РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.04.2021Справа № 910/20106/20

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Архітектурно-конструкторське бюро "Про-Проект" (м. Київ)

до 1. Басейнового управління водних ресурсів середнього Дніпра (м. Київ)

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Володарський ВКБ" (смт. Володарка Володарського району Київської області)

про визнання недійсними результатів процедури спрощеної закупівлі та визнання недійсним договору

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники сторін:

Від позивача: Максименко Я.О.

Від відповідача-1: Волобуєв І.Ю.

Від відповідача-2: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Архітектурно-конструкторське бюро "Про-Проект" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Басейнового управління водних ресурсів середнього Дніпра, Товариства з обмеженою відповідальністю "Володарський ВКБ" про:

- визнання недійсними результати процедури спрощеної закупівлі по предмету: Розроблення проектної документації з відновлення гідрологічного режиму та екологічного стану річки Безименної на території с. Мирівка Кагарлицького району Київської області, оформлені протоколами про відхилення пропозиції учасника та про визначення переможця від 13.11.2020 - код національного класифікатора України ДК 021:2015 "Єдиний закупівельний словник" - " 71320000-7 Послуги з інженерного проектування" учасника торгів ТОВ "Володарський ВКБ" (ідентифікаційний код 13710364) та прийняття рішення про намір укласти договір про закупівлю із ТОВ "Володарський ВКБ" (ідентифікаційний код 13710364).;

- визнання недійсним договору від 26.11.20. № 16, укладеного між відповідачами за результатами процедури спрощеної закупівлі по предмету: Розроблення проектної документації з відновлення гідрологічного режиму та екологічного стану річки Безименної на території с. Мирівка Кагарлицького району Київської області, оформлені протоколом про визначення переможця від 13.11.2020 - код національного класифікатора України ДК 021:2015 "Єдиний закупівельний словник" - " 71320000-7 Послуги з інженерного проектування".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.12.20. відкрито провадження у справі № 910/20106/20, постановлено її розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 26.01.21.

26.01.21., 16.02.21, 25.02.21. судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвали про оголошення перерви в підготовчому засіданні до 16.02.21., 25.02.21., 09.03.21.

09.03.21. судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 06.04.21.

06.04.21. судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про оголошення перерви до 22.04.21.

12.04.21. від позивача надійшло клопотання про його участь у судовому засіданні 22.04.21. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суму з використанням власних технічних засобів в системі EasyCon.

Ухвалою від 13.04.21. заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Архітектурно-конструкторське бюро "Про-Проект" про участь у судовому засіданні 22.04.21. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суму з використанням власних технічних засобів в системі EasyCon задоволено.

В судовому засіданні 22.04.21. представник позивача підтримав позовні вимоги, просив задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача-1 проти позовних вимог заперечив, просив відмовити в позові.

Представник відповідача-2 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, в судовому засіданні 22.04.21. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

28.10.20. Басейновим управлінням водних ресурсів середнього Дніпра (відповідач-1) на веб-порталі Уповноваженого органу з питань закупівель було опубліковано оголошення про проведення спрощеної закупівлі по предмету: Розроблення проектної документації з відновлення гідрологічного режиму та екологічного стану річки Безименної на території с. Мирівка Кагарлицького району Київської області.

Тендерні пропозиції для участі в закупівлі направили Товариство з обмеженою відповідальністю "Архітектурно-конструкторське бюро "Про-Проект" (позивач), ПП "Росьводпроект" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Володарський ВКБ" (відповідач-2).

11.11.20. відбувся аукціон, в ході якого цінова пропозиція позивача склала 467.420,00 грн, відповідача-2 - 467.440,00 грн, ПП "Росьводпроект" - 300.471,00 грн.

13.11.20. замовником закупівлі було відхилено тендерні пропозиції позивача та ПП "Росьводпроект" з підстав їх невідповідності вимогам технічної документації, про що складено відповідні протоколи від 13.11.20.

26.11.20. між відповідачем-1 та відповідачем-2 було укладено Договір № 16 за результатами проведеної процедури закупівель.

15.12.20. між відповідачем-1 та відповідачем-2 підписано Акт здачі-приймання проектної документації за Договором № 16 від 26.11.20., відповідно до якого проектна документація відповідає умовам договору і оформлена належним чином.

Як стверджує позивач, його конкурсна пропозиція була безпідставно відхилена Замовником, натомість, пропозиція відповідача-2 не відповідає умовам закупівлі та мала бути відхилена.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади встановлено Законом України «Про публічні закупівлі».

Метою Закону України «Про публічні закупівлі» є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Статтею 1 Закону України «Про публічні закупівлі» передбачено, що спрощена закупівля - придбання замовником товарів, робіт і послуг, вартість яких дорівнює або перевищує 50 тисяч гривень та є меншою за вартість, що встановлена у пунктах 1 і 2 частини першої статті 3 цього Закону; предмет закупівлі - товари, роботи чи послуги, що закуповуються замовником у межах єдиної процедури закупівлі або в межах проведення спрощеної закупівлі, щодо яких учасникам дозволяється подавати тендерні пропозиції/пропозиції або пропозиції на переговорах (у разі застосування переговорної процедури закупівлі). Предмет закупівлі визначається замовником у порядку, встановленому Уповноваженим органом, із застосуванням Єдиного закупівельного словника, затвердженого у встановленому законодавством порядку; пропозиція учасника спрощеної закупівлі (далі - пропозиція) - пропозиція щодо предмета закупівлі або його частини (лота), яку учасник подає замовнику відповідно до оголошення про проведення спрощеної закупівлі та вимог до предмета закупівлі; тендерна документація - документація щодо умов проведення тендеру, що розробляється та затверджується замовником і оприлюднюється для вільного доступу в електронній системі закупівель; тендерна пропозиція - пропозиція щодо предмета закупівлі або його частини (лота), яку учасник процедури закупівлі подає замовнику відповідно до вимог тендерної документації; учасник процедури закупівлі/спрощеної закупівлі (далі - учасник) - фізична особа, фізична особа - підприємець чи юридична особа - резидент або нерезидент, у тому числі об`єднання учасників, яка подала тендерну пропозицію/пропозицію або взяла участь у переговорах у разі застосування переговорної процедури закупівлі.

У відповідності до ст. 5 Закону України «Про публічні закупівлі» закупівлі здійснюються за такими принципами: 1) добросовісна конкуренція серед учасників; 2) максимальна економія, ефективність та пропорційність; 3) відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; 4) недискримінація учасників та рівне ставлення до них; 5) об`єктивне та неупереджене визначення переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі; 6) запобігання корупційним діям і зловживанням. Учасники (резиденти та нерезиденти) всіх форм власності та організаційно-правових форм беруть участь у процедурах закупівель/спрощених закупівлях на рівних умовах. Замовники забезпечують вільний доступ усіх учасників до інформації про закупівлю, передбаченої цим Законом. Замовники не мають права встановлювати жодних дискримінаційних вимог до учасників.

Частинами 1 та 2 ст. 14 Закону України «Про публічні закупівлі» визначено, що спрощена закупівля проводиться замовником із застосуванням електронного аукціону відповідно до статті 30 цього Закону. Спрощена закупівля складається з таких послідовних етапів: 1) оприлюднення оголошення про проведення спрощеної закупівлі; 2) уточнення інформації, зазначеної замовником в оголошенні про проведення спрощеної закупівлі; 3) подання пропозицій учасниками; 4) проведення електронного аукціону відповідно до статті 30 цього Закону; 5) розгляд на відповідність умовам, визначеним в оголошенні про проведення спрощеної закупівлі та вимогам до предмета закупівлі, пропозиції учасника; 6) визначення переможця спрощеної закупівлі та укладення договору про закупівлю; 7) розміщення звіту про результати проведення закупівлі відповідно до статті 19 цього Закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 14 Закону України «Про публічні закупівлі» вимоги до предмета закупівлі, визначені замовником, можуть зазначатися шляхом завантаження окремих файлів до оголошення про проведення спрощеної закупівлі або в електронній формі з окремими полями в електронній системі закупівель.

Частинами 11 та 12 ст. 14 Закону України «Про публічні закупівлі» передбачено, що замовник розглядає на відповідність умовам, визначеним в оголошенні про проведення спрощеної закупівлі, та вимогам до предмета закупівлі пропозицію учасника, яка за результатами електронного аукціону (у разі його проведення) визначена найбільш економічно вигідною. Строк розгляду найбільш економічно вигідної пропозиції не повинен перевищувати п`ять робочих днів з дня завершення електронного аукціону. За результатами оцінки та розгляду пропозиції замовник визначає переможця. Повідомлення про намір укласти договір про закупівлю замовник оприлюднює в електронній системі закупівель.

У разі відхилення найбільш економічно вигідної пропозиції відповідно до частини тринадцятої цієї статті замовник розглядає наступну пропозицію учасника, який за результатами оцінки надав наступну найбільш економічно вигідну пропозицію.

Наступна найбільш економічно вигідна пропозиція визначається електронною системою закупівель автоматично.

Згідно ч. 13 ст. 14 Закону України «Про публічні закупівлі» замовник відхиляє пропозицію в разі, якщо:

1) пропозиція учасника не відповідає умовам, визначеним в оголошенні про проведення спрощеної закупівлі, та вимогам до предмета закупівлі;

2) учасник не надав забезпечення пропозиції, якщо таке забезпечення вимагалося замовником;

3) учасник, який визначений переможцем спрощеної закупівлі, відмовився від укладення договору про закупівлю;

4) якщо учасник протягом одного року до дати оприлюднення оголошення про проведення спрощеної закупівлі відмовився від підписання договору про закупівлю (у тому числі через неукладення договору з боку учасника) більше двох разів із замовником, який проводить таку спрощену закупівлю.

З наведених правових норм вбачається виключний перелік підстав для відхилення замовником тендерної пропозиції учасника спрощеної закупівлі.

Як вбачається з матеріалів справи, пропозиція позивача була відхилена Замовником з підстав:

- учасником не надано у розрахунках вартості робіт по проведенню процедури оцінки впливу на довкілля, по геологічних вишукуваннях;

- надана позивачем довідка про виконання проектних робіт по водоймі не підтверджує наявності в нього досвіду виконання робіт з відновлення гідрологічного режиму та екологічного стану річки;

- у тендерній документації відсутня інформація про проходження процедури оцінки впливу на довкілля і її вартість, що не відповідає вимогам технічного завдання.

Пунктом 13 кваліфікаційних вимог передбачено, що для документального підтвердження відповідності робіт тендерної документації та ціни тендерної пропозиції мають бути надані підтверджуючі розрахунки за статтями витрат договірної ціни у відповідності до чинних ДСТУ Б.Д.1.1-1:2013, а саме:

- розрахунок договірної ціни;

- кошториси на вишукувальні та проектні роботи, які відповідають опису та основним вимогам до предмета закупівлі;

- зведений кошторис на проектно-вишукувальні роботи;

- календарний план виконання проектних робіт.

Пунктом 3. Технічного завдання передбачено склад інженерних вишукувань по об`єкту, а саме: топогеодезичні вишукування в М 1:2000, геологічні вишукування, гідрологічні обстеження.

У наданому позивачем кошторисі № 1 на вишукувальні роботи передбачено проведення польових та камеральних робіт з гідрологічних вишукувань, інженерно-геологічної (гідрологічної) рекогносцировки та горизонтальної зйомки територій .

Так, у характеристиці виду робіт в. п. п. 3., 4. Кошторису № 1 вказано, що передбачається інженерно-геологічна (гідрологічна) рекогносцировка (маршрутні спостереження) при прохідності: гарній (Категорія складності І), а не проведення власне геологічних вишукувань.

З огляду на означене, суд погоджується з доводами відповідача-1 про те, що кошторис № 1 позивача не відповідає п. 3 технічного завдання та не передбачає геологічних вишукувань.

Пунктом 9. Технічного завдання передбачено надання окремого тому "Оцінка впливу на навколишнє середовище". Відповідно до п. 10 Технічного завдання, розділ "Оцінка впливу на навколишнє середовище" виконується в обсягах, передбачених ДБН.

У п. 5 наданого позивачем кошторису № 2 передбачено "Заходи, що намічаються, щодо запобігання негативного впливу і раціонального використання природних ресурсів і охорони навколишнього середовища. Боротьба з затопленням і підтопленням земель. Категорія водосховища І. Група складності А".

З цього приводу суд погоджується з доводами відповідача-1 про те, що підготовка розділу проектної документації щодо впливу на навколишнє середовище не є тотожною проходженню виконавцем робіт відповідної процедури оцінки впливу на навколишнє середовище.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено відповідності його конкурсної пропозиції вимогам п. п. 9, 10 Технічного завдання.

Також, судом встановлено, що позивачем надано до конкурсної пропозиції відомості про виконання вишукувальних робіт та розробки робочого проекту по об`єкту: "роботи, пов`язані з поліпшенням технічного та екологічного стану водойми з метою захисту від підтоплення територій с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району" (договір № 2017-8 від 14.08.17. з додатками, акт здачі-прийняття робіт та відгук замовника).

За доводами відповідача-1 означені відомості не підтверджують наявність досвіду виконання аналогічних робіт з огляду на те, що водойма та річка мають різний гідрологічний режим. Відповідач-1 вказує, що річки відносяться до водотоків (оскільки має річковий сток), а до водойм відносяться водні об`єкти з уповільненим рухом води.

Позивач же вказує, що надані ним докази підтверджують виконання аналогічних робіт, оскільки предмет договорів по обох закупівлях однаковий - "ДК 021:2015: 71320000-7 - Послуги з інженерного проектування".

Щодо таких доводів сторін судом встановлено відсутність у суду необхідних технічних знань для всебічного і повного дослідження робіт, які виконувались позивачем по об`єкту: "роботи, пов`язані з поліпшенням технічного та екологічного стану водойми з метою захисту від підтоплення територій с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району" та співставлення їх з роботами за спірною процедурою закупівлі.

Відтак, суд відзначає, що позивачем не доведено на засадах змагальності, що надані в складі тендерної пропозиції документи підтверджують наявність у позивача досвіду з виконання робіт, аналогічних предмету закупівлі по спірній процедурі.

Таким чином, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, судом встановлено наявність підстав для відхилення замовником конкурсної пропозиції позивача та відсутність порушень з боку замовника закупівель при такому відхиленні. Відтак, вимога позовної заяви про визнання недійсними результатів спрощеної процедури закупівлі в частині відхилення пропозиції позивача, оформлених протоколом від 13.11.20., є недоведеною та необґрунтованою і не підлягає задоволенню судом.

Щодо вимог і доводів позовної заяви про визнання недійсними результатів закупівлі в частині визначення переможцем Товариства з обмеженою відповідальністю "Володарський ВКБ" з підстав невідповідності тендерної документації умовам закупівель; та визнання недійсним укладеного за результатами процедури закупівлі Договору № 16 від 26.11.20., судом встановлено наступне.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Норми ст. 16 Цивільного кодексу України кореспондуються з положеннями ст. 20 Господарського кодексу України, якими визначено, що права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності права; визнання недійсними господарських угод; відновлення становища; припинення дій; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних і оперативно-господарських санкцій; установлення, зміни та припинення господарських правовідносин.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

Як встановлено судом вище, конкурсна пропозиція позивача не відповідала умовам тендерної документації та правомірно була відхилена замовником закупівлі.

Відтак, суд звертає увагу на те, що позивачем не наведено жодних обґрунтувань і доводів на підтвердження того, що визначення переможцем закупівлі відповідача-2 будь-яким чином порушує права чи законні інтереси позивача, який з моменту відхилення його конкурсної пропозиції припинив участь у закупівлі.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

В силу приписів статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Отже, обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Згідно з частинами 1, 3 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Тобто, за змістом статті 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

Позивач не є стороною оспорюваного Договору № 16 від 26.11.20.

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину враховуються загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було на час пред`явлення позову порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний та ефективний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося.

Вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.

Судом при цьому враховано правову позицію Верховного Суду, викладену в постановах від 04.12.2019 у справі №910/15262/18, від 11.02.2020 у справі №922/1159/19, об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17, відповідно до якої самі по собі дії осіб, зокрема, щодо вчинення правочинів, навіть якщо вони здаються іншим особам неправомірними, не можуть бути оспорені в суді, допоки ці останні не доведуть, що цими діями порушуються їхні права.

Тобто саме на позивача покладений обов`язок обґрунтувати свої вимоги поданими до суду доказами, тобто довести, що його права та інтереси порушуються укладанням спірного договору, а тому потребують захисту.

Отже, за змістом вищенаведених правових норм визнанню правочину недійсним має передувати встановлення судом наявності порушення прав та інтересів позивача, який не є стороною цього правочину, а в разі відсутності такого порушення в позові має бути відмовлено.

Вищенаведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постановах від 04.06.2020 у справі № 916/1411/19, від 19.02.2020 у справі №916/1408/19, від 09.04.2019 у справі № 908/1194/18, від 03.09.2019 у справі №910/14255/18 та від 26.01.2021 у справі № 903/249/20.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 78 ГПК України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За приписами ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Архітектурно-конструкторське бюро "Про-Проект" необґрунтованими та недоведеними, а відтак, в задоволенні позову належить відмовити в повному обсязі.

Судом при цьому не приймаються до уваги і не аналізуються інші доводи і твердження сторін, які стосуються оцінки конкурсної пропозиції відповідача-2 на відповідність вимогам тендерної документації як такі, що не вливають на встановлені судом обставини і не змінюють висновків суду за результатом розгляду даної справи.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 10.02.10. в справі "Серявін та інші проти України", заява № 4909/04 зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.94., серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 01.07.03.). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), N 49684/99, п. 30, від 27.09.01.).

В рішенні від 18.07.06. у справі "Проніна проти України", заява № 63566/00 Суд зазначив, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 219, 220, 232, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 29.04.21.

Суддя Т.М. Ващенко