РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.04.2021Справа № 910/1302/21

Суддя Господарського суду міста Києва Лиськов М.О., розглянувши без виклику сторін у порядку спрощеного позовного провадження справу

За позовом Дочірнього підприємства Кам`янець-Подільського акціонерного товариства "ГІПСОВИК" "Альфа-Гіпс"

вул. Центральна, 2, с. Колодіївка, Кам`янець-Подільський район,

Хмельницька область, 32398

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр консультацій та виробництва "Торговий дім "Паритет"

вул. Межигірська 82-А, оф.305, м. Київ, 04080

про стягнення 3 924,56 грн.

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство Кам`янець-Подільського публічного акціонерного товариства "ГІПСОВИК" "Альфа-Гіпс" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр консультацій та виробництва "Торговий дім "Паритет" (далі-відповідач) про стягнення 3 924,56 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.02.2021 вищевказану позовну заяву було залишено без руху та встановлено строк позивачу для усунення недоліків позовної заяви.

16.02.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.02.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/1302/21. При цьому, з огляду на характер спірних правовідносин, заявлені позивачем вимоги та предмет доказування, суд дійшов висновку про можливість здійснювати розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Означену ухвалу, направлено відповідачу на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, однак повернуто до суду з посиланням на відсутність адресата за такою адресою.

Суд відзначає, що як вбачається з матеріалів даної справи, копію ухвали від 22.02.2021 відповідачем не отримано. Поштове відправлення, яким відповідачу було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі, повернуто поштовим відділенням на адресу суду 04.03.2021 з приміткою «виїхали».

У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами у справі №910/1302/21 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Отже відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи №910/1302/21, однак своїм правом на подачу письмового відзиву не скористався, доказів на обґрунтування своєї правової позиції у справі не надав.

У разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст. 165 ГПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Оскільки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, а наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

З моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, у зв`язку з чим суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.

Будь яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін до суду не надходило.

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

При цьому судом враховано, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 2 ст. 252 ГПК України).

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

29 грудня 2017 року між Дочірнім підприємством Кам`янець-Подільського публічного акціонерного товариства "ГІПСОВИК" "Альфа-Гіпс" (з 24.09.2019 нова назва Підприємства - Дочірнє підприємство Кам`янець-Подільського акціонерного товариства "ГІПСОВИК" "Альфа-Гіпс" (надалі - Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЦЕНТР КОНСУЛЬТАЦІЙ ТА ВИРОБНИЦТВА "ТОРГОВИЙ ДІМ "ПАРИТЕТ" (надалі - Відповідач) був укладений Договір поставки № 34 від 29 грудня 2017 року (надалі - Договір).

Відповідно до пункту 1.1. Договору Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця товар, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити його на умовах даного Договору.

Пунктом 1.2. Договору було визначено найменування Товару: відсів щебню вапнякового фракції 0-1 мм; відсів щебню вапнякового фракції 1 -3 мм.

Пунктом 5.1. даного Договору передбачений порядок розрахунків попередня оплата в розмірі 100% відшкодування Постачальнику витрат на оплату додаткових залізничних послуг; 100% попередня оплата вартості партії товару.

29 грудня 2018 року до Договору поставки № 34 від 29 грудня 2017 року була укладена Додаткова угода № 3, якою були внесені зміни в пункт 14.13., а саме продовжено строк дії Договору до 31 грудня 2019 року.

На виконання умов Договору впродовж 2017-2019 р.р. Позивачем на адресу Відповідача відвантажувався Товар визначений пунктом 1.2. Договору, а Відповідачем проводилися розрахунки за надані додаткові залізничні послуги та отриманий Товар.

За твердженням позивача, котре не спростоване відповідачем, станом на 13.01.2020 кредиторська заборгованість на користь Відповідача становила 3088,32 грн. - переплата за раніше отриманий Товар.

27 грудня 2019 року між Дочірнім підприємством Кам`янець-Подільського акціонерного товариства "ППСОВИК" "Альфа-Гіпс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЦЕНТР КОНСУЛЬТАЦІЙ ТА ВИРОБНИЦТВА "ТОРГОВИЙ ДІМ "ПАРИТЕТ" був укладений Договір поставки № 39 від 27 грудня 2019 року (надалі - Договір).

Даний Договір був укладений на тих же самих умовах, що і Договір поставки № 34 від 29 грудня 2017 року, крім пункту 4.1. - де змінилася ціна за одиницю Товару та пункту 14.12. - де змінився строк дії Договору.

На виконання пункту 5.1. Договору в період з 09.01.2020 по 10.01.2020 Відповідачем на розрахунковий рахунок Позивача було перераховано 37 000,00 грн.

Відповідачу було відвантажено відсів щебеню вапнякового фракцією 0-1 мм в кількості 5,719 тон на суму 3 088,32 грн. (для погашення кредиторської заборгованості, яка виникла згідно Договору поставки № 34 від 29 грудня 2017 року).

Також 13.01.2020 Відповідачу було відвантажено відсів щебеню вапнякового фракцією 0-1 мм в кількості 62,949 тон на суму 74 792,46 грн.

За період з 05.02.2020 по 25.02.2020 Відповідачем на розрахунковий рахунок Позивача було перераховано 44 792,46 грн.

20.02.2020 на електронну адресу Позивача надійшов лист-гарантія за № 08 від 20 лютого 2020р. щодо оплати, за кожен відвантажений вагон, протягом 30 (тридцяти) банківських днів.

Відповідачу було відвантажено відсів щебеню вапнякового фракцією 0-1 мм в кількості 68,064 тон на загальну суму 76 924,56 грн.

За період з 10.03.2020 по 18.03.2020 Відповідачем на розрахунковий рахунок Позивача було перераховано 66 000,00 грн.

Обґрунтовуючи розмір позовних вимог позивач посилається на підписаний екземпляр акту звірки взаємних розрахунків за період: 01.03.2020-21.04.2020 за Договором поставки №39 від 27.12.2019р. з підтвердженням заборгованості перед Дочірнім підприємством Кам`янець- Подільського AT "ГТПСОВИК" "Альфа-Гіпс" в розмірі 3 924.56 грн. за отриманий Товар.

27 листопада 2020 року Відповідачу була направлена претензія за № 1326 від 26.11.2020

Таким чином, за вищевказаний період у Відповідача перед Позивачем утворилась заборгованість на загальну суму 3924,56 грн., яка виникала поступово в процесі виконання Договору.

Однак, відповідач у строк передбачений умовами укладеного між Сторонами Договором не здійснив оплату поставленого Товару.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відтак, між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання параграфа 1 глави 30 ГК України, глави 54 ЦК України (поставка, купівля-продаж).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

На виконання умов Договору позивач здійснив поставку товару на суму на загальну суму 151 717,02 грн, в той час як Відповідач оплатив Товару на суму 147 792,46 грн.

Натомість, Відповідач порушив взяті на себе зобов`язання передбачені Договору та у строк передбачений умовами укладеного між Сторонами Договором не здійснив поставку оплаченого Товару. У зв`язку з чим, у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість на загальну суму 3924,56 грн.

Надаючи правову оцінку вказаному акту судом враховано правову позицію, викладену в постанові Верховного суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.03.19. у справі № 910/1389/18, яка полягає в наступному.

Відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

Судом встановлено, що наданий відповідачем акт звірки взаємних розрахунків є підписаним без заперечень та скріплений печатками обох сторін, а отже є визнається судом таким, що є належним та допустимим доказом у справі.

За твердженням позивача, котре не спростоване відповідачем, станом на день подання позову зобов`язання поставки товару або повернення оплати у розмірі 3924,56 грн. відповідачем не виконано. Вказане відповідачем не заперечується.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За приписами ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2, 3 ст. 80 ГПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, відповідач суду не надав, жодного заперечення проти позову не навів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 165, 219, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр консультацій та виробництва "Торговий дім "Паритет" (вул. Межигірська 82-А, оф.305, м. Київ, 04080; ідентифікаційний код 39673790) на користь Дочірнього підприємства Кам`янець-Подільського акціонерного товариства "ГІПСОВИК" "Альфа-Гіпс" (вул. Центральна, 2, с. Колодіївка, Кам`янець-Подільський район, Хмельницька область, 32398; ідентифікаційний код 30614778) 3 924,56 грн. основного боргу та 2270,00 грн. судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Суддя М.О. Лиськов