ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" квітня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/708/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ємельянової О.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія» «Украгролізинг», 61601, м. Київ, вул. Мечникова, 16-А
до відповідача 1: Фермерського господарства «Олежське - агро», 64821, Харківська обл., Близнюківський р-н., с. Дунине, вул. Квітнева, 17 відповідача 2: фізичної особи ОСОБА_1 , с. Дунине
про стягнення 30 335, 03 грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Державне публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Украгролізинг звернулось до Господарського суду Харківської області із позовом до Фермерського господарства Олежське - агро (відповідач 1) та до фізичної особи ОСОБА_1 (відповідач 2) про стягнення солідарно заборгованість у сумі 30 335, 03 грн., з яких: 20 862, 40 грн. сума основного боргу, 623, 75грн. сума пені, 406, 19 грн. індекс інфляції, 1 302, 69 грн. 25 % річних, 7 140, 00 грн. сума штрафу за пункт 8.1. основного договору. Також до стягнення заявлені судові витрати у розмірі 2 270, 00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушення відповідачем 1 зобов`язань до договором фінансового лізингу № 20-18-132 ств-фл/298 від 24.09.2018 року в частині повного та своєчасного розрахунку, забезпеченого відповідачем 2 відповідно до договору поруки № 300 від 24.09.2018 року.

Ухвалою суду від 09.03.2021 року задоволено клопотання позивача викладене у пункті 2 прохальної частини позовної заяви (вх. № 708/21 від 04.03.2021 року) про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/708/21. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. Встановлено відповідачу 15 (п`ятнадцятиденний) строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Звернуто увагу відповідача, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи (частина 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України). Встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив - протягом 3 днів з дня отримання відзиву на позов. Роз`яснено сторонам, що у випадку неподання відповідачем відзиву, а також не подання позивачем відповіді на відзив у строки встановлені цією ухвалою розгляд справи буде відбуватися за наявними матеріалами в межах строків встановлених статтею 248 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно вимог статті 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

При цьому, будь-яких клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідно до вимог статті 252 Господарського процесуального кодексу України від учасників справи не надходило.

Крім того, відповідач 1 та відповідач 2 своїм правом на подання до суду відзиву на позовну заяву у відповідності до вимог статті 165 Господарського процесуального кодексу України не скористалися.

Разом з тим, за висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали та надані сторонами докази, суд встановив наступне.

Як зазначає позивач, 24.09.2018 року між Державним публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Украгролізинг (позивач, лізингодавець) та Фермерським господарством Олежське - агро (відповідач 1, лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу № 20-18-132 ств-фл/298 (а.с. 16-25).

Відповідно до пункту 9.1. договору, сторони погодили, що цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами, і діє до закінчення строку лізингу, зазначеного в додатку до цього договору «найменування, кількість, ціна і вартість предмета лізингу», та виконання сторонами всіх зобов`язань за цим договором, якщо інше не визначено цим договором (ас. 23).

Пунктом 1.1. договору сторони визначили, що в порядку та на умовах, визначених цим договором, лізингодавець зобов`язується набути у власність у постачальника предмету лізингу відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати його (предмет лізингу) за плату (лізингові платежі) у користування лізингоодержувачу на визначений у цьому договорі строк не менше одного року.

Лізингоодержувач зобов`язаний своєчасно та у повному обсязі сплачувати лізингові платежі відповідно до умов цього договору (підпункт 3.4.3 договору а.с. 18).

Відповідно до умов пункту 4.2. договору з моменту підписання акту лізингоодержувач сплачує лізингодавцю лізингові платежі, що включають:

4.2.1. відшкодування вартості предмета лізингу рівними частками за весь термін лізингу від суми невідшкодованої попереднім платежем вартості предмета лізингу;

4.2.2. комісію за організацію лізингової операції в розмірі 7 (семи) відсотків (без ПДВ) від вартості предмету лізингу відповідно до законодавства України щодо оподаткування податком на додану вартість, яка сплачується одночасно із сплатою першого та другого лізингового платежу в частині відшкодування вартості предмета лізингу та комісії за супроводження договору згідно з графіком сплати лізингових платежів, що є додатком до цього договору;

4.2.3. комісію за супроводження договору в розмірі 11 (одинадцяти) відсотків річних (без ПДВ) від невідшкодованої попереднім лізинговим платежем та черговими лізинговими платежами вартості предмета лізингу, відповідно до законодавства України щодо оподаткуванням податком на додану вартість (а.с. 19).

Лізингові платежі у частині відшкодування вартості предмета лізингу та комісії за супроводження договору сплачуються лізингоодержувачем на користь лізингодавця щомісячно. Термін сплати кожного лізингового платежу встановлюється числом дати підписання акта. Перший лізинговий платіж сплачується через 1 місяць з дати підписання акта, всі наступні лізингові платежі - щомісячно (пункт 4.3. договору)

Згідно з положеннями пункту 4.4. договору, розмір лізингових платежів, їх складових частин встановлюється графіком сплати лізингових платежів, що є додатком до Договору.

Як зазначає позивач, оскільки акт приймання-передачі між був підписаний сторонами 26.09.2018 року, відповідач 1 зобов`язаний був здійснити чергові лізингові платежі:

- № 22 у сумі 4 512, 09 грн. не пізніше 26.07.2020 року;

- № 23 у сумі 4 475, 72 грн. не пізніше 26.08.2020 року;

- № 24 у сумі 4 439, 36 грн. не пізніше 26.09.2020 року;

- № 25 у сумі 4 403, 00 грн. не пізніше 26.10.2020 року;

- № 26 у сумі 4 366, 64 грн. не пізніше 26.11.2020 року;

- № 27 у сумі 4 330, 28 грн. не пізніше 26.12.2020 року;

- № 28 у сумі 4 293, 92 грн. не пізніше 26.01.2021 року.

Відповідач 1 у порушення умов договору фінансового лізингу, свої зобовязання за договором від 24.09.2018 року належним чином не виконав, внаслідок чого у нього станом на 28.01.2021 року виникла заборгованість що за розрахунком позивача складає у суму у розмірі 20 862, 40 грн. (а.с. 43).

Крім того, виконання зобов`язання лізингоодержувача за договором фінансового лізингу № 20-18-132 ств-фл/298 від 24.09.2018 року забезпечено порукою.

24.09.2018 року між Державним публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Украгролізинг (кредитор, позивач) та ОСОБА_1 (поручитель, відповідач 2) укладено договір поруки № 300 (а.с. 47-49).

Пунктом 1.1. договору, сторони погодили, що у порядку та на умовах, визначених цим договором, поручитель поручається перед кредитором у повному обсязі за виконання Фермерським господарством Олежське - агро (боржником, відповідачем 1) зобов`язань, що випливають із договору фінансового лізингу № 20-18-132 ств-фл/298 від 24.09.2018 року з урахуванням додаткових договорів та додатків до нього, укладеним між кредитором (в основному договорі лізингодавець) та боржником (в основному договорі лізингоодержувач), у тому числі, але не виключно. Зобов`язань щодо строків/термінів та розмірів сплати лізингових платежів, сплати можливих штрафних санкцій, пені, індексу інфляції, 3 % річних, збитків та будь яких інших умов відповідно до умов основного договору (а.с. 47).

Поручитель підтверджує, що він ознайомлений зі змістом основного договору та надає згоду про зміни умов основного договору, у тому числі тих, внаслідок яких збільшується обсяг відповідальності поручителя (пункти 1.2. договору).

Відповідно до пункту 3.1. договору, сторони погодили, що у разі порушення (невиконання чи неналежного виконання) боржником своїх зобов`язань за основним договором, кредитор вправі звернутися з письмовою вимогою про усунення таких порушень (виконання зобов`язання) за основним договором як до боржника так і до поручителя, які несуть солідарну відповідальність перед кредитором (а.с. 47).

Як зазначає позивач, у зв`язку із невиконання відповідачем 1 зобов`язань за договором фінансового лізингу № 20-18-132 ств-фл/298 від 24.09.2018 року позивач направив відповідачу 2 вимогу № 14/47 від 02.02.2021 року про виконання зобов`язань за договором поруки № 300 від 24.09.2018 року у якій вимагав протягом 3-х робочих днів з моменту звернення сплатити кошти у сумі 30 335, 03 грн., з яких: 20 862, 40 грн. основного боргу, 623, 75 грн. пеня, 406, 19 грн. індекс інфляції, 1 302, 69 грн. 25 % річних, 7 140, 00 грн. штраф відповідно до пункту 8.1. основного договору (а.с. 50-51).

За твердженнями позивача, відповідачем 2 вимогу залишено без відповіді та без задоволення, вищевказані обставини, стали підставою для звернення позивача із позовом до суду про стягнення солідарно заборгованості за договором фінансового лізингу № 20-18-132 ств-фл/298 від 24.09.2018 року у сумі 30 335, 03 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного Кодексу України.

Згідно із частиною 2 пунктом 1 статті 11 Цивільного Кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11, частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України та абзац З частини 2 статті 174 Господарського кодексу України укладення між сторонами договору є однією з підстав виникнення зобов`язання.

Згідно статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до частини 7 статті 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Згідно статті 509 Цивільного кодексу України, статті 173 Господарського кодексу України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Матеріали справи свідчать про те, що між сторонами у справі виникли зобов`язання, які за своєю правовою природою є правовідносинами, що випливають із договору непрямого лізингу, згідно якого та в силу статті 806 Цивільного кодексу України, лізингодавець передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачу) у користування майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов, на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до частини 1 статті 292 Господарського кодексу України, лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця майна, за умовами сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів.

Згідно частини 2 статті 1 Закону України "Про фінансовий лізинг", встановлено що, за договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно частини 1 статті 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В розумінні статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з приписами статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України цивільні та господарські зобов`язання мають бути виконані належним чином відповідно до закону та договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Доказів здійснення оплати за спірною господарською операцією відповідач 1 та відповідач 2 суду не надали.

З матеріалів справи вбачається, що заборгованості відповідача 1 перед позивачем за сплату чергових лізингових платежів за договором фінансового лізингу № 20-18-132 ств-фл/298 від 24.09.2018 року відповідно до графіку сплати лізингових платежів (№ 22, № 23, № 24, № 25, № 26, № 27, № 28) за розрахунком позивача із урахуванням часткових оплат, становить суму у розмірі 20 862, 40 грн. (а.с. 43).

Згідно частини 1 статті 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно статті 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Стаття 543 Цивільного кодексу України містить норму, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

Таким чином відповідач 2 солідарно із відповідачем 1 відповідає перед позивачем за виконання зобов`язань за договором фінансового лізингу № 20-18-132 ств-фл/298 від 24.09.2018 року.

Як встановлено судом, відповідач 2 не виконав свої зобов`язання за договором поруки № 300 від 24.09.2018 року в частині погашення заборгованості відповідачем 1 перед позивачем за договором фінансового лізингу № 20-18-132 ств-фл/298 від 24.09.2018 року у розмірі 20 862, 40 грн.

Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач 1 та відповідач 2 не надали до суду доказів у підтвердження виконанням ними своїх зобов`язань за договором фінансового лізингу № 20-18-132 ств-фл/298 від 24.09.2018 року та договору поруки № 300 від 24.09.2018 року, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача про солідарне стягнення із відповідача 1 та відповідача 2 суми заборгованості за договором фінансового лізингу № 20-18-132 ств-фл/298 від 24.09.2018 року у розмірі 20 862, 40 грн. є правомірними, обґрунтованими, доведеними матеріалами справи і такими, що підлягають задоволенню.

Також позивачем заявлено до стягнення із відповідача пені у сумі - 623, 75грн., індексу інфляції у розмірі 406, 19 грн., 25 % річних у розмірі - 1 302, 69 грн. та суми штрафу у розмірі - 7 140, 00 грн.

Щодо заявлених позивачем до стягнення із відповідача індексу інфляції у розмірі 406, 19 грн. (за загальний період з вересня 2020 року по грудень 2020 року), та 25 % річних у розмірі - 1 302, 69 грн. за період відповідно до черговості здійснення лізингових платежів - № 22 у сумі 4 512, 09 грн. не пізніше 26.07.2020 року; - № 23 у сумі 4 475, 72 грн. не пізніше 26.08.2020 року; - № 24 у сумі 4 439, 36 грн. не пізніше 26.09.2020 року; - № 25 у сумі 4 403, 00 грн. не пізніше 26.10.2020 року; - № 26 у сумі 4 366, 64 грн. не пізніше 26.11.2020 року; - № 27 у сумі 4 330, 28 грн. не пізніше 26.12.2020 року; - № 28 у сумі 4 293, 92 грн. не пізніше 26.01.2021 року (із урахуванням суми часткових оплат) за загальний період з 28.07.2020 року по 27.01.2021 року, відповідно до наданого позивачем розрахунку (а.с. 44-46), суд зазначає наступне.

Як вбачається із пункту 8.3. договору, сторони зокрема погодили, що на прострочену суму лізингових платежів (встановлюється графіком) нараховуються відсотки (проценти) у розмірі 25 % річних (а.с. 22).

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши правильність нарахування 25 % річних відповідно до наданого позивачем розрахунку (а.с. 44-46) у розмірі 1 302, 69 грн. відповідно до кожного чергового платежу (із урахуванням часткових оплат) за загальний період з 28.07.2020 року по 27.01.2021 року та інфляційні втрати у розмірі 406, 19 грн. .(за загальний період з вересня 2020 року по грудень 2020 року) відповідно до кожного чергового платежу (із урахуванням часткових оплат) у онлайн ситемі «Ліга Закон», судом встановлено, що такі нарахування здійснено вірно, вони відповідають вимогам закону та відносинам що складися між сторонами, а тому підлягають до задоволення у повному обсязі.

Щодо заявлених позивачем до стягнення із відповідача суми пені - 623, 75грн. за період відповідно до черговості здійснення лізингових платежів - № 22 у сумі 4 512, 09 грн. не пізніше 26.07.2020 року; - № 23 у сумі 4 475, 72 грн. не пізніше 26.08.2020 року; - № 24 у сумі 4 439, 36 грн. не пізніше 26.09.2020 року; - № 25 у сумі 4 403, 00 грн. не пізніше 26.10.2020 року; - № 26 у сумі 4 366, 64 грн. не пізніше 26.11.2020 року; - № 27 у сумі 4 330, 28 грн. не пізніше 26.12.2020 року; - № 28 у сумі 4 293, 92 грн. не пізніше 26.01.2021 року (із урахуванням суми часткових оплат) за загальний період з 28.07.2020 року по 27.01.2021 року, відповідно до наданого позивачем розрахунку (а.с. 44-46), та штрафу у розмірі - 7 140, 00 грн. відповідно до умов пункту 8.1. договору (168 000, попередній лізинговий платіж 15% - 25 200, 00 грн. = 142 800, 00 грн.* 5 %), суд зазначає наступне.

Згідно пункту 8.3. договору, на прострочену суму лізингових платежів (встановлюється графіком) нараховується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період нарахування пені. Сплата Лізингоодержувачем на користь лізингодавця пені та процентів, що були нараховані на прострочену суму чергового платежу за договором, не звільняє лізингоодержувача від сплати штрафу, встановленого пунктом 8.1. цього договору (а.с. 22).

Відповідно до пункту 10.3. договору строк позовної давності за цим договором, у тому числі для стягнення заборгованості, пені, штрафу, інших видів неустойки, процентів річних та індексу інфляції - 10 (десять) років (а.с. 24).

Відповідно до частини 2 та 3 статті 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Суспільні відносини щодо укладання та виконання господарських договорів регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарського кодексу України.

Абзацом 2 частини 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Як зазначено в частині 7 статті 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

За змістом частини 2 статті 9 Цивільного кодексу України законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання.

Тож до правовідносин сторін договору щодо забезпечення належного виконання господарського договору штрафними санкціями (неустойка, штраф, пеня) слід застосовувати положення глави 26 Господарського кодексу України.

Згідно зі статтею 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частина 1 статті 173 Господарського кодексу України містить визначення господарського зобов`язання, яким визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Тобто в розумінні статей 173 та 230 Господарського кодексу України пеня є різновидом господарської санкції за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, суть якого може полягати як в зобов`язанні сплатити гроші (грошове зобов`язання), так і в зобов`язанні виконати роботу, передати майно, надати послугу (негрошове зобов`язання).

Відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Отже, застосування до боржника, який порушив господарське зобов`язання, штрафних санкцій у вигляді пені або штрафу, передбачених частиною четвертою статті 231 Господарського кодексу України, є можливим, оскільки суб`єкти господарських відносин наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом встановлення при укладанні договору санкції за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань і пеня застосовується за порушення будь-яких господарських зобов`язань, а не тільки за невиконання грошового зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду у складі Касаційного господарського суду від 19.09.2019 року у справі N 904/5770/18.

Крім того, можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України.

При цьому в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 року у справі № 911/2813/17, від 22.03.2018 року у справі № 911/1351/17, від 17.05.2018 року у справі № 910/6046/16, від 25.05.2018 року у справі № 922/1720/17, від 09.07.2018 року у справі № 903/647/17 та від 08.08.2018 року у справі № 908/1843/17, від 02.04.2019 у справі № 917/194/18.

З аналізу вищевикладеного слідує, що норми чинного законодавства України не містять прямої заборони законодавця щодо одночасного застосування такого виду забезпечення виконання зобов`язання, як пеня та штраф, та, відповідно, суб`єкти господарських відносин при укладенні договору наділені правом забезпечення виконання зобов`язань встановленням окремого виду відповідальності - договірної санкції, за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок суми пені у розмірі 623, 75 грн. грн. за вищезазначений період в онлайн системі "Лігазакон", суд дійшов висновку, що відповідні нарахування здійснено відповідно до вимог законодавства та вони підлягаю до задоволення.

Щодо нарахованої позивачем суми штрафу у розмірі 7 140, 00 грн. відповідно до умов пункту 8.1. договору, а саме як вбачається із умов пункту 8.1. договору, сторони погодили, що за будь-яке порушення умов договору (у тому числі строків розрахунків та сум платежів), що не передбачене пунктом 8.4. договору, лізингоодержувач зобов`язаний сплатити на користь лізингодавця штраф у розмірі 0,1% від невідшкодованої вартості предмета лізингу.

У разі порушення умов договору вдруге, лізингоодержувач зобов`язаний сплатити на користь лізингодавця штраф у розмірі 3 % від невідшкодованої вартості предмета лізингу.

У разі порушення умов договору втретє, лізингоодержувач зобов`язаний сплатити на користь лізингодавця штраф у розмірі 5% від невідшкодованої вартості предмета лізингу.

За кожне наступне порушення умов договору лізингоодержувач зобов`язаний сплатити на користь лізингодавця штраф у розмірі 10 % від невідшкодованої вартості предмета лізингу.

Крім того, сторонами також було погоджено, що для розрахунку штрафу, визначеного цим пунктом, сума невідшкодованої вартості предмета лізингу становить різницю між первинною вартістю предмета лізингу та сумою попереднього лізингового платежу в частині відшкодування вартості предмета лізингу.

Відповідно до графіку сплати лізингових платежів (а.с. 27) сторонами було визначено:

- ціна за одиницю товару складає суму у розмірі 168 000, 00 грн. (разом із ПДВ 28 000, 00 грн).;

- сума попереднього лізингового платежу в частині відшкодування її вартості (15%) складає 25 200, 00 грн.

У зв`язку із чим, позивачем було нараховано відповідача відповідно до наданого розрахунку (а.с. 43-46) суму штрафу у розмірі 7 140, 00 грн., а саме: (вартість техніки (168 000, 00 грн.) попередній лізинговий платіж (15%) (25 200, 00 грн.) 168 000, 00 грн. - 25 200, 00 грн. = 142 800, 00 грн. * 5%.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок суми штрафу у розмірі 7 140, 00 грн. судом встановлено, що відповідні нарахування здійснено відповідно до вимог законодавства та вони підлягаю до задоволення.

Частинами 1, 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2статті 42 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (стаття 74 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням викладеного, господарський суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, а саме про стягнення солідарно з відповідача 1 та відповідача 2 заборгованості у сумі 30 335, 03 грн., з яких: 20 862, 40 грн. сума основного боргу, 623, 75грн. - сума пені, 406, 19 грн. - індекс інфляції, 1 302, 69 грн. - 25 % річних, 7 140, 00 грн. - сума штрафу за пункт 8.1. основного договору.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, якщо позов майнового характеру задоволено солідарно за рахунок двох і більше відповідачів, то судові витрати також розподіляються між відповідачами порівну. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на відповідача 1 у розмірі 1 135, 00 грн. та на відповідача 2 у розмірі 1 135, 00 грн.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 73, 74, 86, 123, 126, 129,183, 236-238, 240-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути солідарно з Фермерського господарства "Олежське-Агро" (64821, Харківська область, с. Дунине, вул. Квітнева, 17; ) та з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; рік народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Державного публічного акціонерного товариства "Національної акціонерної компанії "Украгролізинг" (01601, м. Київ, вул. Мечникова, 16-А; ) заборгованість у сумі 30 335, 03 грн., з яких: 20 862, 40 грн. сума основного боргу, 623, 75грн. сума пені, 406, 19 грн. індекс інфляції, 1 302, 69 грн. 25 % річних, 7 140, 00 грн. сума штрафу за пункт 8.1. основного договору.

Стягнути з Фермерського господарства "Олежське-Агро" (64821, Харківська область, с. Дунине, вул. Квітнева, 17; ) на користь Державного публічного акціонерного товариства "Національної акціонерної компанії "Украгролізинг" (01601, м. Київ, вул. Мечникова, 16-А; ) 1 135, 00 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; рік народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Державного публічного акціонерного товариства "Національної акціонерної компанії "Украгролізинг" (01601, м. Київ, вул. Мечникова, 16-А; ) - 1 135, 00 грн. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду, у межах апеляційного округу, протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Інформація у справі може бути одержана зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Реквізити сторін:

позивач: Державне публічне акціонерне товариство "Національної акціонерної компанії "Украгролізинг" (01601, м. Київ, вул. Мечникова, 16-А; );

відповідач 1: Фермерське господарство "Олежське-Агро" (64821, Харківська область, с. Дунине, вул. Квітнева, 17; );

відповідач 2: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; рік народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ).

Повне рішення складено "29" квітня 2021 р.

Суддя О.О. Ємельянова