 10012019 від 10.01.2019 про організацію підтримки та розвитку футболу в Україні, а також додаткові угоди № 1 від 23.12.2019 та № 2 від 30.12.2019 до цього договору, суперечать нормам чинного законодавства України.

Відповідач відзиву на позов не подав, а подав заяву про визнання позову, проте таке визнання не було прийнято судом.

У письмових поясненнях щодо позову третя особа заперечує проти позову та просить відмовити у його задоволенні.

Третя особа зазначає, що сторони самостійно в Договорі визначили наслідки порушення зобов`язань, що є їх правом; Статутом відповідача не визначено, які сам види договорів мають укладатись відповідачем під час здійснення ним господарської діяльності; директор відповідач мав повноваження на укладення спірного договору; звернення позивача до суду з цим позовом не є ефективним способом захисту порушених прав.

Інших заяв по суті від учасників справи у встановлений судом строк до суду не надходило.

Обставини, які є предметом доказування у справі. Докази, якими сторони підтверджують або спростовують наявність кожної обставини, яка є предметом доказування у справі.

Відповідно до п. 1 розділу І статуту відповідача, затвердженого наказом Міністерства молоді та спорту України від 10.12.2013 №1219 (далі - Статут), ДП «Олімпійський навчально-спортивний центр «Чернігів» засноване на державній власності і відноситься до сфери управління Міністерства молоді та спорту України відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 23.10.2013 №902 «Про віднесення підприємств, установ та організацій до сфери управління Міністерства молоді та спорту».

Згідно з п. 1 розділу IV Статуту майно Підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання. Здійснюючи право господарського відання Підприємство володіє, користується та розпоряджається майном з обмеженням правомочності розпорядження за згодою власника у випадках, передбачених Господарським кодексом України та іншими нормами чинного законодавства України.

Пунктами 10, 11 розділу Статуту VІ передбачено, що Підприємство не має права безоплатно передавати належне йому майно іншим юридичним особам чи громадянам, крім випадків, передбачених законодавством України. Відчужувати, передавати в заставу майнові об`єкти, що належать до основних фондів, здавати в оренду цілісні майнові комплекси структурних одиниць та підрозділів Підприємство має право лише за попередньою згодою Мінмолодьспорту і, як правило, на конкурентних засадах (п. 11 розділу IV Статуту).

Відповідно до п. 1, 2 розділу V Статуту Підприємство самостійно планує свою діяльність, визначає перспективи та основні напрямки свого розвитку. Під час провадження господарської діяльності Підприємство самостійно приймає будь-які рішення, якщо це не суперечить законодавству України, наказам Мінмолодьспорту та цьому Статуту.

Згідно з п. 2 розділу VІ Статуту до компетенції Мінмолодьспорту згідно із законодавством України належить, зокрема, надання дозволу на укладання інвестиційних договорів; надання дозволу на передачу в оренду та відчуження цілісних майнових комплексів.

Пунктами 3-5 розділу VІ Статуту передбачено, що керівництво діяльністю Підприємства здійснює його директор в межах, передбачених цим Статутом. Призначення/звільнення директора здійснюється Мінмолодьспорту у порядку, визначеному законодавством України. З директором Підприємства укладається контракт. Директор Підприємства самостійно вирішує питання поточної діяльності Підприємства, крім тих, що віднесені Статутом до компетенції Мінмолодьспорту.

Наказом Міністерства молоді та спорту України від 25.03.2016 №119-к/тр призначено ОСОБА_1 на посаду директора ДП «Олімпійський навчально-спортивний центр «Чернігів» з 25.03.2016 за контрактом, а наказом Міністерства молоді та спорту України від 16.11.2020 №439-к/тр розірвано контракт з ОСОБА_1 та звільнено його з посади директора відповідача (а.с. 30-39).

10.01.2019 між Державним підприємством «Олімпійський навчально-спортивний центр «Чернігів» (далі - Уповноважений орган) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Спортивно-футбольний клуб «Десна» (далі - Оператор) було укладено договір про організацію підтримки та розвитку футболу в Україні №10012019 (далі - Договір) (а.с. 76-79).

Відповідно до п. 1.1 Договору з метою збереження та розвитку існуючої мережі об`єктів, ефективного використання спортивних споруд, сприяння розвитку новітніх методик тренування та популяризації всіх напрямків (масового, дорослого, дитячо-юнацького, ветеранського, жіночого, студентського та ін.) футболу, сприянню зростання рівня та масовості футболу в місті Чернігові і регіоні на основі консолідації і координації зусиль Оператора, який зацікавлений в його розвитку, виконуючи свою місію в місті Чернігові та щорічно забезпечує і підвищує високий організаційний рівень футболу в Чернігівському регіоні, з урахуванням, насамперед, національних футбольних інтересів на всеукраїнських та міжнародних спортивних аренах, з урахуванням ст. 266 Податкового кодексу України Уповноважений орган надає право Оператору організовувати та провадити діяльність безпосередньо пов`язану з організації підтримки та розвитку футболу в Україні за адресою: м. Чернігів, вул. Шевченка, 61.

Згідно з п. 1.2 Договору Оператор здійснює обслуговування (експлуатацію):

- стадіону імені Юрія Гагаріна (тренувального футбольного поля розміром 105*68 м (3479 м2) та основного футбольного поля розміром 105*68 м (3479 м2) з метою організації та забезпечення проведення тренувань, занять, футбольних матчів (масового, дорослого, дитячо-юнацького, ветеранського, жіночого, студентського та ін.);

- медико-відновлювального центру з метою здійснення організаційних дій на розташування приїжджих спортсменів, забезпечення відбору спортсменів, юних футболістів для визначення стану їх функціональної підготовки, медичного контролю за проведенням навчально-тренувального процесу, контролю за функціональним станом та фізичним розвитком учнів (студентів), здійснення лікувально-профілактичних і відновних заходів, проведення комплексних і системних заходів щодо відновлення функціонального стану організму спортсменів, перенесення ними значних фізичних навантажень та підвищення працездатності організму.

Стадіон імені Юрія Гагаріна (тренувального футбольного поля розміром 105*68 м (3479 м2) та основного футбольного поля розміром 105*68 м (3479 м2), далі - Об`єкт-1, готель і медико-відновлювальний центр, далі - Об`єкт-2, разом поіменовані - Об`єкт.

За умовами п.п. 2.3.4, 2. 3.5 2.2 Договору Оператор зобов`язаний: без погодження з Уповноваженим органом забезпечити облаштування Об`єкту-1 (приведення в порядок трибун, установка пластикових крісел, можливе накриття трибун, заміна газованого покриття тощо); при здійсненні обслуговування (експлуатації) без погодження з Уповноваженим органом проводити роботи з благоустрою Об`єкта-1, ремонті роботи Об`єкта-2 з метою створення оптимальних умов для проживання і тренувань команд.

Згідно з п.п. 2.4.4, 2.4.5 п. 2.4 Договору Оператор має право: на відшкодування Уповноваженим органом або його правонаступником вартості проведених ним поліпшень Об`єкта, які не можна відокремити, та вартість з благоустрою Об`єкта-1 і ремонту Об`єкта-2; з відома Уповноваженого органу проводити реконструкцію, технічне переозброєння Об`єкта з метою створення сприятливих умов для організації спрямованої на підтримку та розвиток футболу в Україні, що зумовлює підвищення вартості Об`єкта.

Оператор має право на вільний цілодобовий доступ до Об`єкта, який використовує на власний розсуд за умов та підстав, визначених даним Договором (п. 3.1 Договору).

Термін дії Договору визначається на період з 10.01.2019 по 31.12.2019 (п. 6.1 Договору).

Відповідно до п. 6.4 Договору Договір може бути розірвано в односторонньому порядку за вимогою Уповноваженого органу у разі неналежного виконання Оператором п. 2.3 даного Договору шляхом відповідного письмового повідомлення. Договір вважається розірваним з моменту отримання Оператором повідомлення.

23.12.2019 сторонами підписано додаткову угоду №1 до Договору (далі - Додаткова угода №1), відповідно до якої змінено, зокрема, п. 6.1, 6.4 Договору та викладено їх у наступній редакції:

«Пункт 6.1. У разі відсутності пропозиції однієї із сторін про припинення або зміну умов цього Договору за один календарний місяць до останнього дня закінчення терміну дії Договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені Договором.»;

«Пункт 6.4. Зміна та розірвання Договору здійснюється за згодою Сторін. Розірвання або відмова від Договору в односторонньому порядку не допускається. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати Договір, повинна надіслати відповідні пропозиції про це другій стороні за три календарних місяці до бажаної дати припинення цього Договору. Сторона Договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у тридцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати розгляду пропозиції.».

Крім того, Додатковою угодою №1 доповнено Договір підпунктом 2.17 такого змісту:

«Підпункт 2.1.7. У разі порушення Уповноваженим органом умов п. 6.4. цього Договору останній зобов`язаний протягом одного місяця відшкодувати Оператору у подвійному розмірі вартість проведених за рахунок Оператора поліпшень Об`єкта.».

30.12.2019 сторонами підписано додаткову угоду №2 до Договору (далі - Додаткова угода №2), відповідно до якої змінено, зокрема, п. 6.1, 6.4 Договору та викладено їх у наступній редакції6

«Пункт 6.1. У разі відсутності пропозиції однієї із сторін про припинення або зміну умов цього Договору за один календарний місяць до останнього дня закінчення терміну дії Договору він вважається продовженим на 5 років на тих самих умовах, які були передбачені Договором.».

Оцінка суду.

Стаття 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

У розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені положеннями ст. 16 ЦК України та ст. 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Спосіб захисту порушеного права обумовлюється нормою матеріального права, яка регулює ті чи інші правовідносини між сторонами спору. Отже, позивач, формулюючи позовні вимоги, повинен відштовхуватись від тих наданих йому законом прав, які були об`єктивно порушені відповідачем (відповідачами) і позов повинен бути направлений на припинення цих правопорушень та на відновлення порушеного права.

У позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, а встановлення належності відповідачів та обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Виходячи з приписів ст. 4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), ст. 15, 16 ЦК України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача (відповідачів) та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

В силу положень ст. 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути пред`явлена однією зі сторін правочину або заінтересованою особою, права яких були порушені укладенням спірного правочину.

У розумінні наведених норм оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, але на час розгляду справи судом має право власності чи інше речове право на предмет правочину та/або претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи про визнання правочину недійсним спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи також може полягати в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала (перебували) у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Отже, крім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених законом випадках - прокурора, державних та інших органів, позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

Таким чином, у разі, якщо позов про визнання недійсним правочину подано заінтересованою особою, відповідачами у справі повинні бути сторони спірного правочину.

Аналогічний по своїй суті правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 19.10.2016 у справі №912/627/15-г.

Позивач, посилаючись на порушення його прав внаслідок укладення спірного договору, стороною якого він не є, пред`явив позов лише до однієї сторони цього договору - ДП «Олімпійський навчально-спортивний центр «Чернігів», а іншу сторону - ТОВ «Спортивно-футбольний клуб «Десна» відповідачем не зазначив.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 48 ГПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, залучити до участі у ній співвідповідача.

Після спливу строків, зазначених в частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Отже, вищезазначеною статтею ГПК України передбачена залучення співвідповідача тільки за клопотанням позивача.

Клопотань про залучення співвідповідачем у справі ТОВ «Спортивно-футбольний клуб «Десна» від позивача до суду не надходило, а суд не вправі самостійно здійснювати таке залучення.

Зважаючи на те, що ТОВ «Спортивно-футбольний клуб «Десна» як сторона спірного договору має певні права та обов`язки за Договором, товариство не є відповідачем у справі, суд доходить висновку, що вирішення спору про визнання недійсним спірного Договору та додаткових угод до нього вплине на його права та обов`язки.

Таким чином, належними відповідачами у справі мають бути ДП "Олімпійський навчально-спортивний центр "Чернігів" та ТОВ «Спортивно-футбольний клуб «Десна», права яких як сторін правочину оспорюються.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову.

Аналогічні висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц(пункт 31.4), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63).

Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), а також у постанові КГС ВС від 02.06.2020 № 910/6110/19).

Висновки суду.

Доказами у справі, відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Інші докази та пояснення учасників справи судом до уваги не приймаються, оскільки не спростовують вищевикладені висновки суду.

За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясуванні усіх питань, винесених на його розгляд.

За наведених у їх сукупності обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо судових витрат.

Оскільки у позові відмовлено, понесені позивачем судові витрати стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст. 42, 73-80, 86, 129, 165, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду, з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, у строки, визначені ст. 256 цього Кодексу.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено 29.04.2021.

Суддя В. В. Шморгун