ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" квітня 2021 р. Справа №921/740/19

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Кравчук Н.М.

суддів Орищин Г.В.

Скрипчук О.С.

секретар судового засідання Кобзар О.В.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Пашковської Любові Корнелівни б/н від 28.12.2020 (вх. № ЗАГС 01-05/24/21 від 04.01.2021)

на ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 09.12.2020 (суддя О.В. Руденко, повний текст складено 11.12.2020) винесену за результатами розгляду заяви про визнання судових наказів такими, що не підлягають виконанню

у справі № 921/740/19

за позовом: Козівського районного споживчого товариства (надалі Козівське РСТ), смт. Козова, Козівський район, Тернопільська область

до відповідача: Фізичної особи - підприємця Пашковської Любові Корнеліївни (надалі ФОП Пашковська Л.К.), смт. Козова, Козівський район, Тернопільська область,

про зобов`язання усунути перешкоди в користуванні торговельним місцем №1 шляхом демонтажу некапітальної споруди кіоску - МАФ площею 30 кв.м., яка розташована на території Козівського РСТ "Ринок смт. Козова" за адресою: смт. Козова, вул. Б.Хмельницького, 34 за власний рахунок; стягнення неустойки в сумі 33300 грн

за участю учасників справи:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Бойко П.В. адвокат (свідоцтво №356 від 10.12.2004, довіреність від 19.07.2018)

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 09.12.2020 у справі № 921/740/19 відмовлено у задоволенні заяви ФОП Пашковської Л.К. про визнання судових наказів такими, що не підлягають виконанню.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що ФОП Пашковською Л.К. не доведено існування обставин, які б в силу закону слугували підставою для визнання судових наказів від 17.09.2020 такими, що не підлягають до виконання.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду, ФОП Пашковська Л.К. подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що судові накази від 17.09.2020 видані Господарським судом Тернопільської області до набрання рішенням суду законної сили, тобто, з порушенням норм процесуального права. Виконання вказаних наказів ніяким чином не спростовує того, що вони є такими, що видані з порушенням вимог статей 241, 326, 327 ГПК України, а відтак, відповідно до ст. 328 ГПК України підлягають визнанню такими, що не підлягають виконанню. Вказані обставини свідчать про те, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права та ухвалено незаконне судове рішення, якими не усунуто порушення законних прав та інтересів заявника.

Представник скаржника в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав повністю. Також заявником в судовому засіданні долучено до матеріалів справи в якості інформації копії матеріалів виконавчих проваджень № 63188181, №63188481 по виконанню судових наказів від 17.09.2020.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав, явку уповноваженого представника в судові засідання не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.

Встановивши обставини справи, вивчивши апеляційну скаргу, здійснивши оцінку доказів, що містяться в матеріалах справи, заслухавши учасника справи, Західний апеляційний господарський суд встановив таке.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 17.02.2020 позов Козівського Рай СТ задоволено в повному обсязі, зобов`язано Фізичну особу - підприємця Пашковську Любов Корнелівну усунути перешкоди в користуванні торговельним місцем №1 шляхом демонтажу некапітальної споруди кіоску - МАФ площею 30 кв. м., яка розташована на території Козівського районного споживчого товариства "Ринок смт. Козова" за адресою: смт. Козова, вул. Б.Хмельницького, 34 за власний рахунок та стягнуто з Фізичної особи - підприємця Пашковської Любові Корнелівни на користь позивача 33 300,00 грн неустойки та 4 014,00 грн в рахунок повернення сплаченого судового збору (а.с. 129-136 том І).

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 13.04.2020 апеляційну скаргу ФОП Пашковської Л.К. на рішення Господарського суду Тернопільської області від 17.02.2020 у справі №921/740/19 залишено без руху та встановлено скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги (а.с. 150-152 том І).

Однак, станом на 17.08.2020 скаржник не усунув недоліки, допущені при поданні апеляційної скарги,в зв`язку з чим суд апеляційної інстанції, ухвалою від 17.08.2020 апеляційну скаргу ФОП Пашковської Л.К. на рішення Господарського суду Тернопільської області від 17.02.2020 у справі №921/740/19 з доданими до неї матеріалами повернув скаржнику (а.с. 157-160 том І).

Приписами ст. 241 ГПК України визначено, що рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Після повернення справи до суду першої інстанції, на виконання рішення від 17.02.2020, Господарським судом Тернопільської області 17.09.2020 було видано відповідні накази. Датою набрання рішенням законної сили вказано 13.03.2020 (а.с. 176-177 том І).

Заявник стверджує, що 13.03.2020 рішення суду першої інстанції не могло набрати законної сили, оскільки апеляційним судом постановлено ухвалу про повернення апеляційної скарги скаржнику лише 17.08.2020.

Відтак, боржник вважає, що накази господарського суду від 17.09.2020 по справі №921/740/19 не підлягають до виконання, оскільки щодо ФОП Пашковської Л.К. немає рішення суду, яке 13.03.2020 вступило в законну силу. Відповідно просить суд визнати судові накази такими, що не підлягають виконанню на підставі ст. 328 ГПК України (а.с. 192-195 том І).

При винесенні постанови колегія суддів керувалася таким.

Згідно з частиною 2 статті 328 ГПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Зі змісту вказаної статті вбачається, що перелік підстав для визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, не є вичерпним.

При цьому, підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи:

- матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання);

- процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого документа, зокрема, видача виконавчого документа за рішенням, яке не набрало законної сили; якщо виконавчий документ виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого документа; помилкової видачі виконавчого документа, якщо вже після його видачі у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого документа двічі з одного й того ж питання; пред`явлення виконавчого документа до виконання вже після закінчення строку на його пред`явлення до виконання.

В межах розгляду заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, встановлюється лише наявність чи відсутність чіткого та однозначного факту припинення обов`язку боржника добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Перегляд самого судового рішення, самого спору по суті, встановлених судовим рішенням фактичних обставин справи, дослідження доказів, що свідчать про можливу зміну цих обставин, з прийняттям відповідних висновків не здійснюється. (Правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 11.07.2019 у справі № 910/8665/17).

Зі змісту поданої заяви не вбачається існування будь-яких із числа перелічених чи подібних до них обставин, у спірних правовідносинах таких судом не встановлено. Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що ФОП Пашковською Л.К. не доведено існування обставин, які б в силу закону слугували підставою для визнання судових наказів від 17.09.2020 такими, що не підлягають до виконання.

За приписами статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій її території.

Статтею 18 ГПК України передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист, яка охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 №18-рп/2012).

Слід зазначити, що 08.12.2020 на адресу суду надійшов супровідний лист №14563 від 01.12.2020 Козівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) з постановою про закінчення виконавчого провадження ВП№63188181 від 01.12.2020 щодо примусового виконання наказу суду №921/740/19 від 17.02.2020 про стягнення з ФОП Пашковської Л.К. 33 300,00 грн неустойки та 4 014,00 грн судового збору. Згідно вказаної постанови боржник в повному обсязі сплатив борг в сумі 37 314,00 грн (згідно платіжного доручення №2390), виконавчий збір 3731,40 грн (платіжне доручення №2403) та 120 грн витрат на проведення виконавчих дій (платіжне доручення №2404) (а.с. 205-207 том І).

Таким чином, один із наказів, який заявник просить визнати таким, що не підлягає виконанню, фактично уже виконано в повному обсязі та виконавче провадження щодо нього закінчене.

Щодо дат набрання рішенням суду законної сили, які зазначені у спірних виконавчих документах, колегія суддів у розгляді даної справи, в контексті встановлених судом обставин, вважає, що в даному випадку судом було допущено технічну помилку при виготовленні судових наказів. Оскільки "помилково виданий судовий наказ" та "помилка допущена при оформленні наказу", з точки зору процесуального закону не є тотожними поняттями. Такі неточності щодо встановлених фактичних обставин справи (наприклад, дати події, номеру і дати документа, найменування сторін, прізвища, імені, по батькові особи тощо), які мають технічний характер (тобто виникли при виготовленні тексту документа), суд, який видав виконавчий документ, у відповідності до ст. 328 ГПК України може виправити виключно за заявою стягувача або боржника, а не з власної ініціативи.

Натомість заявником таких вимог не заявлено.

Водночас, враховуючи встановлені судом першої інстанції обставини щодо виконання рішення суду у справі №921/740/19, тобто стягнення заборгованості з відповідача на користь позивача, то виконання рішення суду у справі №921/740/19 за наказом від 17.09.2020 само по собі не порушило прав відповідача, оскільки не призвело до подвійного стягнення.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги про те, що місцевим господарським судом допущено порушення норм процесуального права та ухвалено незаконне судове рішення, яким не усунуто порушення законних прав та інтересів заявника, колегією суддів відхиляються оскільки на думку суду, задоволення заяви відповідача ніяким чином не призведе до зміни резолютивної частини рішення суду у справі №921/740/19 та ніяким чином не вплине на обов`язковість виконання відповідачем рішення суду у даній справі.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Оскільки, апеляційна скарга до задоволення не підлягає, то відповідно понесені судові витрати на сплату судового збору за подання апеляційної скарги залишаються за скаржником.

Керуючись, ст.ст. 269, 275, 276, 282, 284, 328 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Апеляційну скаргу ФОП Пашковської Л.К. залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 09.12.2020 у справі № 921/740/19 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги залишити за скаржником.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбаченні ст.288 ГПК України.

5. Справу повернути до Господарського суду Тернопільської області.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Головуючий суддя Н.М. Кравчук

судді Г.В. Орищин

О.С. Скрипчук