РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.04.2021Справа № 910/2140/21
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс-Поінт"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Будтехсервіс в Голосіїво"

про стягнення 72054,68 грн.

Представники сторін: не викликались.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс-Поінт" до товариства з обмеженою відповідальністю "Будтехсервіс в Голосіїво" про 72054,68 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення умов договору суборенди №125 від 01.07.2017 відповідачем в частині сплати орендної плати, платежів за комплексне обслуговування та за надані комунальні послуги за період з липня 2018 року по жовтень 2018 року включно.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.02.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Надано відповідачу строк у 15 днів з дати отримання ухвали на подання відзиву.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення за №010 на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 18.02.2021 року, а саме: 031912, місто Київ, вулиця Маршала Якубовського, будинок 4, офіс 72.

Вищезазначена ухвала господарського суду м. Києва від 17.02.2021 р. повернута до суду у зв`язку з: «за закінченням встановленого строку зберігання».

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського суду міста Києва, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвал суду.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами у справі № 910/2140/21 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

23.03.2021 року до канцелярії суду позивачем подано супровідний лист з довідкою про залишкову суму боргу відповідача на день її подачі.

Відповідач не скористався наданим йому законом правом подати письмові заперечення проти позову.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010, «Смірнова проти України» від 08.11.2005, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004 та інші).

З огляду на зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, а також виконання завдання розгляду справи по суті, розгляд справи здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

01.07.2017 між товариством з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Поінт» (орендар) та товариством з обмеженою відповідальністю «Будтехсервіс в Голосіїво» (суборендар) укладено договір суборенди №125.

Відповідно до п.1.1 договору орендар передає суборендарю, а суборендар приймає у строкове платне користування нежилі приміщення №155: 1-ий поверх площею 73,3 кв.м., підвал площею 74,8 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Київ, вулю Василя Симоненка, 5, загальною площею 148,1 кв.м (відповідно до технічного паспорту), надалі - приміщення, на умовах визначених даним договором.

Відповідно до ч.1 статті 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з ч.1 ст. 765 ЦК України наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

Приміщення повинно бути передано орендодавцем та прийнято суборендарем не пізніше 1 липня 2017р. (п.2.1 договору).

01.07.2017 року між сторонами підписано акт приймання-передачі об`єкта оренди.

Відповідно до ч.1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що строк дії цього договору починає свій перебіг з дати його підписання сторонами та діє до 30 червня 2018 року.

02.07.2018 року між сторонами укладено додатковий договір №1 до договору суборенди №125 від 01.07.2017 року, яким внесено зміни до договору суборенди.

Відповідно до п.3.1 договору в редакції додаткового договору №1, строк дії цього договору починає свій перебіг з дати його підписання сторонами та діє до 31 грудня 2018 року.

Відповідно до ч.1, 5 статті 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з п.4.1 договору оренда плата за 1 (один) календарний місяць становить:

4.1.1 з моменту підписання акту приймання-передачі приміщення по 31 липня 2017 року - 17 523,20 грн.,

4.1.2 з 01.08.2017 року по 01 липня 2018 року - 11 800,60 грн.

Відповідно до п.4.1договору в редакції додаткового договору №1, оренда плата за 1 (один) календарний місяць становить:

4.1.1 з 02 липня 2018 року по 31 грудня 2018 року - 11 800,60 грн.

Відповідно до п.4.5 в розмір орендної плати:

4.5.1 не включені комунальні та інші послуги, які необхідні для забезпечення діяльності суборендаря (плата за користування електроенергією, комунальними послугами), які відшкодовуються ним окремо на підставі показників лічильників та виставлених орендодавцем рахунків, або на підставі відповідних договорів, укладених з письмового дозволу орендодавця, з постачальниками послуг;

4.5.2 включені послуги з технічного обслуговування інженерних мереж та обладнання приміщення.

Відповідно до п.4.6 договору, факт надання послуг з суборенди щомісячно підтверджується актом прийому-передачі наданих послуг, підписаного сторонами. Суборендар, що користується приміщенням, не вправі відмовитися від підписання акту прийому-передачі наданих послуг. Надіслані орендодавцем акти прийому передачі наданих послуг вважаються підписаними протягом п`яти робочих днів з дня надсилання.

Позивачем зазначено, що оскільки відповідач самостійно не уклав відповідні договори з організаціями, які надають послуги з електроенергії, послуги постачання холодної води та водовідведення, послуги постачання теплової енергії та гарячої води, тому відповідач, на підставі п.п.. 4.5.1 договору, має зобов`язання перед позивачем щодо відшкодування вказаних послуг на підставі виставлених рахунків.

Згідно бухгалтерського обліку позивача, починаючи з липня місяця 2017 року по липень місяць 2018 року, відповідачу виставлялися рахунки на здійснення орендної плати та компенсації за комплексне обслуговування об`єкту оренди і надані комунальні послуги. В свою чергу відповідач, з порушенням строків передбачених п.4.3 договору, здійснював перерахування коштів на розрахунковий рахунок позивача. Станом на 06 серпня 2018 року відповідач повністю погасив свою заборгованість перед позивачем.

Проте, як зазначено позивачем починаючи з липня 2018 року по жовтень 2018 року включно відповідачем не сплачено позивачу заборгованість в розмірі 53 662,35 грн. (орендної плати та компенсації за комплексне обслуговування об`єкту оренди і надані комунальні послуги )

В матеріалах справи наявні акти надання послуг, а саме:

- №828 від 31.07.2018 року за липень 2018 року на загальну суму 12 756, 19 грн. з яких: оренда нежитлового приміщення за адресою вул. Василя Симоненка, 6 прим. №155 (01.07.2018-31.07.2018) - 11 800,61 грн., комплексне обслуговування приміщення - 875,67 грн., відшкодування холодного водопостачання (гол. лічильник) - 46,48 грн., відшкодування холодного водопостачання (гол. лічильник) - 33,43 грн. (даний акт підписаний сторонами);

- №917 від 31.08.2018 року за серпень 2018 року на загальну суму 12 438,44 грн. з яких: оренда нежитлового приміщення за адресою вул. Василя Симоненка, 6 прим. №155 (01.08.2018-31.08.2018) - 11 800,61 грн., комплексне обслуговування приміщення - 570,97 грн., відшкодування холодного водопостачання (гол. лічильник) - 66,86 грн. (даний акт не підписаний відповідачем);

- №1060 від 30.09.2018 року за вересень 2018 року на загальну суму 13 182,60 грн. з яких: оренда нежитлового приміщення за адресою вул. Василя Симоненка, 6 прим. №155 (01.09.2018-30.09.2018) - 11 800,61 грн., комплексне обслуговування приміщення - 1 298,41 грн., відшкодування холодного водопостачання (гол. лічильник) - 83,58 грн. (даний акт не підписаний відповідачем);

- №1167 від 31.10.2018 року за жовтень 2018 року на загальну суму 15 285,12 грн. з яких: оренда нежитлового приміщення за адресою вул. Василя Симоненка, 6 прим. №155 (01.10.2018-31.19.2018) - 11 800,61 грн., комплексне обслуговування приміщення - 3 417,65 грн., відшкодування холодного водопостачання (гол. лічильник) - 66,86 грн. (даний акт не підписаний відповідачем).

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні копії рахунків на оплату №851 від 31 липня 2018 року, №943 від 31 серпня 2018 року, №1079 від 30 вересня 2018 року, №1191 від 31 жовтня 2018 року, посилання на які зазначені в актах надання послуг, а також відсутні докази їх виставлення суборендарю.

Судом встановлено, що акти надання послуг №917 від 31.08.2018 р., №1060 від 30.09.2018 р. та №1167 від 31.10.2018 року підписані в односторонньому порядку уповноваженою особою товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс-Поінт". На підтвердження направлення вищезазначених актів надання послуг позивачем надано копію відомості контролю за відправленням для підпису та отримання (повернення) підписаного (них) актів надання послуг.

Відповідно до п.4.3 договору орендна плата сплачується суборендарем не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним на розрахунковий рахунок орендаря, незалежно від того чи отримав суборендар рахунок-фактуру.

Орендна плата сплачується за весь час суборенди приміщення, а саме від дня фактичного отримання приміщення за актом приймання-передачі приміщення в оренду до дня його фактичного повернення орендодавцю за актом повернення приміщення. Якщо акт повернення приміщення не підписано своєчасно суборендарем, то він продовжує сплачувати орендну плату та інші платежі (п.4.4 договору).

Згідно з п. 6.1.1 договору суборендар зобов`язується: своєчасно здійснювати орендні платежі та інші передбачені цим договором.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Доказів оплати за оспорюваний період матеріали справи не містять.

Згідно з статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України), якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи вищезазначене, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 53 662,35 грн. (орендної плати та компенсації за комплексне обслуговування об`єкту оренди і надані комунальні послуги ) за період з липня 2018 року по жовтень 2018 року включно є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У зв`язку з неналежним виконання грошових зобов`язань за договором, позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 7 688,67 грн. нараховану за період з 10.02.2020 року по 09.02.2021 року, три проценти річних в розмірі 3 807,49 грн. за період з 11.08.2018 року по 09.02.2021 року та збитків від інфляції в розмірі 6 896,17 грн. нараховані з вересня 2018 року по січень 2021 року включно.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно з статтею 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 8.2 договору передбачено, що орендар має право вимагати від суборендаря за прострочення внесення орендних платежів сплати, крім простроченої орендної плати, також пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми такої заборгованості за кожен день прострочення.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. При цьому, умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Отже, оскільки прострочення відповідача за липень 2018 року розпочалось 11.08.2018 року, за серпень 2018 року - 11.09.2018 року, за вересень 2018 року - 11.10.2018 року, за жовтень 2018 року - 11.11.2018 року, а тому відповідно до вимог частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування пені припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, тобто 11.02.2019 року, 11.03.2019 року, 11.04.2019 року та 11.05.2019 року відповідно.

Судом встановлено, що позивачем нараховується пеня за період з 10.02.2020 по 09.02.2021, тобто поза межами шестимісячного строку, від дня коли зобов`язання мало бути виконане, а отже здійсненне позивачем нарахування пені з 10.02.2020, не ґрунтується на приписах закону, в зв`язку з чим, вимога про стягнення пені в розмірі 7 688,67 грн. задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд погоджується з розрахунком трьох процентів річних в розмірі 3 807,49 грн. та інфляційних втрат в розмірі 6 896,17 грн. наданим позивачем і вважає його обґрунтованим, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 статті 76 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України.

Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судовий збір згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ч.1 ст. 74, ч.1 ст. 77, ст.ст. 79, 129, ч. 9 ст. 165, ст.ст. 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Будтехсервіс в Голосіїво" (03191, м. Київ, вулиця Маршала Якубовського, будинок 4, офіс 72; ідентифікаційний код 33097458) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс-Поінт" (03189, м. Київ, вул. Маршала Конєва, буд. 8, оф. № 70; ідентифікаційний код: 40782610) основний борг в розмірі 53 662 (п`ятдесят три тисячі шістсот шістдесят дві) грн. 35 коп., 3% річних в розмірі 3 807 (три тисячі вісімсот сім) грн. 49 коп., інфляційні втрати в розмірі 6 896 (шість тисяч вісімсот дев`яносто шість) грн. 17 коп. та судовий збір в розмірі 2 027 (дві тисячі двадцять сім) грн. 79 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя С.М. Мудрий