ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"22" квітня 2021 р. Справа№ 873/51/21

Північний апеляційний господарський суд

суддя: Гарник Л.Л.

секретар судового засідання Ковган О.І.

за участю представників учасників провадження відповідно до протоколу судового засідання від 22.04.2021

розглянувши заяву ОСОБА_1
про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду від 22.03.2021 по справі № 07/21
за позовомАкціонерного товариства «Міжнародний Інвестиційний Банк»
доОСОБА_1
третя особа на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Свинець»
про стягнення заборгованості
В С Т А Н О В И В :

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 22.03.2021 у справі № 07/21;

позов Акціонерного товариства «Міжнародний Інвестиційний Банк» (далі - позивач) до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення заборгованості задоволено у повному обсязі;

стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Міжнародний Інвестиційний Банк» в рахунок часткового виконання зобов`язань ТОВ «Свинець» за Кредитним договором №00091.13-СВD від 08.08.2013 2 000 000 доларів США;

стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Міжнародний Інвестиційний Банк» третейський збір 25 500 грн.

06.04.2021 до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду від 22.03.2021 по справі № 07/21.

Заява мотитивована тим, що третейський суд не дослідив зміст третейського застереження у договорі поруки №00091.13-СВD від 10.11.2014 та не врахував ту обставину, що спір з приводу обставин припинення зобов`язання поруки у зв`язку із зміною забезпеченого зобов`язання Акціонерного товариства «Міжнародний Інвестиційний Банк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Свинець» у кредитному договорі без згоди ОСОБА_1 , внаслідок чого збільшився обсяг її відповідальності, не підлягав розгляду третейським судом.

З наведених підстав, посилаючись на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 17.12.2019 у справі № 873/50/19, від 02.12.2020 у справі № 875/1963/20, заявник вважає, що оскаржуване рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою.

Підставами для скасування рішення відповідач зазначає непідвідомчість спору третейському суду та відсутність третейської угоди.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.04.2021 заява передана на розгляд судді Гарник Л.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2021 у справі № 873/51/21 заяву ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду від 22.03.2021 у третейській справі № 07/21 прийнято до розгляду; розгляд заяви призначено на 22.04.2021; витребувано у Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків матеріали третейської справи № 07/21 за позовом Акціонерного товариства «Міжнародний Інвестиційний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості тощо.

14.04.2021 від представника ОСОБА_1 - Майора Івана Васильовича, надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення «Easycon» за електронною адресою - @mail.gov.ua.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.04.2021 проведення судового засідання у справі призначено у режимі відеоконференції.

20.04.20201 на запит суду надійшли матеріали третейської справи № 07/21 за позовом Акціонерного товариства «Міжнародний Інвестиційний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

21.04.2021 від представника ОСОБА_1 на виконання ухвали від 30.03.2021 у справі 873/39/21 надійшли пояснення з приводу того, що третейське застереження, яке є частиною договору поруки від 10.11.2014 № 00091.13-СВD, нею не оскаржувались; про оскарження рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 22.03.2021 у третейській справі № 07/21 заявниці не відомо.

22.04.2021 від Акціонерного товариства «Міжнародний Інвестиційний Банк» надійшли заперечення на заяву ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду від 22.03.2021 по справі № 07/21.

Згідно наданих заперечень Акціонерне товариство «Міжнародний Інвестиційний Банк» просить заяву залишити без задоволення, а оскаржену у справі ухвалу - в силі як таку, що є законною та обґрунтованою, зважаючи на те, що заява ОСОБА_1 не містить жодної з п`яти передбачених ч. 3 ст. 51 Закону України «Про третейські суди», ч. 2 ст. 350 ГПК України підстав для оскарження і/або скасування рішення третейського суду у даній справі, натомість наведені у заяві ОСОБА_1 підстави оскарження цього рішення зводяться до неправильного тлумачення змісту третейської угоди.

До того ж, Акціонерне товариство «Міжнародний Інвестиційний Банк» підтвердило, що наявна тертейська угода недійсною не визнавалась, оскаржуване рівшення третейського суду не скасовано, та наголосило на тій обставиі, що ОСОБА_1 не зверталась до третейського суду при Асоціації українських банків з позовом про визнання договору поруки припиненням або недійсним.

З наведених підстав, посилаючись на висновки Великої палати Верховного Суду, викладені у постанові від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц, та положення договору поруки від 10.11.2014 № 00091.13-СВD, заявник вважає, що будь-які позовні вимоги, які виникають при виконанні цього договору, у зв`язку з ним або випливають з нього та становлять предмет спору, підлягають розгляду Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків.

14.04.2021 представник ОСОБА_1 звернувся з клопотанням про надання можливості участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи "EasyCon".

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.04.2021 вказане клопотання було задоволено.

У судовому засіданні в режимі відеоконференції прийняв участь представник ОСОБА_1 , заяву про скасування рішення третейського суду підтримав.

Представник Акціонерного товариства «Міжнародний Інвестиційний Банк» у судовому засіданні проти доводів заяви заперечував та просив відмовити в її задоволенні.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Свинець» про час та місце судового засідання повідомлене належним чином, у судове засідання представників не направило, із заявою до суду про відкладення розгляду справи з зазначенням причин неможливості явки представників у судове засідання або з клопотанням про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції відповідно до частини 4 статті 197 ГПК не зверталось.

Суд, перевіривши в судовому засіданні матеріали справи та доводи учасників справи, проаналізувавши на підставі встановлених обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку про те, що заява підлягає задоволенню, а рішення третейського суду - скасуванню, з наступних підстав.

Згідно з частиною другою статті 24 ГПК України справи щодо оскарження рішень третейських судів, про видачу наказів на примусове виконання рішень третейських судів розглядаються апеляційними господарськими судами як судами першої інстанції за місцем розгляду справи третейським судом.

Відповідно до частини 3 статті 349 ГПК України при розгляді справи в судовому засіданні суд встановлює наявність або відсутність підстав для скасування рішення третейського суду. Суд не обмежений доводами заяви про скасування рішення третейського суду, якщо під час розгляду справи буде встановлено підстави для скасування рішення третейського суду, визначені статтею 350 цього Кодексу.

Згідно з статтею 350 ГПК України рішення третейського суду може бути скасовано лише у випадках, передбачених цією статтею.

Рішення третейського суду може бути скасовано у разі, якщо:

1) справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;

2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;

3) третейську угоду визнано судом недійсною;

4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону;

5) третейський суд вирішив питання про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі.

Аналогічні положення містяться також і у статті 51 Закону України "Про третейські суди".

Перелік підстав, з яких може бути оскаржене та скасоване рішення третейського суду, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до частини другої статті 1 Закону України "Про третейські суди" до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону (частина перша статті 5 Закону України "Про третейські суди").

Відповідно до абзацу 4 частини першої статті 2 Закону України "Про третейські суди" третейська угода - це угода сторін про передачу спору на вирішення третейським судом.

Частинами першою, четвертою-шостою статті 12 Закону України "Про третейські суди" передбачено, що третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв`язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує. Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди. Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору.

Як вбачається з матеріалів справи та оскаржуваного рішення третейського суду від 22.03.2021, спір у вказаній третейській справі стосується виконання зобов`язань за укладеним сторонами договором поруки від 10.11.2014 № 00091.13-СВD (далі - Договір поруки), відповідно до умов якого відповідач-поручитель поручився перед Публічним акціонерним товариством «Міжнародний інвестиційний банк (на теперішній час - Акціонерне товариство «Міжнародний Інвестиційний Банк»), за виконання Приватним акціонерним товариством «Свинець» (на теперішній час - Товариство з обмеженою відповідальністю «Свинець»), зобов`язань у повному обсязі щодо повернення кредиту, сплати процентів (плати за користування кредитом), комісій, неустойки та інших платежів, розмір, термін та умови повернення та сплати яких встановлюються кредитним договором від 08.08.2013 №00091.13-СВD (далі - Кредитний договір) та будь-якими додатковими угодами до нього у тому числі, які збільшують основне зобов`язання) (пункт 1.1).

Згідно з Кредитним договором банк надав позичальнику кредит у сумі 4 980 000 доларів США зі строком повернення до 07.08.2015 включно та зі сплатою процентів (плати за користування кредитом) в розмірі 12 % річних зі строком повернення до 07.08.2015 включно та зі сплатою процентів (плати за користування кредитом) в розмірі 12 процентів річних (пункт 1.2 Договору поруки).

У випадку порушення позичальником зобов`язань, що випливають із Кредитного договору, поручитель і позичальник відповідають перед банком як солідарні боржники (пункт 1.3 Договору поруки).

У розділі четвертому Договору поруки сторони договору погодили, що всі вимоги, які виникають при виконанні цього договору або у зв`язку з ним, або випливають з нього та становлять предмет спору, підлягають розгляду у Постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків згідно з регламентом третейського суду, який є невід`ємною частиною даної третейської угоди. Умови договору, які містять відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, є складовими частинами даної третейської угоди. Місце і дата третейської угоди відповідають місцю і даті укладення договору.

Таким чином, сторони погодили, що предметом третейської угоди є вирішення будь-яких спорів, пов`язаних з Договором поруки.

Як встановлено, Договір поруки укладено з метою забезпечення належного виконання боржником зобов`язань за Кредитним договором.

Матеріалами справи підтверджується, що згодом сторонами Кредитного договору укладено додаткові договори до цього договору від 13.09.2013 № 1, від 30.09.2013 № 2 та сорок один договір про внесення змін до цього, в тому числі договір від 07.08.2015 № 14, відповідно до якого внесено зміни до пункту 1.1 Кредитного договору в частині строку користування кредитом шляхом його збільшення до 25.12.2015.

Доказів укладення додаткової угоди до Договору поруки про зміну строку виконання умов основного зобов`язання до 25.12.2015 суду не надано.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 553, частиною першою статті 554 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Висновок про припинення поруки на підставі частини першої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) залежить від установлених судом обставин щодо обсягу зобов`язання, на виконання якого надано поруку, та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок зміни без його згоди забезпеченого зобов`язання. Для цього судам необхідно дослідити відповідні умови кредитного договору та договору поруки щодо порядку погодження поручителем змін до основного зобов`язання.

Такі правові висновки щодо застосування статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 755/18438/16-ц (провадження № 14-275цс19).

Таким чином, аналіз норми частини першої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) свідчить про те, що порука припиняється за наявності факту зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Аналіз змісту цієї норми дає підстави вважати, що вона не встановлює ні змісту та обсягу такого збільшення відповідальності поручителя, ні реальності чи невідворотності його настання.

Для застосування цієї норми достатньо встановити такі зміни в основному зобов`язанні. Тому обставини щодо подальшого фактичного виконання зобов`язання, в тому числі фактичний строк його виконання, відмова кредитора від вимоги щодо виконання зобов`язання в зміненому обсязі, не свідчать про збереження дії поруки, оскільки відбулися після настання правоприпиняючого факту (збільшення розміру основного зобов`язання). Тобто порука має вважатися припиненою незалежно від реального настання чи ненастання збільшеного внаслідок змін кредитних договорів обсягу відповідальності поручителя.

До таких висновків дійшла об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 09 грудня 2019 року у справі 569/11865/16-ц (провадження № 61-18995сво18).

Крім того, у постановах Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/7389/17 та від 29 травня 2019 року у справі № 910/11429/18 зазначено, що згода поручителя на збільшення обсягу своєї відповідальності має бути очевидною і наданою у спосіб, передбачений договором поруки. Випадкова поінформованість поручителя про внесення змін до основного зобов`язання і навіть відсутність з його боку заперечень про збільшення обсягу його відповідальності не може розглядатись як надання ним згоди на такі зміни.

Отже, умова Договору поруки про те, що відповідач поручився перед позивачем за виконання боржником зобов`язань у повному обсязі щодо повернення кредиту, сплати процентів (плати за користування кредитом), комісій, неустойки та інших платежів, розмір, термін та умови повернення та сплати яких встановлюються кредитним договором від 08.08.2013 №00091.13-СВD та будь-якими додатковими угодами до нього у тому числі, які збільшують основне зобов`язання, не свідчить про надання ним згоди на зміну умов Договору поруки без додаткового погодження.

Між тим, умовами вищеназваного договору від 07.08.2015 № 14 внесено зміни до пункту 1.1 Кредитного договору в частині строку користування кредитом шляхом його збільшення до 25.12.2015.

З урахуванням значного обсягу зобов`язань, виконання яких забезпечено згідно з Договором поруки, - понад 4 980 000 доларів США зі строком повернення до 07.08.2015, наявні підстави вважати, що внаслідок збільшення строку користування кредитом за Кредитним договором до 25.12.2015 із нарахуванням плати за користування кредитом у розмірі 12 % річних, суттєво змінюється та збільшується обсяг відповідальність відповідача як поручителя, на що він письмової згоди не надавала.

Отже порука відповідача, а відповідно - і третейське застереження, за Договором поруки припинили свою дію з 07.08.2015 з підстав, передбачених частиною першою статті 559 ЦК України.

Тобто, звертаючись з позовом у даній справі, позивач не довів ту обставину, що третейське застереження, визначене в Договорі застави, поширює свою дію на зобов`язання за Кредитним договором.

Постійно діючий Третейський суд при Асоціації українських банків на вищенаведене уваги не звернув, належним чином не з`ясував наявність компетенції для розгляду даної справи, внаслідок чого прийняв рішення у спорі, не передбаченому третейською угодою.

Оцінивши зібрані у справі докази у сукупності, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 22.03.2021 у третейській справі № 07/21, а, відтак, і для задоволення заяви ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 129, 234, 350, 351, 355, 356 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 22.03.2021 у третейській справі № 07/21 задовольнити.

Рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 22.03.2021 у третейській справі № 07/21 скасувати.

Матеріали третейської справи № 07/21 повернути до Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків.

Ухвала, якщо вона не буде оскаржена в апеляційному порядку, набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції. Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку на підставі ст. 351, ч. 2 ст. 253 ГПК України до Верховного Суду у строк, передбачений ст. 256 ГПК України.

Повний текст ухвали складено 26.04.2021.

Суддя Л.Л. Гарник