ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"27" квітня 2021 р. Cправа № 902/205/21

за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю "НАСА ЕКО" (вул. Садова, буд. 22А, кв.54, м. Вінниця, Вінницька обл., 21011)

до:Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНА+" (вул. Леніна, буд. 25, с. Зозів, Липовецький р-н, Вінницька обл., 22525)

про стягнення 41 149,82 грн

Суддя Яремчук Ю.О.

Секретар судового засідання Гнатик Є.Б.

за участю представників сторін:

позивача: Савченко І.А.

відповідача: не з`явився

В С Т А Н О В И В :

04.03.2021 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "НАСА ЕКО" звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНА+" про стягнення 41 149, 82 грн.

В якості заявлених позовних вимог позивач зазначає, що 05.07.2019 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "НАСА ЕКО" та Товариством з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНА+" було укладено договір на обслуговування та ремонт техніки № 20-2019 р. Позивачем стверджується, що ним виконано повністю зобов`язання згідно договору, натомість відповідачем свої зобов`язання в частині оплати за виконані роботи не виконано.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 902/205/21 розподілено судді Яремчуку Ю.О.

Ухвалою суду від 05.03.2021 р. відкрито провадження у справі № 902/205/21. Визначено розгляд справи здійснити за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначити на 05.04.2021 р.

На визначену дату судом в судове засідання з`явились представники позивача. Представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце судового засідання належним чином повідомлений ухвалою суду від 05.03.2021 р.

За наслідками розгляду справи суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду справи по суті, про що винесено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою суду від 05.04.2021 р. повідомлено учасників справи про судовий розгляд справи по суті, що відбудеться 27.04.2021 р.

На визначену дату судом в судове засідання з`явився представник позивача .

Водночас відповідач уповноваженого представника в судове засідання не направив, направлена кореспонденція суду вручена останньому 12.04.2021 р., що підтверджується витягом з сервісу відстежень підприємства "Укрпошта".

Суд вважає за необхідне зазначити, що при неявці в судове засідання представника відповідача суд враховує, що відповідно до ч.4 ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" обов`язок щодо внесення змін про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі, з поміж іншого і стосовно місцезнаходження, покладається на останню.

Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України визначено права та обов`язки учасників судового процесу, зокрема учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази тощо.

Крім того, частиною 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Також суд зазначає, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. (Закон України від 17.07.1997 р. № 475/97 - ВР), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993 р.), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999 р.).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Суд нагадує, що роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 р. у справі "Красношапка проти України").

Суд нагадує, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див.рішення Суду у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 02.12.2010).

До того ж організація провадження таким чином, щоб воно було швидким та ефективним, є завданням саме національних судів (див. рішення Суду у справі Білий проти України, no. 14475/03, від 21.10.2010).

Відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України, ч.2 ст.178 ГПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно із ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи положення ст.ст.13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами без явки в судове засідання відповідача.

Представник позивача в судовому засідання позов підтримав повністю.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні докази на засадах всебічного, повного і об`єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, судом встановлено наступне.

05.07.2019 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «НАСА ЕКО та Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНА+» було укладено договір на обслуговування та ремонт техніки № 20-2019 р.

Відповідно до умов укладеного договору Виконавець бере на себе зобов`язання виконувати протягом дії цього договору роботи по сервісному обслуговуванню та ремонту техніки, а Замовник зобов`язується приймати та оплачувати виконані роботи в порядку та строки, що передбачені даним Договором.

Конкретний обсяг, види та строки виконання ремонтних робіт визначаються Сторонами на підставі усних або письмових заявок Замовника (згідно додатку № 2)до цього Договору, що надаються Виконавцю по мірі виникнення у Замовника потреби у виконанні робіт, та в процесі їх виконання (п.п. 1.1., 1.2. договору).

Пунктом 2.1. договору встановлено, що Виконавець приступає до виконання робіт/надання послуг, у терміни, що погоджуються із Замовником, після отримання усної або письмової заявки Замовника про потребу у виконанні робіт. У заявці Замовник повинен зазначити типи та моделі техніки, обладнання або механізмів, щодо яких будуть виконуватись роботи, зазначити опис несправностей, що мають бути усунені в процесі виконання робіт та бажані строки проведення робіт.

Між сторонами умовами договору було погоджено, що загальна вартість, що підлягає оплаті за виконані роботи згідно цього Договору, встановлюється відповідно до розцінок, які містяться у Додатку № 1 до цього договору, який є його невід`ємною частиною. Додаткові роботи, які не передбачені у Додатку №1 та їх вартість, встановлюються за окремим погодженням Сторін в процесі виконання цього Договору.3.3. Загальна вартість виконаних ремонтних робіт, що визначена на підставі п. 3.1, 3.2 цього Договору, зазначається у акті виконаних робіт, який також нарівні з рахунком є підставою для проведення розрахунків за цим Договором.

Замовник сплачує загальну вартість виконаних робіт на розрахунковий рахунок Виконавця протягом п`яти банківських днів з моменту виставлення Замовником відповідного рахунку та підписання Сторонами акту виконаних робіт (наданих послуг). Допускається дострокова оплата та оплата частинами.

Вартість робіт, що зазначені в Додатку № 1 до цього Договору можуть бути змінені Виконавцем, про що Виконавець повідомляє Замовника шляхом направлення повідомлення із зазначенням вартості робіт поштовим відправленням із повідомленням про вручення на адресу Замовника, що зазначена в цьому Договорі або ознайомлення Замовника іншим чином (передача повідомлення працівнику Замовника або розміщення інформації в заказ-наряді або направлення повідомлення на електронну адресу Замовника або розміщення інформації на сайті Виконавця тощо) (п.п. 3.2.,3.3.,3.4.,3.5. договору).

У випадку порушення Договору, винна Сторона несе відповідальність, визначену цим Договором та (або) чинним законодавством України. Порушенням Договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього Договору (п.5.1. договору).

За прострочення оплати виконаних робіт Замовник сплачує Виконавцю пеню в розмірі 0,1% вартості невиконаних зобов`язань по цьому Договору за кожний день прострочення, за кожний випадок такого прострочення, за весь період прострочення (п.5.3. договору).

Так, ТОВ «НАСА ЕКО» свої зобов`язання по договору виконало у повному обсязі, на загальну суму 47 188,00 грн, що підтверджується: видатковою накладною №22 від 17.07.2019 р. на суму 7 828,00 грн.; актом надання послуг №23 від 17.07.2019 р. на суму 3 576,00 грн.; актом надання послуг №67 від 06.09.2019 р. на суму 8 136,00 грн.; видатковою накладною №68 від 06.09.2019 р. на суму 3566,40 грн.; видатковою накладною №69 від 16.09.2019 р. на суму 24 081,60 грн на загальну суму 47188,00 грн.

Позивачем були виставлені рахунки на оплату №22 від 08.07.2019 р. та №59 05.09.2019 р.

Відповідачем було здійснено часткову проплату за виконані послуги, а саме 17.07.2019 р. на суму 11 404,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 33 від 17.07.2019 р.; 06.09.2019 р. на суму 10 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №73 від 06 вересня 2019 р.

Враховуючи часткові проплати заборгованість відповідача становить 25 784,00 грн, яка станом на день подання позову до суду залишена несплаченою, що і стало підставою звернення позивача з позовом до суду.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Як свідчать матеріали справи, 05.07.2019 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «НАСА ЕКО» та Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНА+» було укладено договір на обслуговування та ремонт техніки №20-2019 р., згідно якого Виконавець (ТОВ «НАСА ЕКО») бере на себе зобов`язання виконувати протягом дії договору роботи по сервісному обслуговуванню та ремонту техніки, а Замовник (ТОВ «Україна +») зобов`язується приймати та оплачувати виконані роботи в порядку та строки, що передбачені даним договором/ п. 1.1.договору).

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги вказаний вище договір як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у замовника та виконавця взаємних цивільних прав та обов`язків.

За своїм змістом та правовою природою укладений між сторонами договір є договором підряду, загальні умови якого визначаються відповідно до положень Цивільного кодексу України про договір підряду.

Згідно зі ст.837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ч.1 ст.853 цього кодексу України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Виходячи зі змісту наявних у матеріалах справи документів, на підставі договору ТОВ «НАСА ЕКО» виконало зобов`язання передбачені договором на загальну суму 47 188,00 грн, що підтверджується:

- заявками замовника на виконання робіт від 08.07.2019 р., 09.07.2019 р., 05.09.2019 р., 05.09.2019 р.;

- видатковою накладною №22 від 17.07.2019 р. на суму 7 828,00 грн.; актом надання послуг №23 від 17.07.2019 р. на суму 3 576,00 грн.; актом надання послуг №67 від 06.09.2019 р. на суму 8 136,00 грн.; видатковою накладною №68 від 06.09.2019 р. на суму 3566,40 грн.; видатковою накладною №69 від 16.09.2019 р. на суму 24 081,60 грн на загальну суму 47188,00 грн. Вищевказані документи підписані представниками замовника та виконавця без зауважень стосовно якості та обсягу виконаних робіт, скріплений печатками сторін цього правочину, містить посилання на договір, що свідчить про виконання робіт саме за вказаною угодою.

Позивачем були виставлені рахунки на оплату №22 від 08.07.2019 р. та №59 від 05.09.2019 р.

Так, матеріалами справи стверджується, що відповідачем було здійснено часткову проплату за виконані послуги, а саме 17.07.2019 р. на суму 11 404,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 33 від 17.07.2019 р.; 06.09.2019 р. на суму 10 000,00 грн., що підтверджується Платіжним Дорученням №73 від 06.09.2019 р..

З врахуванням часткових проплат заборгованість відповідача перед позивачем становить 25 784,00 грн.

Зважаючи на викладені вище обставини та виходячи з положень ст.ст.73, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, за висновками суду, позивачем доведено належними та допустимими доказами про наявну заборгованість відповідачем в розмірі 25 784,00 грн.

Згідно із вимогами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 вказаного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Водночас, суд зауважує, що в матеріалах справи міститься Акт звірки взаєморозрахунків, який обопільно підписаний між сторонами та скріплений печатками останніх та в якому відображено суму боргу в розмірі 25 784,00 грн.

Суд зауважує, що Акти звіряння взаєморозрахунків є зведеними обліковими документами, які відображають загальну суму заборгованості на певну дату та фіксують стан розрахунків між сторонами. Підписання відповідачем актів звірки взаємних розрахунків є вчиненням відповідачем (боржником) дій, що свідчать про визнання ним свого боргу.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19 квітня 2018 року у справі № 905/1198/17 та від 05 березня 2019 року у справі № 910/1389/18.

Таким чином, приймаючи до уваги наведене вище у сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості в сумі 25 784,00 грн є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, судом розглянуто вимогу про стягнення з відповідача 1 803,44 грн боргу з урахуванням індексу інфляційних та 13 562,38 грн 0,1 % пені.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За прострочення оплати виконаних робіт Замовник сплачує Виконавцю пеню в розмірі 0,1% вартості невиконаних зобов`язань по цьому договору за кожний день прострочення, за кожний випадок такого прострочення, за весь період прострочення (п.5.3. договору).

У відповідності до вимог ч. 1ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно із вимогами ч.6 ст. 231 та ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами.

Порушенням зобов`язання, згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до п.3 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ч.1 ст.550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Відповідно до п.п. 1, 2 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Суд перевіривши розрахунок трьох процентів річних та пені та встановив, що позивачем допущено помилку в розрахунку заявленої пені.

Здійснивши перерахунок відповідно до системи "Ліга-Закон" до стягнення з відповідача підлягають інфляційні втрати в розмірі 1 803,44 грн за період з 24.09.2019 р. по 02.03.2021 р., які заявлені позивачем, оскільки із розрахунку судом сума інфляційних втрат є значно вищою.

Разом з тим ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, здійснивши перерахунок відповідно до системи "Ліга-Закон" до стягнення з відповідача пені підлягає 6 756,94 грн за період з 24.09.2019 р. по 02.03.2021 р. (розрахунок додається).

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Дослідивши усі обставини та надавши оцінку зібраним у справі доказам в їх сукупності, врахувавши принцип диспозитивності та змагальності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

При винесенні даного рішення суд врахував висновки, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Серявін та інші проти України". Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Також Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України"). При цьому суд зазначає, що інші доводи відповідача жодним чином не спростовують викладених судом підстав для задоволення позову.

Витрати зі сплати судового збору згідно ст. 129 ГПК України покласти на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 2, 3, 7, 13, 46, 73, 74, 76-80, 86, 91, 113, 118, 123 129, 221, 232, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНА+" (вул. Леніна, буд. 25, с. Зозів, Липовецький р-н, Вінницька обл., 22525, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НАСА ЕКО" (вул. Садова, буд. 22А, кв.54, м. Вінниця, Вінницька обл., 21011, ) 25 784,00 грн основної заборгованості; 1 803,44 грн інфляційні втрати, 6 756,94 грн пеню, 1 894,58 грн відшкодування витрат на сплату судового збору.

3. В решті позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Згідно з приписами ч.1 ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

6. Згідно з положеннями ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

7. Копію повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 30 квітня 2021 р.

Суддя Яремчук Ю.О.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу ( АДРЕСА_1 )

3 - відповідачу (вул. Леніна, буд. 25, с. Зозів, Липовецький р-н, Вінницька обл., 22525)