ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про зупинення провадження у справі

26 квітня 2021 року Справа № 903/51/21

Господарський суд Волинської області у складі судді Дем`як В.М., за участю секретаря судового засідання Русинчук М.М., розглянувши справу

за позовом Заступника керівника Волинської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Державне підприємство Старовижівське лісове господарство, смт. Стара Вижівка

до відповідача-1: Смідинської сільської ради, Волинська область, Старовижівська сільська рада, с. Смідин

відповідача-2: Ковельської районної державної адміністрації, м. Ковель

відповідача-3: Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, Волинська область, м. Луцьк

про визнання незаконними та скасування розпоряджень Старовижівської районної державної адміністрації, наказу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, усунути перешкоди у здійсненні права розпорядження земельною ділянкою площею 6,9484 га шляхом скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з одночасним припиненням речових прав на нерухоме майно, державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі

за участю представників сторін:

від позивача: Букало Ярослав Ярославович, наказ №215к від 27.12.2019;

від відповідача-1: Піцик Оксана Іванівна-сільський голова; Кухарчук Анна Юріївна, ордер серія АА №0007588 від 22.03.2021;

від відповідача-2: не прибув;

від відповідача-3: Ковальчук Оксана Володимирівна, довіреність № № 0-3-0.6-24/62-20 від 21.12.2020

від прокуратури: Скучинський Леонід Євгенійович, службове посвідчення №059380 від 25.01.2021;

від третьої особи на стороні позивача: Багацький Євген Григорович, ордер серія АС №1015736 від 01.03.2021;

Встановив: Заступник керівника Волинської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Державне підприємство Старовижівське лісове господарство звернувся з позовом до 1) Смідинської сільської ради, 2) Ковельської районної державної адміністрації, 3)Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, в якому просить:

- визнати незаконним та скасувати розпорядження Старовижівської районної державної адміністрації від 26.12.2013 №318 Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення, які перебувають у державній власності за межами населених пунктів на території Старовижівського району в частині затвердження такої документації щодо земельної ділянки площею 6,9484 га з кадастровим номером :02:000:9804;

- визнати незаконним та скасувати п.580 додатку до розпорядження першого заступника голови Старовижівської районної адміністрації від 26.10.2016 №351 Про внесення змін до розпорядження голови районної державної адміністрації від 26.10.2013 №318;

- визнати незаконним та скасувати п.44 додатку до наказу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 21.12.2018 №3-1356/15-18-СГ Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність щодо передачі земельної ділянки площею 6,9484 га з кадастровим номером :02:000:9804 у комунальну власність Смідинської сільської ради;

- усунути перешкоди у здійсненні Кабінетом Міністрів України права розпорядження земельною ділянкою площею 6,9484 га, кадастровий номер :02:000:9804 шляхом скасування її державної реєстрації в Державному земельному кадастрі;

- усунути перешкоди у здійсненні Кабінетом Міністрів України права розпорядження земельною ділянкою шляхом скасування рішення державного реєстратора Рожищенської районної державної адміністрації Семенюк Н.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20.01.2020, індексний номер 50710837, яким проведено державну реєстрацію за Смідинською сільською радою права власності: комунальна на земельну ділянку площею 6,9484 га з кадастровим номером :02:000:9804 та цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з одночасним припиненням речових прав Смідинської сільської ради, а саме: права власності комунальна на земельну ділянку площею 6,9484 га з кадастровим номером :02:000:9804 та цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на порушення відповідачами норм земельного законодавства, оскільки дії Старовижівської районної держаної адміністрації та Головного управління Держгеокадастру в області спрямовані на вилучення земельних ділянок лісового фонду та зміну цільового призначення на землі сільськогосподарського призначення. Прокурор звертає увагу суду на те, що вилучати дані земельні ділянки державної власності лісогосподарського призначення для нелісогосподарських потреб має право виключно Кабінет Міністрів України, а тому спірна земельна ділянка неправомірно віднесена (інвентаризовано) до земель сільськогосподарського призначення та в подальшому передана Смідинській сільській раді.

В судовому засіданні 24.03.2021 та 21.04.2021 представник відповідача-1 подав:

1)клопотання про застосування строків позовної давності за вх.№01-69/29/21 від 24.03.2021. В обґрунтування поданої заяви посилається на те, що позивач пропустив строк звернення із даним позовом, оскільки інформація про реєстрацію земельної ділянки була офіційно оприлюднена у Державному земельному кадастрі 09.12.2013, а розпорядження від 26.12.2013 за №318 і від 26.10.2016 за №351 були офіційно оприлюднені у відповідності до вимог Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні » та відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації», а тому просить відмовити в позові.

2)клопотання за вх.№01-83/69/21 від 21.04.2021 про закриття провадження у справі №903/51/21 на підставі п.1, ч1, ст. 231 ГПК України.

3)клопотання за вх.№01-83/70/21 від 21.04.2021 про закриття провадження у справі №903/51/21 на підставі п. 2, ч.1 ст. 231 ГПК України.

4)клопотання за вх.№01-83/71/21 від 21.04.2021 про залишення позовної заяви без розгляду на підставі п.2, ч.2, ст. 226 ГПК України.

Прокурор в судовому засіданні 21.04.2021 подав заяву за вх.№01-72/8/21 від 20.04.2021 про зміну предмету спору відповідно до якої просить:

- визнати незаконним та скасувати розпорядження Старовижівської районної державної адміністрації від 26.12.2013 №318 Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення, які перебувають у державній власності за межами населених пунктів на території Старовижівського району в частині затвердження такої документації щодо земельної ділянки площею 6,9484 га з кадастровим номером :02:000:9804;

- визнати незаконним та скасувати п.580 додатку до розпорядження першого заступника голови Старовижівської районної адміністрації від 26.10.2016 №351 Про внесення змін до розпорядження голови районної державної адміністрації від 26.10.2013 №318;

- визнати незаконним та скасувати п.44 додатку до наказу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 21.12.2018 №3-1356/15-18-СГ Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність щодо передачі земельної ділянки площею 6,9484 га з кадастровим номером :02:000:9804 у комунальну власність Смідинської сільської ради;

- усунути перешкоди у здійсненні Кабінетом Міністрів України права розпорядження земельною ділянкою площею 6,9484 га, кадастровий номер :02:000:9804 шляхом скасування її державної реєстрації в Державному земельному кадастрі;

- усунути перешкоди у здійсненні Кабінетом Міністрів України права розпорядження земельною ділянкою шляхом скасування рішення державного реєстратора Рожищенської районної державної адміністрації Семенюк Н.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20.01.2020, індексний номер 50710837, яким проведено державну реєстрацію за Смідинською сільською радою права власності: комунальна на земельну ділянку площею 6,9484 га з кадастровим номером :02:000:9804 та цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з одночасним припиненням речових прав Смідинської сільської ради, а саме: права власності комунальна на земельну ділянку площею 6,9484 га з кадастровим номером :02:000:9804 та цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

-зобов`язати Смідинську сільську раду усунути перешкоди у здійсненні права розпорядження та користування майном шляхом повернення земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:9804, площею 6,9484 га, що розташована на території Смідинської сільської ради Ковельського району (колишній Старовижівський район) Волинської області, у власність держави в особі Кабінету Міністрів України з правом постійного користування ДП Старовижівське лісове господарство.

Ухвалою суду від 21.04.2021 розгляд справи відкладено на 26.04.2021 та запропоновано сторонам по справі подати обґрунтовані письмові пояснення на поданні клопотання та заяву про зміну предмета спору .

Представник відповадача-2 у призначене судове засідання не прибув, вимог ухвал суду не виконав, хоча належним чином був повідомлений про час та дату судового засідання.

Представник відповідача-1 через відділ діловодства суду подав письмові заперечення за вх.№01-57/2304/21 від 26.04.2021 в яких просить закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Представник третьої особи через відділ діловодства суду подав пояснення за вх.№01-57/2310/21 від 26.04.2021, в яких просить в задоволені заяви про залишення позову без розгляду та в клопотаннях про закриття провадження у справі відмовити.

Прокурор в судовому засіданні подав:

1)письмові пояснення за вх.№01-57/2312/21 від 26.04.2021 в яких просить відмовити в задоволенні заяви про залишення позову без розгляду, та відмовити в заявах про закриття провадження у справі, оскільки останні не підтвердженні належними та допустимими доказами.

2)лист в якому просить заяву від 16.04.2021 про зміну предмету позову вважати не поданою, та направив нову заяву за вх.№01-72/9/21 від 22.04.2021 про зміну предмету позову відповідно до якої просить:

- визнати незаконним та скасувати розпорядження Старовижівської районної державної адміністрації від 26.12.2013 №318 Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення, які перебувають у державній власності за межами населених пунктів на території Старовижівського району в частині затвердження такої документації щодо земельної ділянки площею 6,9484 га з кадастровим номером :02:000:9804;

- визнати незаконним та скасувати п.580 додатку до розпорядження першого заступника голови Старовижівської районної адміністрації від 26.10.2016 №351 Про внесення змін до розпорядження голови районної державної адміністрації від 26.10.2013 №318;

- визнати незаконним та скасувати п.44 додатку до наказу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 21.12.2018 №3-1356/15-18-СГ Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність щодо передачі земельної ділянки площею 6,9484 га з кадастровим номером :02:000:9804 у комунальну власність Смідинської сільської ради;

- усунути перешкоди у здійсненні Кабінетом Міністрів України права розпорядження земельною ділянкою площею 6,9484 га, кадастровий номер :02:000:9804 шляхом скасування її державної реєстрації в Державному земельному кадастрі;

- усунути перешкоди у здійсненні Кабінетом Міністрів України права розпорядження земельною ділянкою шляхом скасування рішення державного реєстратора Рожищенської районної державної адміністрації Семенюк Н.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20.01.2020, індексний номер 50710837, яким проведено державну реєстрацію за Смідинською сільською радою права власності: комунальна на земельну ділянку площею 6,9484 га з кадастровим номером :02:000:9804 та цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з одночасним припиненням речових прав Смідинської сільської ради, а саме: права власності комунальна на земельну ділянку площею 6,9484 га з кадастровим номером :02:000:9804 та цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

-зобов`язати Смідинську сільську раду усунути перешкоди у здійсненні права розпорядження та користування майном шляхом повернення земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:9804, площею 6,9484 га, що розташована на території Смідинської сільської ради Ковельського району (колишній Старовижівський район) Волинської області, у власність держави в особі Кабінету Міністрів України.

В обґрунтування заяви посилається на те, що власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою (ч. 2 ст. 152 ЗК України). Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України). Крім того звертає увагу суд на те, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного Господарського суду у постанові від 04.02.2020 у справі № 911/3311/17 дійшов висновку, що зайняття земельної ділянки лісогосподарського призначення з порушенням положень ЗК України та ЛК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади.

Таким чином, прокурор доводить, що власник земельної ділянки лісогосподарського призначення може вимагати усунення порушення його права власності на спірну ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування та вимагаючи повернути таку ділянку. Аналогічний правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного господарського суду у справах № 911/3574/17, № 911/3897/17 від 04.02.2020, у справах №911/3449/17 від 03.09.2020, № 903/225/19 від 17.11.2020.

Згідно із ч. 3 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до закінчення підготовчого засідання змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Оскільки зміна предмету позовних вимог це процесуальне право, передбачене Господарським процесуальним кодексом України, заява позивача за вх.№01-72/9/21 від 22.04.2021 про зміну предмета спору підлягає до задоволення.

В судовому засіданні 26.04.2021 прокурор, представник позивача та представник третьої особи заперечили проти задоволення клопотань відповідачів про залишення позову без розгляду та в клопотаннях про закриття провадження у справі.

Представники відповідачів просили суд вказані клопотання задоволити.

Заслухавши доводи представників сторін, третьої особи та прокурора, суд надав правову оцінку заявленим клопотанням, при цьому виходив із такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу. Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 01 квітня 2008 року № 4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.

Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя), який набрав чинності 30 вересня 2016 року, до Конституції України внесені зміни, а саме Конституцію доповнено статтею 131-1, пункт 3 частини першої якої передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Стаття 53 ГПК України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Відповідно до частини четвертої статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України Про прокуратуру.

Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший - третій частини четвертої). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (частина сьома).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 по справі № 912/2385/18, уточнила висновки, зроблені у постановах: Великої Палати Верховного Суду від 15 жовтня 2019 року у справі № 903/129/18; Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 927/246/18, від 16 квітня 2019 у справах № 910/3486/18 та № 925/650/18, від 17 та 18 квітня 2019 року у справах № 923/560/18 та № 913/299/18 відповідно, від 13 травня 2019 року у справі № 915/242/18; Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 0440/6738/18. Зокрема, зазначила, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України Про прокуратуру, прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Судом встановлено, що 18.11.2020 (вих.№15-2047вих-20) Волинською обласною прокуратурою на адресу Кабінету Міністрів України було направлено лист, в якому виконувач обов`язків керівника обласної прокуратури просив вказати чи будуть вживатися Кабінетом Міністрів України заходи до повернення земельної ділянки у власність держави в судовому порядку (а.с. 85-86, том 1).

У відповідь на лист прокуратури Кабінет Міністрів України зазначив, що звернення щодо можливості звернення до суду з позовом надіслано Мін`юсту, Держлісагенству та Держгеокадастру для розгляду в установленому порядку (вих № 39588/0/2-20 від 26.11.2020) (а.с. 87, том 1).

Із листа Міністерства юстиції України від 28.12.2020 № 24160-20 слідує, що ефективне відновлення порушених інтересів держави у даному випадку можливе шляхом звернення органами прокуратури до суду в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України (а.с. 93-96, том 1).

14.01.2021 Волинською обласною прокуратурою на адресу Кабінету Міністрів України було надіслано лист № 15-81вих-21 про те, що прокуратурою ініційовано пред`явлення позову в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України (а.с. 102, том 1).

Велика Палата Верховного суду у постанові від 26.05.2020 по справі № 912/2385/18 зазначила, що оскільки прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України Про прокуратуру, і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності.

Отже, суд вважає, що прокуратурою було дотримано порядок, передбачений статтею 23 Закону України Про прокуратуру.

Крім того, судом враховано, що спір у даній справі стосується землі, яка відповідно до ст. 14 Конституції України є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Беручи до уваги, що Кабінет Міністрів України самостійно не звернувся до суду з позовом після звернення прокуратури щодо захисту порушених інтересів держави протягом розумного строку, враховуючи приписи ст. 37 Закону України Про Кабінет Міністрів України, відповідно до якої Міністерство юстиції України здійснює самопредставництво інтересів Кабінету Міністрів України в судах та зважаючи на позицію Міністерства юстиції України щодо представництва прокурором інтересів держави в суді (у листі Міністерства юстиції України від 28.12.2020 № 24160-20 зазначено, що ефективне відновлення порушених інтересів держави у даному випадку можливе шляхом звернення органами прокуратури до суду в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України), суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України у даній справі, а відтак відсутні правові підстави задоволення клопотання відповідача про залишення позову без розгляду на підставі п.2, ч.2, ст. 226 ГПК України.

Щодо клопотань відповідача-1 про закриття провадження у справі, суд дійшов висновку про відмову у їх задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України визначено, що юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Відповідно до п. 10, ч. 1 ст. 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті) та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

Частиною 1 статті 27 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Тобто, загальне правило територіальної підсудності щодо пред`явлення позову за місцезнаходженням відповідача застосовується лише у випадку, коли інші правила підсудності не встановлені положеннями Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 30 Господарського процесуального кодексу України встановлена виключна підсудність справ.

Так, частина 3 вищевказаної норми процесуального права передбачає, що спори, що виникають з приводу нерухомого майна, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Як свідчить правозастосовна практика Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 20.09.2018 у справі № 902/919/17, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Згідно з положеннями статті 181 Цивільного кодексу України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Отже, прокурор та позивач звернулись з позов про визнання незаконними та скасування розпоряджень Старовижівської районної державної адміністрації, наказу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, усунути перешкоди у здійсненні права розпорядження земельною ділянкою площею 6,9484 га шляхом скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з одночасним припиненням речових прав на нерухоме майно, державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі відповідно до п. 10, ч.1, ст. 20ГПК України, та правомірно визначили і за предметним і за суб`єктним складом юрисдикцію даного позову.

Доводи відповідача-1 про те, що даний спір підсудний розгляду за правилами цивільного судочинства є неправомірними з огляду на вищевикладені обґрунтування підсудності даної справи господарського суду.

Враховуючи вище викладене суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави задоволення клопотання про закриття провадження у справі на підставі п.1, ч.1, ст. 231ГПК України.

Крім того, відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У частині першій статті 328 цього Кодексу передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

За змістом частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

За змістом статей 317, 319, 321 ЦК України власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Прокурор, звертаючись із позовом у цій справі в інтересах держави в особі Уряду, обґрунтовує порушення інтересів держави незаконним вибуттям земельної ділянки, яка належить до земель природоохоронного призначення, без згоди Уряду та передачею цієї ділянки у комунальну власність.

У статті 13 ЗК України передбачено, що до повноважень Уряду належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

За змістом частини восьмої статті 122 ЗК України Уряд передає земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у випадках, визначених статтею 149 цього Кодексу.

У Конституції України (статті 13, 14) передбачено, що земля, водні ресурси є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За змістом статей 4, 5 ЗК України завданням земельного законодавства, яке включає цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.

Прийняття рішення про передачу у комунальну власність землі державної власності позбавляє Український народ загалом (стаття 13 Конституції України) правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі, державної власності.

В цьому контексті у сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України).

Отже, правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної власності, становлять "суспільний", "публічний" інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.

Згідно зі статтею 13 ЗК України до повноважень Уряду в галузі земельних відносин належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом, а також вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону. У частині восьмій статті 122 ЗК України передбачено, що Уряд передає земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у випадках, визначених статтею 149 цього Кодексу.

Згідно з частинами другою та третьою статті 1 Лісового кодексу України (далі - ЛК України) ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

У статті 7 ЛК України закріплено, що ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. Суб`єктами права власності на ліси є держава, територіальні громади, громадяни та юридичні особи.

При цьому у статті 8 ЛК України визначено, що у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності.

Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону.

За змістом статті 9 цього ж Кодексу у комунальній власності перебувають ліси в межах населених пунктів, крім лісів, що перебувають у державній або приватній власності.

У комунальній власності можуть перебувати й інші ліси, набуті або віднесені до об`єктів комунальної власності в установленому законом порядку.

Право комунальної власності на ліси реалізується територіальними громадами безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування.

Разом із тим у статті 11 ЛК України передбачено правові підстави набуття права комунальної власності на ліси, зокрема право комунальної власності на ліси набувається при розмежуванні в установленому законом порядку земель державної і комунальної власності, а також шляхом передачі земельних ділянок з державної власності в комунальну та з інших підстав, не заборонених законом.

Як слідує із матеріалів справи, вибуття спірної земельної ділянки з державної власності шляхом незаконного віднесення її до земель сільськогосподарського призначення та подальшої передачі у комунальну власність, свідчить про порушення прав держави на користування та розпорядження цими землями, що триває, а відтак у даному випадку має місце спір між суб`єктами права державної та комунальної власності на ліси щодо права користування та розпорядження на земельну ділянку лісогосподарського призначення, а відтак в задоволенні клопотань про закриття провадження у справі на підставі п. 2, ч.1 ст. 231 ГПК України слід відмовити.

В підготовчому провадження встановлено що правова конструкція предмету, підстав та суб`єктного складу сторін у справі, що розглядається є подібною правовідносинам у справі №359/3373/16-ц за позовом першого заступника прокурора Київської області, який діє в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України та Державного підприємства «Бориспільське лісове господарство», до Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Березова роща», Товариства з обмеженою відповідальністю «Сілквей комунікейшн», Товариства з обмеженою відповідальністю «Зелена садиба», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_1, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, Реєстраційна служба Бориспільського міськрайонного управління юстиції, Головне територіальне управління юстиції в Київській області, приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу Мурга Світлана Геннадіївна, про визнання недійсними рішень органу місцевого самоврядування, державних актів на право власності на земельні ділянки, свідоцтва про право власності на земельні ділянки, рішень про державну реєстрацію права власності на ці об`єкти нерухомого майна, договорів іпотеки та витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння .

Згідно ували Верховного Суду від 23.12.2020 справу №359/3373/16-ц передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду з метою відступу від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах у раніше прийнятих постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04 лютого 2020 року у справах № 911/3574/17, № 911/3311/17, 911/3897/17 та від 03 вересня 2020 року у справі № 911/3449/17. Верховний Суд дійшов висновку, що однакове застосування закону забезпечуватиме реалізацію верховенства права, рівність перед законом та правову визначеність у державі. Єдність у практиці застосування одних й тих самих норм права поліпшуватиме громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також сприятиме утвердженню довіри до судової влади в цілому.

Як слідує зі змісту ухвали Верховного Суду, нормативно-правове обгрунтування справи №359/3373/16-ц включає в себе правовий аналіз порядку встановлення та зміни цільового призначення змельного фонду, які дають підстави визнавати недійсним рішення органів державної влади та органів місцевого місцевого самоврядування та визначають підстави визнання реєстрації недійсною. Аналогічними вимогами в справах, що розглядаються господарськи судом та Верховним Судом є витребування (повернення) спірних земельних ділянок від кінцевих набувачів та застосування за даною вимогою строку позовної давності.

Отже, на думку суду, у справі №903/51/21 та в справі №359/3373/16-ц правовідносини є подібними.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 по справі №359/3373/16-ц призначено дану справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи на 23.02.2021 у приміщенні Верховного Суду за адресою: м. Київ, вул. Пилипа Орлика, 8.

Станом на даний час відповідне рішення Великої Палати Верховного Суду у вищевказаній справі ще не прийнято.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 228 ГПК України суд може з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках, зокрема, перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду.

За правилами п. 11 ч. 1 ст. 229 ГПК України, провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених п. 7 ч.1 ст. 228 цього Кодексу, - до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Враховуючи, що за наслідками вирішення касаційної скарги у справі №359/3373/16-ц буде встановлено правові підстави щодо вилучення земельних ділянок лісового фонду і зміни їх цільового призначення, та наявності чи відсутності підстав для застосування строку позовної давності до спірних правовідносин, а тому наявні підстави для зупинення провадження у справі №903/51/21 до перегляду Великою Палатою Верховного Суду вищезазначеної справи.

Керуючись ст. ст. 228, 234 ГПК України, господарський суд,-

ухвалив :

1. Зупинити провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №359/3373/16-ц.

Ухвала господарського суду набирає законної сили з моменту її підписання відповідно до ч.2 ст. 235 ГПК України.

Ухвала суду може бути оскаржена до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст.ст. 255-256 ГПК України.

Ухвала суду підписана 29.04.2021.

Суддя В. М. Дем`як