ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.04.2021м. ДніпроСправа № 904/718/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКВІВЕС", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "УПК "ФАРВАТЕР", м. Дніпро

про стягнення 20 137,60грн.

Суддя Ліпинський О.В.

Представники: справу розглянуто без повідомлення (виклику) учасників справи

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕКВІВЕС" (далі - Позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "УПК "ФАРВАТЕР" про стягнення 20 137,60 грн., з яких: грошові кошти, одержані та утримані без достатньої правової підстави в розмірі 19 100,00 грн., 3% річних у розмірі 281,72 грн., інфляційні втрати в розмірі 755,88 грн.

Заявлені вимоги Позивач обґрунтовує помилковим перерахування на користь Відповідача суми грошових коштів, які підлягають поверненню за правилами ст. 1212 ЦК України.

Ухвалою суду від 12.02.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами. Відповідачу надано строк на подачу відзиву на позовну заяву протягом 15 днів із дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі.

Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, за яким відповідачу направлено ухвалу від 12.02.2021 року, повернулось до суду з відміткою «адресат відсутні за вказаною адресою».

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 10.03.2021 року, Товариство з обмеженою відповідальністю "УПК "ФАРВАТЕР" змінило свою назву на Товариство з обмеженою відповідальністю "Гарві Груп", а також змінило місцезнаходження юридичної особи.

З огляду на викладене, 11.03.2021 року судом направлено на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарві Груп" ухвалу від 12.02.2021 про відкриття провадження у справі.

Ухвала суду від 11.03.2021 року, яка направлялися за новою адресою місцезнаходження Відповідача, повернулися до суду 27.04.2021 року з поштовою відміткою "за закінченням терміну зберігання".

За визначенням п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

За загальними вимогами п. 91 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2009 № 270 (далі Правила),

Інформація про надходження реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу надсилається адресату у вигляді смс-повідомлення за номером мобільного телефону, зазначеним на поштовому відправленні, поштовому переказі, а у разі відсутності номера мобільного телефону - шляхом вкладення до абонентської поштової скриньки бланку повідомлення встановленого зразка.

Рекомендовані поштові відправлення підлягають доставки до дому (п. 92. Правил). Вручення рекомендованих листів з позначкою "Судова повістка" в об`єкті поштового зв`язку не передбачено (п. 102 Правил).

У разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" з поважних причин, рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п`ять календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причини невручення (п. 116 Правил).

Здійснення зберігання рекомендованих листів із позначкою Судова повістка, які не вручені під час доставки до дому із причин відсутності адресата, Правилами не передбачено, а отже, повернення такого повідомлення із зазначенням причини невручення закінчення встановленого строку зберігання, суперечить вимогам Правил, та фактично відповідає причині повернення у зв`язку з відсутністю адресата.

Аналізуючи зазначені вище положення Правил надання послуг поштового зв`язку, слід дійти висновку, що повернення судового рішення із проставленням у поштовому повідомленні відмітки про закінчення строку зберігання поштового відправлення, є підтвердженням відсутності особи адресата за адресою, а отже, день проставлення такої відмітки в поштовому повідомленні, слід вважати днем вручення судового рішення в порядку, п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України.

З урахуванням вищенаведених обставин, суд дійшов висновку щодо належного повідомлення Відповідача про відкриття провадження у справі.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як убачається з матеріалів справи, 13.07.2020 року Відповідач (Постачальник) виставив на адресу Позивача (Одержувача) рахунок-фактуру № СФ-0000169 на поставку товару електродвигуна МТF 412-06 30 кВт. 970об/хв. та електродвигуна МТF 012-06 2,2 кВт. 925 об/хв. загальною вартістю 43 100,00 грн. (а.с. 00).

Платіжними дорученнями № 1342 від 15.07.2020 року та № 1372 від 20.07.2020 (а.с. 11,12) Позивач здійснив на розрахунковий рахунок Відповідача оплату в сумі 13 100,00 грн. та 12 000,00 грн. відповідно, з призначенням платежу «оплата за двигуни згідно рахунка №СФ-0000169 від 13.07.2020 року».

В силу приписів ч. 1 ст. 181 ГК України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Надані до справи докази, зокрема, рахунок-фактура № СФ-0000169 від 13.07.2020 року, а також, докази здійснення часткової оплати за вказаним рахунком (платіжні доручення № 1342 від 15.07.2020 та № 1372 від 20.07.2020), свідчать про укладання між сторонами договору поставки товарів у спрощений спосіб.

Як убачається з матеріалів справи, незважаючи на факт виникнення між сторонами договірних відносин із поставки товару, 11.08.2020 року Позивач звернувся до Відповідача з вимогою № 3906 про повернення суми сплачених коштів, як помилково перерахованих (а.с. 13).,

11.09.2020 року Відповідач здійснив повернення на користь Позивача суми в розмірі 6 000, 00 грн.

За змістом заявленого позову, Позивач вважає, що грошові кошти, які залишилися в розпорядженні Відповідача і становлять суму 19 100,00 грн., є такими, що одержані останнім без достатньої правової підстави та підлягають поверненню на користь Позивача за правилами ст. 1212 ЦК України.

Здійснивши оцінку зазначених доводів Позивача, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення 83 глави ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

Як вище встановлено судом, спірна сума грошових коштів була сплачена Позивачем на користь Відповідача в межах договору поставки, укладеного сторонами у спрощений спосіб, тобто, за наявності відповідної правової підстави, а отже, положення ст. 1212 ЦК України, на яку посилається позивач в обґрунтування своїх вимог, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Встановивши, що Позивач в обґрунтування своїх вимог посилається не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, суд не позбавлений права самостійно здійснити правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального права, предметом регулювання яких є спірні правовідносини. При цьому, посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені у позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог.

Так, як вище встановлено судом, між сторонами виникли відносини з поставки товарів, а отже, до спірних правовідносин підлягають застосування положення ЦК України, що регулюють договірні зобов`язання.

Відповідно до вимог ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 693 ЦК України, положення якої застосовуються до договору поставки в силу приписів ч. 2 ст. 712 ЦК України, договором може бути встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата).

Сплата Позивачем грошових коштів по рахунку № СФ-0000169 від 13.07.2020 року та прийняття зазначеного платежу Відповідачем до передачі товару, свідчить про досягнення сторонами згоди щодо здійснення попередньої оплати товару.

В силу приписів ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Під час укладення договору поставки, сторонами не було встановлено строк (термін) виконання Постачальником (Відповідачем) обов`язку щодо передачі товару. Докази погодження відповідних умов у справі відсутні.

Згідно ст. 663 ЦК України, положення якої застосовуються до договорів поставки, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає з договору або актів цивільного законодавства.

Матеріали справи не містять доказів звернення Позивача з вимогою про здійснення Відповідачем поставки товару, з моменту пред`явлення якої слід обраховувати строк, у межах якого Постачальник мав передати товар Покупцеві.

Таким чином, виходячи зі змісту умов укладеного в спрощений спосіб договору поставки, враховуючи положення ст.ст. 530, 663 ЦК України, суд дійшов висновку, що строк здійснення Відповідачем поставки товару, є таким, що не настав, що у свою чергу виключає підстави для повернення спірної суми грошових коштів як попередньої оплати, із застосуванням положень ч. 2 ст. 693 ЦК України.

На підставі викладеного з урахуванням встановлених обставин, заявлені Позивачем вимоги підлягають відхиленню, як в частині стягнення суми 19 100,00 грн., (основна вимога), так і в частині похідних вимог про стягнення відсотків річних та інфляційних втрат.

Згідно приписів ст. 129 ГПК України, судові витрати у справі покладаються на позивача.

Керуючись статями 73-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позові відмовити в повному обсязі.

Рішення набирає законної сили у відповідності до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів із дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 30.04.2021

Суддя О.В. Ліпинський