ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" квітня 2021 р. Справа№ 910/17661/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Агрикової О.В.

Чорногуза М.Г.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»

на рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2020

у справі № 910/17661/19 (суддя Смирнова Ю.М.)

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Водоканал-Сервіс»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача:

Акціонерне товариство «К.Енерго»

про стягнення 2 129 294,14 грн

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - КП «Київтеплоенерго», позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Водоканал-Сервіс» (далі - ТОВ «Водоканал-Сервіс», відповідач) про стягнення 2 685 544,34 грн, з яких 1 977 915,84 грн основного боргу, 538 607,60 грн інфляційних втрат та 169 020,90 грн 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо здійснення оплати за спожиту теплову енергію у період з листопада 2012 року по квітень 2018 року за договором купівлі-продажу теплової енергії №540731 від 13.04.2012 (далі - Договір), право вимоги заборгованості за яким набув позивач на підставі договору № 601-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018.

Під час розгляду справи судом першої інстанції прийнято до розгляду заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог, в якій останній просив стягнути з відповідача 1 977 915,84 грн основного боргу, 96 917,88 грн інфляційної складової боргу та 54 460,42 грн 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.12.2019 відкрито провадження у справі №910/17661/19, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Акціонерне товариство «К.Енерго» (далі - АТ «К.Енерго», третя особа).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.06.2020 у справі №910/17661/19 в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що матеріали справи не містять жодного документа, складеного Публічним акціонерним товариством «Київенерго» (далі - ПАТ «Київенерго»), який би підтверджував обсяг та якість спожитої відповідачем у спірний період теплової енергії, а також її вартість, оскільки корінці нарядів на включення та відключення опалення у період 2016-2017 років, які з боку споживача підписані частково, не є такими документами; за відсутності складених ПАТ «Київенерго» первинних документів неможливо встановити кількість спожитої ТОВ «Водоканал-Сервіс» теплової енергії та її вартість, а отже, і наявність у відповідача боргу у спірний період.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, КП «Київтеплоенерго» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт вказує на те, що судом не надано належної оцінки поданим позивачем доказам, зокрема, корінцям нарядів на включення та відключення об`єктів теплоспоживання за Договором в опалювальні періоди 2012-2018 років та довідці про порядок нарахування та розрахунків відповідача за теплову енергію; в оскаржуваному рішенні судом не зазначено доказів, які останній вважає належними та такими, що мали бути надані позивачем в обґрунтування позовних вимог; факт постачання ПАТ «Київенерго» теплової енергії відповідачеві відповідно до умов Договору визнаний відповідачем та не підлягає доказуванню; нарахування за спожиту відповідачем теплову енергію на потреби опалення проводились за показниками приладів обліку, на потреби гарячого водопостачання та відповідно до теплового навантаження, визначеного в Договорі; параметри теплоносія, період та формула обрахунку спожитої теплової енергії (за договірним навантаженням) визначені у Договорі відповідають діючому законодавству; відповідачем не надано суду жодного доказу, який спростовує порядок визначення обсягів, вартості отриманої теплової енергії на потреби централізованого опалення та гарячого водопостачання відповідно до проведених нарахувань ПАТ «Київенерго».

Скаржник наголошує на тому, що борг за договором за спожиту енергію підтверджується щомісячними обліковими картками та інформацією (у вигляді таблиці) про порядок нарахування та розрахунків за спожиту теплову енергію, які сформовані на підставі відомостей, переданих ПАТ «Київенерго» до КП «Київтеплоенерго» за договором цесії; за наявності фактичного споживання теплової енергії відповідачем без приладу обліку на потреби опалення та гарячого водопостачання та розрахунку її обсягів відповідно до формули, наведеної у договорі, суд неправомірно відмовив у задоволенні позовних вимог, посилаючись на відсутність складених ПАТ «Київенерго» документів, які підтверджують облік спожитої відповідачем теплової енергії.

Також апелянт вказував на те, що судом безпідставно не було застосовано до спірних правовідносин приписи Закону України «Про теплопостачання» та Правил користування тепловою енергією облік обсягу споживання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198 (далі - Правила), які визначають порядок нарахування за спожиту теплову енергію.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.08.2020 поновлено КП «Київтеплоенерго» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2020 у справі № 910/17661/19, відкрито апеляційне провадження за вищевказаною апеляційною скаргою, призначено її до розгляду на 07.10.2020, встановлено ТОВ «Водоканал-Сервіс» та АТ «К.Енерго» строк для подання відзивів на апеляційну скаргу.

Відповідач скористався правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва - без змін.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, відповідач вказував на те, що доводи апелянта спростовуються відсутністю переданих йому первісним кредитором - АТ «К.Енерго» документів на підтвердження заборгованості за Договором; позивач намагається підмінити первинні документи АТ «К.Енерго» власноруч виготовленими з посиланням на певну електронну базу, водночас не надає жодного належного доказу, що відповідав би підпункту 4.1 пункту 4 Договору, п. 23 Правил та ст.ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а також документів, на підставі яких можливо встановити період та розмір заборгованості, переданої йому за договором цесії; посилаючись на те, що у відзиві на позов відповідач підтвердив факт встановлення йому приладу обліку в точці купівлі-продажу, позивач не надає доказів того, що здійснені ним розрахунки враховують покази такого приладу обліку; у Договорі відсутні формули для відповідного розрахунку, а тому безпідставними є твердження апелянта про можливість визначення певних параметрів для здійснення розрахунків; позивачем не надано ані відповідачеві, ані суду доказів на підтвердження права вимоги за Договором у відповідності до ч. 2 ст. 517 ЦК України.

Через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду надійшли: 06.10.2020 від відповідача - клопотання про відкладення розгляду справи; 07.10.2020 від позивача - клопотання про призначення експертизи з метою справедливого вирішення справи та для встановлення дійсних фактичних обставин справи, які входять до предмета доказування, що потребують спеціальних знань у сфері іншій, ніж право.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2020 розгляд апеляційної скарги у справі №910/17661/19 відкладено на 04.11.2020.

13.10.2020 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до закінчення проведення судової експертизи у справі №910/18399/19.

04.12.2020 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про закриття апеляційного провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 264 ГПК України з посиланням на ухвалу Верховного Суду від 04.11.2020 у справі №910/17660/19, обґрунтоване тим, що апеляційну скаргу підписано директором структурного підрозділу «Енергозбут» КП «Київтеплоенерго» Лопатіним К.О., який діє на підставі довіреності та Положення про структурний підрозділ, без відомостей щодо наявності у Лопатіна К.О. статусу адвоката.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/5166/20 від 08.12.2020 у зв`язку перебуванням судді Козир Т.П., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) на лікарняному з 17.11.2020, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/17661/19.

Відповідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.12.2020 апеляційну скаргу у справі №910/17661/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Агрикової О.В., Чорногуза М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2020 апеляційну скаргу КП «Київтеплоенерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2020 у справі №910/17661/19, призначену на 09.12.2020, прийнято до провадження вищевказаним складом суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.12.2021 розгляд апеляційної скарги КП «Київтеплоенерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2020 у справі №910/17661/19 відкладено на 27.01.2021.

10.12.2020 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшли додаткові письмові пояснення щодо повноважень керівника структурного підрозділу «Енергозбут» Лопатіна К.О. на підписання апеляційної скарги, в яких КП «Київтеплоенерго» повністю підтримало підписану та подану керівником СП «Енергозбут» КП «Київтеплоенерго» Лопатіним К.О. в межах наданих йому КП «Київтеплоенерго» повноважень апеляційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/17661/19.

27.01.2021 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, мотивоване участю уповноваженого представника останнього в іншому судовому засіданні.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2021 розгляд апеляційної скарги КП «Київтеплоенерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2020 у справі №910/17661/19 відкладено на 17.02.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2021 у розгляді справи №910/17661/19 оголошено перерву до 24.03.2021.

10.03.2021 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи, а саме, копії постанови Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 910/17660/19.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.03.2021 у розгляді справи №910/17661/19 оголошено перерву до 28.04.2021.

29.03.2021 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи, а саме, копії постанови Верховного Суду від 23.11.2020 у справі № 908/592/19, в якій, за твердженням заявника, містяться висновки на підтвердження доводів ТОВ «Водоканал-Сервіс» про закриття апеляційного провадження у справі № 910/17658/19 з підстав порушення вимог ч. 3 ст. 56 ГПК України.

29.03.2021 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшли додаткові письмові пояснення у справі щодо самопредставництва КП «Київтеплоенерго» у господарських судах усіх інстанцій та викладеною у них заявою про підтримку апеляційної скарги.

15.04.2021 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про призначення експертизи давності виконання документів, обґрунтоване тим, що наданий позивачем на підтвердження повноважень директора структурного підрозділу СП «Енергозбут» КП «Київтеплоенерго» Лопатіна К.О наказ №226 від 27.08.2018 викликає сумніви щодо його достовірності.

У вказаному клопотанні відповідач також просив поновити йому строк на подання даного клопотання, посилаючись на те, що обставини, які зумовили звернення відповідача з клопотанням про закриття апеляційного провадження виникли після закінчення строків, встановлених в ухвалі Північного апеляційного господарський суду про відкриття апеляційного провадження у даній справі та, як наслідок, заперечення та докази подані позивачем ще пізніше.

27.04.2021 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшли заперечення на клопотання відповідача про призначення експертизи, в якому позивач також просив відмовити у поновленні відповідачеві строку на подання такого клопотання.

У судове засідання третя особа, належним чином повідомлена про день, місце та час розгляду справи, явку свого уповноваженого представника повторно не забезпечила, про причини неявки суд не повідомила.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

Обговоривши питання щодо можливості розгляду апеляційної скарги за відсутності представника третьої особи, явка якої у судове засідання обов`язковою не визнавалась, враховуючи відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, а також те, що наявні в матеріалах справи докази є достатніми для вирішення спору у даній справі без заслуховування її пояснень, колегія суддів, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд скарги без її участі.

У судовому засіданні представник позивача заявив про недоцільність розгляду заявлених ним клопотань про призначення експертизи з метою справедливого вирішення справи та для встановлення дійсних фактичних обставин справи, які входять до предмета доказування, що потребують спеціальних знань у сфері іншій, ніж право (вх. 09.1-11/4548/20 від 07.10.2020) та про зупинення провадження у справі до закінчення проведення судової експертизи у справі №910/18399/19 (вх. 091-11/4639/20 від 13.10.2020).

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав подане ним клопотання про призначення експертизи давності виконання документів (вх. №09.111/2630/21 від 15.04.2021).

Поставивши на обговорення вказане клопотання, враховуючи заперечення позивача проти його задоволення, колегія суддів, порадившись, дійшла висновку про залишення вказаного клопотання без розгляду на підставі приписів ч. 2 ст. 207 ГПК України як такого, що було заявлено поза межами підготовки справи до розгляду за відсутності поважних причин пропуску строку на його подання.

При цьому, колегією суддів враховано посилання відповідача в обґрунтування пропуску строку на звернення з даним клопотанням до суду на те, що ТОВ «Водоканал-Сервіс» подано клопотання про закриття провадження у даній справі, не погодившись з яким, 29.03.2021 позивачем надані пояснення та заперечення, до яких долучено наказ №226 від 27.08.2018 про надання повноважень директору СП «Енергозбут» КП «Київтеплоенерго».

Однак, вказане твердження відповідача не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки клопотання про закриття апеляційного провадження від відповідача надійшло до Північного апеляційного господарського суду 04.12.2020, а 10.12.2020 позивачем надані додаткові письмові пояснення у справі №910/17661/19 з додатками, зокрема наказом №226 від 27.08.2018.

Як вбачається з матеріалів справи, представник відповідача у судовому засіданні 17.02.2021 та у судовому засіданні 24.03.2021 підтримав подане клопотання про закриття провадження у справі, не заявивши будь-яких інших клопотань та про намір їх заявити в майбутньому не зазначив.

З урахуванням викладеного, на переконання колегії суддів, відсутні правові підстави для поновлення відповідачеві строку на звернення з клопотанням про призначення експертизи.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Поставивши на обговорення заявлене відповідачем клопотання про закриття апеляційного провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 264 ГПК України, колегія суддів, порадившись, дійшла висновку про відмову в його задоволенні, виходячи з наступного.

Пунктом 2 частини 1 статті 264 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження виявилося, що апеляційну скаргу не підписано, подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, або підписано особою, яка не має права її підписувати.

Як вбачається з матеріалів справи, апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою позивача - КП «Київтеплоенерго», яке як юридична особа, згідно зі статтею 92 ЦК України, має юридичну дієздатність та здійснює її через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

За загальним правилом, визначеним абз. 2 ч. 3 ст. 92 ЦК України, у відносинах з третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не мають юридичної сили.

Підписання та/або подання апеляційної скарги є процесуальними формами реалізації повноважень з представництва.

Відповідно до ч. 3 ст. 56 ГПК України, юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

За приписами ч. 1 ст. 58 ГПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Отже, наведені вище положення законодавства передбачають можливість здійснення процесуального представництва юридичної особи як у порядку самопредставництва, так і іншими особами як представниками юридичної особи.

Самопредставництво юридичної особи - це право одноосібного виконавчого органу (керівника) чи голови (уповноваженого члена) колегіального виконавчого органу безпосередньо діяти від імені такої особи без довіреності, представляючи її інтереси в силу закону, статуту, положення.

У порядку самопредставництва юридичну особу може представляти за посадою її керівник або інші особи, повноваження яких підтверджуються відповідно до ч. 3 ст. 56 ГПК України.

Аналіз наведених вище законодавчих положень дає підстави для висновку, що визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, статуті, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи (суб`єкта владних повноважень без права юридичної особи) без додаткового уповноваження (довіреності).

Апеляційну скаргу від імені КП «Київтеплоенерго» підписано директором структурного підрозділу «Енергозбут» КП «Київтеплоенерго» Лопатіним Костянтином Олександровичем.

На підтвердження повноважень Лопатіна К.О. до апеляційної скарги додані копія Положення про структурний підрозділ та довіреність від 22.10.2019 № 22/10/19-01, яка видана директором КП «Київтеплоенерго» Біндою В`ячеславом Євгеновичем.

Розділом четвертим вказаного Положення визначено повноваження керівника структурного підрозділу, згідно з п. 4.3 та п. 4.3.8 якого керівник структурного підрозділу представляє підприємство у судових органах на підставі довіреності.

Тобто, Положення про структурний підрозділ дійсно не містить приписів щодо права його керівника діяти від імені підприємства без додаткового уповноваження (довіреності), на що обґрунтовано вказує відповідач.

Таким чином, скаржником до апеляційної скарги в порушення п. 1 ч. 3 ст. 258 ГПК України, не додано документів, що посвідчують повноваження представника, а до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених ст. 258 цього Кодексу, згідно з ч. 2 ст. 260 ГПК України, мали бути застосовані положення ст. 174 цього Кодексу.

В той же час, після відкриття апеляційного провадження, усуваючи недоліки апеляційної скарги, на підтвердження повноважень Лопатіна К.О. представляти КП «Київтеплоенерго» без довіреності до суду був поданий наказ КП «Київтеплоенерго» від 27.08.2018 № 226 «Про надання повноважень директору КП «Енергозбут», яким директору КП «Енергозбут» Лопатіну К.О. надано право вести від імені Підприємства справи в усіх органах судової системи, в тому числі подавати та підписувати від імені Підприємства апеляційній скарги.

Оскільки наданим позивачем наказом чітко визначене право директора КП «Енергозбут» Лопатіна К.О. діяти від імені КП «Київтеплоенерго» без додаткового уповноваження (довіреності), і КП «Київтеплоенерго» в суді апеляційної інстанції повністю підтримало підписану та подану керівником СП «Енергозбут» КП «Київтеплоенерго» Лопатіним К.О. в межах наданих йому КП «Київтеплоенерго» повноважень апеляційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2020 у справі № 910/17661/19, то у суду відсутні правові підстави для закриття апеляційного провадження відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 264 ГПК України.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що обставини, за яких були прийняті ухвала Верховного Суду від 04.11.2020 у справі № 910/17660/19 та постанова Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 910/17660/19, на які посилається відповідач, не є тотожними обставинам, встановленим у даній справі, зокрема щодо стадії апеляційного розгляду, підтвердження повноважень, особи яка підписала апеляційну скаргу, підтримання скаржником підписаної та поданої в порядку самопредставництва апеляційної скарги.

За встановлених у даній справі обставин, з огляду на підтримання повноважними представниками КП «Київтеплоенерго» вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання ТОВ «Водоканал-Сервіс» про закриття апеляційного провадження.

У судовому засіданні представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача вимоги апеляційної скарги не визнав, доводи, на яких вона ґрунтується вважає безпідставними, а оскаржуване судове рішення законним, у зв`язку з чим просив залишити його без змін, а скаргу позивача - без задоволення.

28.04.2021 у судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 13.04.2012 між ПАТ «Київенерго», яке в подальшому змінило найменування на АТ «К.Енерго» (у тексті договору - постачальник) та ТОВ «Водоканал-Сервіс» (у тексті договору - споживач) було укладено договір купівлі-продажу теплової енергії № 540731 (далі - Договір), за умовами якого постачальник зобов`язується протягом строку дії договору забезпечувати безперервне (за винятком нормативно встановлених перерв) постачання теплової енергії, належної якості на межу продажу (для потреб опалення та гарячого водопостачання) згідно з параметрами, визначеними у додатку №1 до договору, а споживач зобов`язується отримувати та оплачувати її вартість відповідно до умов договору (п.1.1).

Згідно з п. 1.2 Договору перелік будинків та потреби у тепловій енергії будинків (якісні та кількісні), до яких здійснюється постачання теплової енергії, наведено в додатку № 1 до цього договору, який є його невід`ємною частиною.

Відповідно до п. 2.1 Договору якість теплової енергії на вході в теплову мережу споживача визначається сукупністю нормованих термодинамічних, гідравлічних показників та кількісних параметрів теплоносія, наведених у додатку № 1 до цього договору, для кожного окремого будинку.

Пунктом 3.2.1 Договору погоджено, що постачальник зобов`язується забезпечувати протягом обумовленого в цьому договорі часу безперервне постачання теплової енергії (за винятком нормативно встановлених перерв) до точки купівлі-продажу, підтримувати параметри теплоносія, що подається з колекторів джерела теплової енергії на вході в теплову мережу споживача теплової енергії відповідно до температурного графіку теплової мережі, не допускаючи відхилення параметрів, визначених цим договором відповідно до заявлених споживачем у додатку № 1 до договору величин приєднаного теплового навантаження по кожному будинку.

За змістом ч. 2, 3 п. 4.1 Договору обсяги купівлі-продажу теплової енергії визначаються на підставі показів приладів комерційного обліку споживання теплової енергії згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. За умови відсутності приладів комерційного обліку, обсяг купівлі-продажу теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного в договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах постачальника, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

Згідно з п. 5.1 Договору розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються щомісячно шляхом перерахування коштів на поточний рахунок ПАТ «Київенерго», а саме:

5.1.1 якщо теплові вводи систем теплоспоживання обладнанні приладами комерційного обліку, вартість спожитої у розрахунковому періоді (місяць) теплової енергії сплачується споживачем щомісячно до останнього дня місяця наступного за розрахунковим.

5.1.2. якщо теплові вводи систем теплоспоживання не обладнані приладами комерційного обліку:

- вартість теплової енергії, спожитої у розрахунковому періоді для потреб гарячого водопостачання сплачується споживачем щомісячно до останнього дня місяця, наступного за рахунковим;

- вартість теплової енергії, спожитої у розрахунковому періоді для потреб централізованого опалення сплачується споживачем щомісяця наступним чином:

- 100% вартість теплової енергії, спожитої у жовтні та квітні кожного року, сплачується до останнього дня місяця, наступного за розрахунковим;

- вартість теплової енергії, спожитої за період з 01 листопада до 01 квітня сплачується щомісячно у період з 01 червня до 01 листопада - до останнього дня відповідного місяця, а саме:

- 50% вартості теплової енергії, спожитої у листопаді - до 31 грудня, залишок - до 30 червня,

- 50% вартості теплової енергії, спожитої у грудні - до 31 січня, залишок - до 31 липня,

- 50% вартості теплової енергії, спожитої у січні - до 28(29) лютого, залишок - до 31 серпня,

- 50% вартості теплової енергії, спожитої у лютому - до 31 березня, залишок - до 30 вересня,

- 50% вартості теплової енергії, спожитої у березні - до 30 квітня, залишок - до 31 жовтня.

Повна вартість теплової енергії, спожитої у опалювальному періоді для потреб ЦО, сплачується споживачем до 01 листопада наступного опалювального періоду.

Відповідно до п.5.2 Договору у разі коли обсяг постачання теплової енергії менший, ніж зазначений в цьому договорі, постачальник повинен зменшити плату шляхом проведення перерахунку за фактично спожиту теплову енергію відповідно до умов договору.

Згідно з п. 6.1 Договору цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 15.04.2013. Відповідно до положень ч.3 ст.631 Цивільного кодексу України дія цього договору поширюється на правовідносини між сторонами, що виникли з 01.03.2012.

Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії не буде письмово заявлено однією зі сторін про його припинення (п. 6.3 договору).

Крім того, між сторонами були підписані додатки та додаткові угоди до Договору. Зокрема, в додатку № 1 сторони погодили перелік об`єктів теплопостачання, вимоги до теплової енергії та обсяги постачання теплової енергії, в додатку № 2 визначено схему межі поділу теплової мережі; в додатку № 3 підписано акт розмежування меж балансової належності тепломереж та експлуатаційної відповідальності сторін.

В обліковій картці з обліковим записом № 540731 постачальник вів облік споживання теплової енергії в розрізі споживача за Договором, формував відповідні рахунки згідно із затвердженим тарифом на теплоенергію, що діяв у певний час.

11.10.2018 між ПАТ «Київенерго» яке в подальшому змінило найменування на АТ «К.Енерго» (у тексті договору - кредитор) та КП «Київтеплоенерго» (у тексті договору - новий кредитор) було укладено договір № 601-18 про відступлення права вимоги (далі - договір цесії), за умовами якого кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб - підприємців щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитої до 01.05.2018 теплової енергії (основний борг, в тому числі той, що є предметом судового розгляду та/або підтверджений судовим рішенням (судовими рішеннями)) як такий, що підлягає стягненню з споживача (споживачів) на загальну суму 497 554 936,91 грн станом на 01.08.2018 з урахуванням оплат, що отримані кредитором за період з 01.08.2018 до дати укладення цього договору та коригувань платежів (п. 1.1 договору цесії).

Перелік договорів (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається в додатку № 1 до цього договору. Всі права вимоги переходять від кредитора до нового кредитора в момент підписання сторонами додатку № 1 до цього договору (п.1.2 договору цесії).

З укладенням цього договору кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги також будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань (неустойка (штраф, пеня), 3% річних, інфляційні нарахування, судові витрати, витрати, пов`язані з отриманням боргу та примусовим стягненням та будь-які інші без виключень та обмежень), що нараховані кредитором та/або виникли до дати укладення цього договору та/або можуть бути нараховані та/або можуть виникнути після укладення цього договору у зв`язку з неналежним виконанням споживачем (споживачами) зобов`язань з оплати спожитої теплової енергії за договорами та споживачами, які зазначені у додатку №1 до цього договору. Відступлення прав вимоги за додатковими грошовими зобов`язаннями (неустойка (штраф, пеня), 3% річних, втрати від інфляції, судові витрати, витрати, пов`язані з отриманням боргу та примусовим стягненням та будь-які інші без виключень та обмежень) до основних грошових зобов`язань, які вже є предметом судового розгляду або вже підтверджені судовими рішеннями як такі, що підлягають стягненню з споживача (споживачів), визначаються окремим договором (п.1.3 договору цесії).

Згідно з додатком № 1 до договору цесії позивач прийняв право вимоги до відповідача на суму 1 977 915,84 грн за Договором № 540731.

Листом від 08.04.2019 №1/5-540731 позивач повідомив відповідача про відступлення права вимоги за договором цесії та просив сплатити наявний борг у сумі 1 977 915,84 грн.

Посилаючись на те, що відповідач неналежним чином виконував умови Договору в частині здійснення розрахунків за спожиту теплову енергію за період з листопада 2012 року по квітень 2018 року, право вимоги сплати заборгованості за яким перейшло до КП «Київтеплоенерго» внаслідок укладення договору цесії з первісним кредитором - ПАТ «Київенерго», позивач звернувся з даним позовом до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Даючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами в ході виконання вищевказаного Договору, колегія суддів зазначає, що такий за своєю правовою природою є договором енергопостачання.

Частинами 1, 2 ст. 714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу ч. 1 ст. 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.

Крім того, кожна із сторін у зобов`язанні, як передбачено ч. 2 ст. 527 ЦК України, має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

За приписами ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі договору цесії, КП «Київтеплоенерго» отримало від ПАТ «Київенерго» право вимоги до ТОВ «Водоканал-Сервіс» за заборгованістю у сумі 1 977 915,84 грн.

На підтвердження постачання теплової енергії відповідачеві та наявності заборгованості за Договором за період з травня 2015 року по квітень 2018 року позивачем, як новим кредитором подано до суду наступні документи: реєстр оплат ТОВ «Водоканал-Сервіс» за Договором за період з 01.05.2015 до 31.08.2018; облікові картки ТОВ «Водоканал-Сервіс» за Договором за період з 01.05.2015 до 30.04.2018, які складені позивачем; корінці нарядів ПАТ «Київенерго» на включення та відключення опалення у період 2016 - 2017 років, які зі сторони споживача підписані частково; рахунок-фактуру №540731/2019-9 від 30.09.2019 на суму 1 977 915,84 грн; акт звіряння розрахунків за теплову енергію від 30.09.2019 на суму 1 977 915,84 грн, підписаний з боку позивача; довідку про стан розрахунків за Договором.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач як під час розгляду справи місцевим господарським судом, так і під час апеляційного провадження у справі наголошував на тому, що надані позивачем докази, а саме, копії корінців нарядів, облікові картки та довідка про стан розрахунку не є належними доказами у справі на підтвердження заявлених позовних вимог.

Водночас, колегією суддів враховано, що відповідно до п. 24, 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Процедура відключення приміщення від внутрішньобудинкових мереж, встановлена Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України № 4 від 22.11.2005 (в редакції станом на момент надання послуг).

Згідно з п. 40 Правил користування тепловою енергією облік обсягу споживання теплової енергії, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198, споживач теплової енергії зобов`язаний, зокрема, вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не надано суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження відключення від теплопостачання житлових будинків, зазначених в додатках до Договору, а тому у відповідача існує обов`язок щодо відшкодування вартості спожитої теплової енергії.

Також судом апеляційної інстанції досліджено довідку про стан розрахунків за спожиту теплоенергію відповідачем, з якої вбачається, що останнім здійснювались часткові оплати за теплову енергію, поставлену на підставі Договору, та за період прострочення оплати послуг з листопада 2012 року по квітень 2018 року наявна заборгованість у розмірі 1 977 915,84 грн.

При цьому, відповідачем не спростовано належними, допустимими та достовірними доказами відомостей щодо обсягів отриманої теплової енергії, нарахування боргу, а також здійснення оплат.

Крім того, колегія суддів зазначає, що передача ПАТ «Київенерго» даних щодо обліку, нарахування (розрахунків) за отриману (спожиту) відповідачем теплову енергію за Договором підтверджується наявним в матеріалах справи актом №23 приймання-передавання фізичного носія/пристрою зберігання інформації, на якому записані файли баз даних білінгових систем ПК «БіТек» та ПУ «Уніван-Термал».

Отже, надані позивачем облікові картки є паперовим відображенням бази даних білінгових систем ПК «БіТек» та ПУ «Уніван-Термал», які були передані ПАТ «Київенерго» до КП «Київтеплоенерго» на виконання умов договору цесії.

З наявних в матеріалах справи облікових карток за період з 01.05.2015 до 30.04.2018 вбачається обсяги та розмір поставленої у спірний період теплової енергії відповідачеві.

Судом апеляційної інстанції також враховано, що питання прийняття облікових карток (табуляграм) в якості доказів у справах про стягнення заборгованості за договорами постачання (купівлі - продажу) теплової енергії у гарячій воді, у контексті їх оцінки судами, неодноразово вирішувалося у судовій практиці (постанови Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №910/6652/17, від 12.07.2018 у справі № 910/6654/17, від 12.10.2018 у справі № 910/30728/15, від 03.09.2020 у справі № 910/17662/19, від 16.02.2021 у справі № 910/17660/19).

Водночас, матеріали справи не містять доказів направлення відповідачем заперечень або претензії щодо кількості, якості чи вартості поставленої теплової енергії.

Відповідно до пункту 23 Правил користування тепловою енергією, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198, розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку.

У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Частинами першою та другою статті 9 вказаного Закону передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд виходив, зокрема, з того, що в матеріалах справи відсутні та позивачем не надані належні докази, які підтверджують облік спожитої ТОВ «Водоканал-Сервіс» теплової енергії, а також її вартість, а за відсутності первинних документів, складених ПАТ «Київенерго», встановити кількість спожитої відповідачем теплової енергії, її вартість та наявність у відповідача боргу є неможливим.

Разом з тим, під час розгляду справи позивач послідовно зазначав про те, що наявність боргу у відповідача за договором підтверджується щомісячними обліковими картками, нарядами на включення теплопостачання за спірний період та інформацією (у вигляді таблиці) про порядок нарахування та розрахунків за спожиту теплову енергію, які сформовані на підставі відомостей, переданих позивачу за договором цесії.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 20.08.2020 у справі № 914/1680/18.

Відповідно до ст. 7 ГПК України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Наведена норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення передбачають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

З урахуванням наведеного, оскільки відповідачем не спростовано належними та достатніми доказами поставлені ним під сумнів обсяги спожитої теплової енергії та розрахунок позовних вимог, не надано доказів на підтвердження обставин, на які він посилається у своїх запереченнях проти позову, колегія суддів вважає заперечення відповідача необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Таким чином, заборгованість ТОВ «Водоканал-Сервіс» перед КП «Київтеплоенерго» за споживання теплової енергії за період з листопада 2012 року по квітень 2018 року у розмірі 1 977 915,84 грн належним чином доведена, документально підтверджена та відповідачем не спростована.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 ЦК України).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

За приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши здійснені позивачем розрахунки, апеляційний господарський суд дійшов висновку про задоволення вказаних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача 96 917,88 грн інфляційних втрат та 54 460,42 грн 3% річних.

Відповідно до ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/1131/18, від 26.02.2019 у справі № 914/385/18, від 10.04.2019 у справі № 904/6455/17, від 05.11.2019 у справі № 915/641/18.

Враховуючи викладені обставини справи та вимоги законодавства, на переконання суду апеляційної інстанції, під час розгляду справи судом першої інстанції позивачем було надано належні та достатні докази на підтвердження своїх позовних вимог.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх міркувань та заперечень, а також не спростовано розміру заявленої до стягнення суми боргу, а також нарахованих на неї 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з ТОВ «Водоканал-Сервіс» на користь КП «Київтеплоенерго» 1 977 915,84 грн основного боргу, 96 917,88 грн інфляційних втрат та 54 460,42 грн 3% річних.

За приписами ч.ч. 1-3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

При цьому, колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 N3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених судом апеляційної інстанції, інші доводи сторін, викладені в апеляційній скарзі та у відзиві на неї, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, у відповідності до пунктів 1-3 частини 1 статті 277 ГПК України, є нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи.

Враховуючи вищевикладене, на переконання колегії суддів, нез`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга КП «Київтеплоенерго» є обґрунтованою та підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2020 у справі №910/17661/19 - скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позову повністю.

З огляду на задоволення позову та апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи місцевим господарським судом та перегляд справи у суді апеляційної інстанції, на підставі статті 129 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2020 у справі №910/17661/19 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2020 у справі №910/17661/19 скасувати.

3. Ухвалити нове судове рішення, яким позов Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» задовольнити повністю.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Водоканал-Сервіс» (02232, м. Київ, проспект Маяковського Володимира, буд. 68, офіс 233; ідентифікаційний код 37880620) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації ) «Київтеплоенерго» (01001, м. Київ, площа Івана Франка, буд. 5; ідентифікаційний код 40538421) 1 977 915 (один мільйон дев`ятсот сімдесят сім тисяч дев`ятсот п`ятнадцять тисяч) грн 84 коп. основного боргу, 96 917 (дев`яносто шість тисяч дев`ятсот сімнадцять) грн 88 коп. інфляційних втрат, 54 460 (п`ятдесят чотири тисячі чотириста шістдесят) грн 42 коп. 3% річних, 31 939 (тридцять одну тисячу дев`ятсот тридцять дев`ять) грн 41 коп. судового збору, сплаченого за подання позовної заяви та 47 909 (сорок сім тисяч дев`ятсот дев`ять) грн 12 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

5. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ на виконання даної постанови.

6. Матеріали справи №910/17661/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду відповідно до ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 29.04.2021.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді О.В. Агрикова

М.Г. Чорногуз