ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" березня 2021 р. м. Київ Справа № 911/503/20

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Д.Г.Зайця за участі секретаря судового засідання О.О.Стаднік, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Приватного підприємства «Фірма «Мізан», Київська область, Сквирський р-н, с. Антонів

до Товариства з обмеженою відповідальністю «NIKA1», Грузія, м. Тбілісі

про стягнення заборгованості

представники:

від позивача - не з`явився

від відповідача - не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Приватного підприємства «Фірма «Мізан» б/н від 21.02.2020 року (вх. №515/20 від 24.02.2020 року) (далі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «NIKA1» (далі - відповідач) про стягнення заборгованості у сумі 21424,00 доларів США основного боргу, 6511,50 доларів США пені та 2660,11 доларів США 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовано невиконанням відповідачем свого обов`язку щодо оплати за надані позивачем послуги з поставки товару згідно Контракту №3-03-ЕХРК від 24.05.2016 року.

Ухвалою суду від 02.03.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №911/503/20 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 09.06.2020 року.

Оскільки, ТОВ «NIKA1» є іноземним суб`єктом господарювання та нерезидентом, який не має свого представництва на території України та місцезнаходженням якого є Грузія, про місце, дату та час судового засідання відповідача вирішено повідомити в порядку, встановленому Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах 1965 року (далі - Конвенція), з огляду на що суд вирішив звернутись з відповідним судовим дорученням про надання правової допомоги до Міністерства юстиції Грузії, а тому, ухвалою суду від 02.03.2020 року зупинено провадження у справі до надходження відповіді від іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави на судове доручення про надання правової допомоги, вручення виклику до суду чи інших документів.

До суду від позивача надійшли клопотання про надання документів б/н від 09.06.2020 року (вх. №11372/20 від 09.06.2020) на виконання вимог ухвали суду від 02.03.2020 року.

У зв`язку з відсутністю в матеріалах справи доказів належного повідомлення відповідача про розгляд даної справи, ухвалою суду від 02.12.2019 підготовче засідання відкладено на 20.10.2020 року та вирішено звернутись із судовим дорученням про надання правової допомоги до Міністерства юстиції Грузії з метою вручення даної ухвали відповідачу. Провадження у справі зупинено до надходження відповіді від іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави на судове доручення про надання правової допомоги, вручення виклику до суду чи інших документів.

Ухвалою суду від 19.10.2020 року поновлено провадження у справі.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду спору, у судове засідання 20.10.2020 року не з`явився, відзив на позов не подав.

Представник позивача у судовому засіданні 20.10.2020 року заявлені вимоги підтримав та просив позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 20.10.2020 року закрито підготовче провадження у справі №911/503/20 та призначено розгляд справи по суті на 30.03.2021 року, зупинено провадження у справі №911/503/20 до надходження відповіді від іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави на судове доручення про надання правової допомоги, вручення виклику до суду чи інших документів; зобов`язано позивача у строк до 13.11.2020 року подати через канцелярію господарського суду Київської області нотаріально засвідчений переклад на офіційну мову Грузії наступних документів у двох екземплярах: ухвали суду від 09.06.2020 року та ухвали суду від 20.10.2020 року у справі №911/503/20.

До суду від позивача надійшли клопотання про надання документів б/н від 25.11.2020 року (вх. №26478/20 від 30.11.2020) на виконання вимог ухвали суду від 20.10.2020 року.

До суду від Міністерства юстиції України надійшов лист №12-1659-20 від 08.12.2020 року (вх. №30846/20 від 14.12.2020) з доданими до нього документами, складеними в процесі виконання доручення Господарського суду Київської області про вручення судових документів відповідачу.

До суду від позивача електронною поштою надійшло клопотання б/н від 30.03.2021 року (вх. №7359/21 від 30.03.2021), в якому позивач просить суд розглядати справу без участі його представника за наявними в ній матеріалами справи, при цьому, позовні вимоги позивач підтримує в повному обсязі та просить суд позов задовольнити.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду спору, у судове засідання 30.03.2021 року не з`явився.

При цьому, судом встановлено, що відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується наявним у матеріалах справи доказами.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 15 Конвенції, якщо документ про виклик до суду або аналогічний документ підлягав передачі за кордон з метою вручення відповідно до положень цієї Конвенції, і якщо відповідач не з`явився, то судове рішення не може бути винесено, поки не буде встановлено, що a) документ був вручений у спосіб, передбачений внутрішнім правом запитуваної Держави для вручення документів, складених у цій країні, особам, які перебувають на її території, b) документ був дійсно доставлений особисто відповідачеві або за його місцем проживання в інший спосіб, передбачений цією Конвенцією, і що, в кожному з цих випадків, вручення або безпосередня доставка були здійснені в належний строк, достатній для здійснення відповідачем захисту.

Кожна Договірна Держава може заявити, що суддя, незалежно від положень частини першої цієї статті, може постановити рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку, у разі, якщо виконані всі наступні умови: a) документ було передано одним із способів, передбачених цією Конвенцією, b) з дати направлення документа сплинув термін, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців, c) не було отримано будь-якого підтвердження, незважаючи на всі розумні зусилля для отримання його через компетентні органи запитуваної Держави.

За загальним правилом, визначеним ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Приймаючи до уваги, що судом вчинено всі передбачені процесуальні дії для належного повідомлення ТОВ «NIKA1» про розгляд даної справи, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, суд вважає, що неявка у судове засідання представників сторін не є перешкодою для ухвалення рішення у даній справі.

Згідно ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Приватним підприємством «Фірма «Мізан» (за договором - продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «NIKA1» (за договором - покупець) 24.05.2016 року укладено Контракт №3-03-ЕХР-К (далі - Контракт), за умовами п. 1.1. якого продавець зобов`язується поставити та передати у власність покупця або вказаному ним вантажоодержувачу, а покупець - зобов`язується прийняти та оплатити меблі (меблі, які постачаються є напівфабрикатом, який в подальшому потребує збірки та установки у кінцевого покупця) (далі - товар) на умовах FCA, м. Біла Церква, Україна (у відповідності з Правилами Інкотермс в редакції 2010 року) в асортименті, кількості, строки і за цінам згідно специфікацій на кожну окрему поставку, доданих до даного Контакту які є його невід`ємною частиною.

Згідно п.п. 1.2., 1.3 Контракту, загальна сума контракту на момент його укладення складає 200000,00. Валюта контракту - долар США (USD).

Найменування і кількість товару, який підлягає поставці, технічні характеристики, порядок і умови поставки, строки та періоди поставки, ціна та вартість товару, найменування та місцезнаходження вантажовідправника, найменування та вантажні реквізити вантажоодержувача, а також, інші суттєві умови Контракту встановлюються Специфікаціями, які є невід`ємними частинами даного Контракту (п. 3.1. Контракту).

Згідно п. 3.7. Контракту, датою відвантаження вважається дата виписки товаросупровідних документів. Моментом передачі права власності на товар покупцю вважається момент відвантаження товару. Ризик пошкодження (втрати) товару переходить від продавця до покупця в момент відвантаження товару. Претензії стосовно кількості товару можуть бути пред`явлені покупцем продавцю протягом 3 (трьох) календарних днів від дати поставки. Претензії стосовно якості товару можуть бути пред`явлені покупцем продавцю протягом 10 (десяти) календарних днів від дати поставки.

Відповідно до п.п. 4.1, 4.2. Контракту, ціна за товар встановлюється в Специфікаціях на кожну окрему поставку, які додаються до даного Контракту та є його невід`ємними частинами. Розрахунки за договором здійснюються в доларах США, шляхом перерахування оплати на розрахунковий рахунок продавця протягом 90 (дев`яноста) банківських днів після оформлення митних документів на вантаж.

Пунктом 8.2. Контракту сторони погодили, що у випадку неможливості вирішення протиріч шляхом перемовин, спір за даним Контрактом або у зв`язку з ним, підлягає вирішенню в Господарському суді Київської області (Україна). Правом, що регулює даний Контракт, є матеріальне право України (п. 8.3. Контракту).

Згідно п. 9.1. Контракту, даний контракт вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє до 31 грудня 2016 року або у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за Контактом.

Додатковою угодою №1 від 31.08.2016 року до Контракту сторони погодили внести зміни до п. 4.2. Контракту, зокрема, сторони погодили, що оплата може здійснюватись частково, рівними частинами, а саме: 15.09.2016 - 7235,00 доларів США; 01.10.2016 - 7235,00 доларів США; 15.10.2016 - 7235,00 доларів США; 01.11.2016 - 7235,00 доларів США, 15.11.2016 - 7235,00 доларів США; 01.12.2016 - 7235,00 доларів США; внести зміни до п. 6.2. Контракту, зокрема, сторони погодили, що за порушення строків оплати за отриманий товар покупець сплачує пеню в розмірі 15% від суми заборгованості.

Додатковою угодою №2 від 04.01.2017 року до Контракту сторони погодили внести зміни до п. 9.1. Контракту, зокрема, викласти його в наступній редакції: «Даний Контракт вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє до 31 грудня 2017 року або у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за Контактом.».

Відповідно до специфікації № 1 від 05.05.2016 до контракту № 2-02-ЕХР-К від 05.05.2016 визначено, що вартість товару складає 13 790 дол. США.

Згідно Специфікації №1 від 25.08.2016 року до Контракту сторони погодили найменування товару та загальну вартість - 43410,00 доларів США.

Як зазначає позивач, ним виставлено відповідачу для оплати рахунок-фактуру №1 від 05.05.2016 на товар згідно Специфікації №1 від 25.08.2016 року на суму 43410,00 дол. США.

Позивачем на підтвердження поставки відповідачу товару на суму 43410,00 дол. США до матеріалів справи додано акт завантаження №1 від 15.09.2016 року, митну декларацію №125130013/2016/583517 від 15.09.2016 року та товарно-транспортну накладну, з яких вбачається, що товар був завантажений позивачем 15.09.2016 року у м. Біла Церква.

Як зазначено позивачем в позовній заяві, відповідачем здійснено часткову оплату отриманого товару в сумі 21986,00 дол. США, а саме: 23.12.2016 - 980,00 дол. США; 28.12.2016 - 2640,00 дол. США; 03.02.2017 - 565,00 дол. США; 17.02.2017 - 610,00 дол. США; 03.05.2017 - 760,00 дол. США; 10.05.2017 - 990,00 дол. США; 06.06.2017 - 990,00 дол. США; 04.07.2017 - 930,00 дол. США.; 31.07.2017 - 600,00 дол. США; 02.08.2017 - 900,00 дол. США; 18.08.2017 - 990,00 дол. США; 31.08.2017 - 1000,00 дол. США; 04.09.2017 - 1240,00 дол. США; 29.09.2017 - 1010,00 дол. США, 03.11.2017 - 1000,00 дол. США; 18.07.2018 - 990,00 дол. США; 07.09.2018 - 1711,00 дол. США; 19.09.2018 - 1020 дол. США; 11.10.2018 - 2540,00 дол. США; 07.11.2018 - 520,00 дол. США.

Позивачем на адресу відповідача надіслано претензію з вимогою погасити наявну заборгованість у розмірі 21424,00 дол. США, однак, вказана претензія залишена відповідачем без відповіді та реагування.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений згідно Контракту товар складає 21424,00 дол. США, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача 21424,00 дол. США основного боргу, що станом на дату подання позовної заяви еквівалентно 524410,24 грн., а також 6511,50 дол. США пені та 2660,11 дол. США 3% річних, що станом на дату подання позовної заяви еквівалентно 159386,54 грн. та 65113,37 грн. відповідно.

Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини поставки.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 5 Закону України «Про міжнародне приватне право», у випадках, передбачених законом, учасники (учасник) правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин. Вибір права згідно з частиною першою цієї статті має бути явно вираженим або прямо випливати з дій сторін правочину, умов правочину чи обставин справи, які розглядаються в їх сукупності, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ст. 43 Закону України «Про міжнародне приватне право», сторони договору згідно із статтями 5 та 10 цього Закону можуть обрати право, що застосовується до договору, крім випадків, коли вибір права прямо заборонено законами України.

Пунктами 8.2., 8.3. контракту сторони обумовили, що у випадку неможливості вирішення розбіжностей шляхом переговорів, спір за цим контрактом або у зв`язку з ним, підлягає вирішенню у Господарському суді Київської області. Правом, яке регулює цей договір, - є матеріальне право України.

Частиною 1 ст. 47 Закону України «Про міжнародне приватне право» врегульовано, що право, що застосовується до договору згідно з положеннями цього розділу, охоплює, зокрема: тлумачення договору; права та обов`язки сторін; виконання договору; наслідки невиконання або неналежного виконання договору.

Отже, до спірних правовідносин, що виникли між сторонами у зв`язку з неналежним виконанням Контракту, мають застосовуватись норми матеріального права України.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (абз. 2 ч. 1 ст. 175 ГК України).

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтею ст. 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 43410,00 дол. США, що підтверджується актом завантаження №1 від 15.09.2016 року, митною декларацією №125130013/2016/583517 від 15.09.2016 року та товарно-транспортною накладною. Однак, відповідачем здійснено частково оплату отриманого товару в сумі 21986,00 дол. США. Решта боргу за отриманий згідно Контракту товар залишилась несплаченою, внаслідок чого борг відповідача перед позивачем складає 21424,00 дол.

Враховуючи, що борг відповідача перед позивачем на час прийняття судового рішення складає 21424,00 дол. США, розмір вказаного боргу відповідає фактичним обставинам справи, що відповідачем не спростовано, доказів погашення боргу матеріали справи не містять і сторонами не надано, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 21424,00 доларів США боргу за поставлений згідно Контракту товар є обґрунтованою, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та підлягає задоволенню.

При цьому, суд зазначає, що правомірність стягнення з боржника на користь кредитора суми в іноземній валюті без зазначення її еквіваленту у національній валюті України підтверджена правовою позицією, яка викладена Верховним Судом у постанові від 04.07.2018 року у справі №761/12665/14-ц.

Також, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем грошових зобов`язань за Контрактом позивач просить стягнути з відповідача 6511,50 дол. США пені, що складає 15% від суми заборгованості відповідно до п. 6.2. Контракту та 2660,00 дол. США 3% річних, нарахованих на заборгованість відповідача, враховуючи часткові оплати за період з 02.12.2016 по 21.02.2020.

Згідно ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями, згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Пунктом 6.2. Контракту (в редакції Додаткової угоди №1 від 31.08.2016 року до Контракту), за порушення строків оплати за отриманий товар покупець сплачує пеню в розмірі 15% від суми заборгованості.

Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (ст. 610, п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Неустойка - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати недобросовісного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. ч. 2, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ч. 4 ст. 213 Господарського кодексу України штраф, як різновид неустойки, може бути встановлений договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Суд зазначає, що у даному випадку передбачені п. 6.2 Контракту, штрафні санкції за своєю правовою природою є штрафом, який вираховується у відсотках від суми заборгованості.

Перевіривши наданий розрахунок штрафу, судом встановлено, що позивачем штраф розраховано як 15% від загальної вартості поставленого товару, однак, пунктом 6.2 Контракту визначено, що штраф розраховується в розмірі 15% від суми заборгованості. Розмір заборгованості відповідача за даним позовом складає 24424,00 доларів США, тому, враховуючи умови п. 6.2 Контракту, суд вважає, що розмір штрафу повинен розраховуватись саме з зазначеної суми.

Таким чином, згідно вірного розрахунку, зробленого судом, розмір штрафу складає 3213,60 доларів США, є обґрунтованим, арифметично вірним та підлягаю задоволенню у зазначеному розмірі.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно вірного розрахунку зробленого судом, розмір 3% річних, в межах заявленого позивачем періоду, з урахуванням часткових оплат, складає 2659,51 дол. США, є обґрунтованим, арифметично вірним та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у зазначеному розмірі. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Частиною 1 ст. 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 3 ст. 74 ГПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судові витрати відповідно до ст. 129 ГПК України, покладаються на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 123, 129, 233, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги Приватного підприємства «Фірма «Мізан» (09052, Київська область, Сквирський р-н, с. Антонів, вул. Перемоги, буд. 17, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «NIKA1» (0100, Грузія, м. Тбілісі, Темка, 9kW 15-B, кв. 6, ID номер 400064363) про стягнення 30595,61 дол. США заборгованості задовольнити частково. 2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «NIKA1» (0100, Грузія, м. Тбілісі, Темка, 9kW 15-B, кв. 6, ID номер 400064363) на користь Приватного підприємства «Фірма «Мізан» (09052, Київська область, Сквирський р-н, с. Антонів, вул. Перемоги, буд. 17, ) 21424 (двадцять одну тисячу чотириста двадцять чотири) доларів США 00 центів. основного боргу, 3213 (три тисячі двісті тринадцять) доларів США 60 центів штрафу, 2659 (дві тисячі шістсот п`ятдесят дев`ять) доларів США 51 цент 3% річних та 10022 (десять тисяч двадцять дві) грн. 39 коп. витрат зі сплати судового збору.

2. В іншій частині позову відмовити.

3.Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст виготовлено 26.04.2021 р.

Суддя Д.Г. Заєць