Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.04.2021 м. Івано-ФранківськСправа № 909/252/20

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Максимів Т. В. , секретар судового засідання Масловський А. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Приватного підприємства "Прикарпаття і К"

до відповідача: Івано-Франківської міської ради

до співвідповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестайм"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Громадська організація "Івано-Франківська обласна організація Товариства сприяння обороні України"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Івано-Франківська автомобільна школа Товариства сприяння обороні України

про визнання незаконними та скасування рішень міської ради та визнання недійсним договору оренди землі

за участю:

від позивача: представники не з"явилися,

від відповідача: Буджак Віктор Миколайович,

від співвідповідача ТОВ "Інвестайм": Калинюк Роман Степанович,

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Громадська організація "Івано-Франківська обласна організація Товариства сприяння обороні України": представник не з`явився,

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Івано-Франківська автомобільна школа Товариства сприяння обороні України: представник не з`явився

встановив: до Господарського суду Івано-Франківської області звернулось Приватне підприємство "Прикарпаття і К" із позовною заявою до Івано-Франківської міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестайм" про визнання незаконними та скасування п.24 рішення Івано-Франківської міської ради від 14.12.2018 № 381-22 та п.39 рішення Івано-Франківської міської ради від 25.04.2019 №90-25 та визнання недійсним договору оренди землі б/н від 25.04.2019, укладеного між Івано-Франківською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестайм".

Вирішення процесуальних питань.

02.04.2020 суд постановив прийняти позовну заяву до розгляду, відкрити провадження у справі, здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначити підготовче засідання на 05.05.2020 (ухвала від 02.04.2020).

27.04.2020 суд постановив підготовче засідання у справі, призначене на 05.05.2020, відкласти до закінчення дії карантину (ухвала від 27.04.2020).

29.04.2020 Івано-Франківська міська рада подала відзив на позов вх.№5690/20, який суд прийняв до розгляду

14.05.2020 суд постановив призначити підготовче засідання у справі на 29.05.2020 (ухвала від 14.05.2020).

26.05.2020 позивач подав відповідь на відзив вх.№6466/20, яку суд прийняв до розгляду.

29.05.2020 суд постановив задоволити клопотання позивача від 18.05.2020 вх.№6995/20, №6996/20, №6997/20; залучити до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача: Громадську організацію "Івано-Франківська обласна організація Товариства сприяння обороні України", Івано-Франківську автомобільну школу Товариства сприяння обороні України, Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестайм" та відкласти підготовче засідання до закінчення дії карантину (ухвала від 27.05.2020).

04.06.2020 Івано-Франківська міська рада подала клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів вх.№6883/20, які суд оглянув та приєднав до матеріалів справи. 10.09.2020 суд постановив призначити підготовче засідання на 02.10.2020.

01.10.2020 позивач подав клопотання про залучення до участі у справі в якості співвідповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестайм" вх.№14732/20, яке суд 02.10.2020 задоволив та постановив залучити до участі у справі в якості співвідповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестайм" та відкласти підготовче засідання у справі на 02.11.2020, в якому суд оголосив перерву до 09.11.2020.

19.10.2020 ТОВ "Інвестайм" подало відзив на позов вх.№13931/20, який суд прийняв до розгляду.

09.11.2020 позивач подав відповідь на відзив співвідповідача вх.№15240/20, яку суд прийняв до розгляду.

В судовому засіданні 09.11.2020 представники відповідача та співвідповідача заявили, що не користуватимуться правом на подання заперечення на відповідь позивача на відзив; суд постановив підготовче провадження у справі закрити; розгляд справи по суті призначити на 08.12.2020, в якому суд оголосив перерву до 27.01.2021.

В судовому засіданні 08.12.2020 представник позивача подав письмові пояснення у справі (вх.№17220/20), копії яких вручив відповідачу та співвідповідачу, які суд приєднав до матеріалів справи.

27.01.2021 суд постановив відкласти розгляд справи на 08.02.2021, в якому задовольнив клопотання позивача та відклав розгляд справи на 18.02.2021.

18.02.2021 суд оголосив перерву до 24.02.2021. 24.02.2021 судове засідання не відбулося у зв"язку з підозрою на коронавірусну інфекцію у судді та очікуванням результату тесту.

02.03.2021 суд постановив, що розгляд справи по суті відбудеться 17.03.2021 .

17.03.2021 суд у зв"язку із запровадженням на території Івано-Франківської області червоного рівня епідемічної небезпеки, збільшенням захворюваності на коронавірусну інфекцію серед працівників суду, з метою збереження життя, здоров"я відвідувачів та працівників суду, постановив відкласти розгляд справи на 19.04.2021.

19.04.2021 позивач в судове засідання не з"явився, натомість подав клопотання про відкладення розгляду справи вх.№5595/21, у зв`язку з тим, що представник перебуває на лікарняному.

Представники відповідачів в судовому засіданні проти поданого клопотання заперечили; вказали на те, що позивач зловживає своїми процесуальними правами, що призводить до затягування розгляду справи.

При розгляді цього клопотання суд керувався таким.

Відповідно до ч.2 ст.42 ГПК України, учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об"єктивному встановленню всіх обставин справи.

Як передбачено в ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

У клопотанні про відкладення розгляду справи позивач посилається на перебування на лікарняному його представника, однак в підтвердження цього факту не подав жодного документального доказу. Крім того, в клопотанні про відкладення розгляду справи позивач не вказав причин, з яких його участь в судовому засіданні є обов"язковою.

Суд констатує, що виходячи із вимог ст. 74 ГПК України, відповідно до якої, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень клопотання позивача про відкладення розгляду справи є необґрунтоване та не підтверджене належними доказами. Тому, суд розцінює такі дії позивача як безпідставне затягування розгляду справи.

Поряд з цим, одним із принципів господарського судочинства відповідно до статті 2 Господарського процесуального кодексу України, є розумність строків розгляду справи судом.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку; розумним вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на вищевикладене, враховуючи неодноразове задоволення клопотань позивача про відкладення розгляду спору та те, що відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання позивача про відкладення розгляду справи по суті та вважає за можливе розглянути справу без участі представника позивача за наявними в ній матеріалами.

Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача в судове засідання не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про час і місце його проведення, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

В судовому засіданні 19.04.2021 суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Позиція позивача.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 09.01.2018 позивач зареєстрував право власності на об"єкт нерухомого майна - незавершене будівництво "Спортивно-готельний комплекс з вбудованими приміщеннями соціально-побутового призначення" (складові частини: А - готовністю 80%, Б- готовністю 2%).

02.05.2018 Івано-Франківська міська рада прийняла рішення №135-19, відповідно до п.43 якого відмовила у наданні дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки загальною площею 1,2627 по вул. Гетьмана Мазепи,144 для будівництва спортивно-готельного комплексу з вбудованими приміщеннями соціально-побутового призначення.

Позивач зазначив, що 25.04.2019 Івано-Франківська міська рада та Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестайм" уклали договір оренди землі, відповідно до пункту 1 якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку, для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови (03.15 згідно КВЦПЗ), яка знаходиться на вул. Гетьмана Мазепи, 144, кадастровий номер земельної ділянки :24:002:0111. Підставою укладення договору є рішення Івано-Франківської міської ради №381-22 від 14.12.2018 (пп.24.1 та 24.2 п. 24) та №90-25 від 25.04.2019 (п.39).

Вказав, що прийняттю вищевказаних рішень передувало рішення Івано-Франківської міської ради №410-17 від 15.12.2017, відповідно до п.7 якого Івано-Франківська міська рада надала дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки загальною площею 1,2627 га (кадастровий номер :24:002:0099) на вул. Гетьмана Мазепи,144 для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови Івано-Франківській автомобільній школі Товариства сприяння обороні України.

Наголосив на тому, що як на момент звернення до Івано-Франківської міської ради (09.01.2018), так і на момент прийняття міською радою рішення про відмову у наданні дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки (02.05.2018 ) за позивачем зберігалося зареєстроване право власності на об"єкт нерухомого майна - незавершене будівництво "Спортивно - готельний комплекс з вбудованими приміщеннями соціально-побутового призначення", що гарантувало йому суб"єктивне право, "право очікування" на отримання у користування земельної ділянки на підставі законного рішення Івано-Франківської міської ради.

У зв"язку з чим позивач вважає, що рішення Івано-Франківської міської ради №381-22 від 14.12.2018 (пп.24.1 та 24.2 п. 24) та №90-25 від 25.04.2019 (п.39) є протиправними, прийнятими всупереч вимогам чинного законодавства, порушують його право та інтерес, а тому належать до скасування, а договір оренди землі від 25.04.2019 - визнанню недійсним.

Позиція відповідача.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов, де зазначив, що оскаржувані позивачем рішення не порушують права та законні інтереси позивача. Зазначив, що станом на 14.12.2018 підстав для відмови Івано-Франківській автомобільній школі Товариства сприяння обороні України в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки площею 1, 2627 га в м. Івано-Франківську та передачу новоутворених в результаті поділу ділянок в оренду не було.

11.02.2019 ТОВ "Інвестайм" набуло у власність частку у розмірі 5/100 на адміністративну будівлю по вул.Гетьмана Мазепи,144 (номер запису - 30237945), на підставі договору міни №508 від 11.02.2019. 21.03.2019 ТОВ "Інвестайм" звернулося із заявою до Івано-Франківської міської ради щодо передачі в оренду терміном на 10 років земельної ділянки площею 0,6105 га за кадастровим номером :24:002:0111 по вул. Гетьмана Мазепи,144 у зв"язку із набуттям права власності на нерухоме майно, розташоване на вказаній земельній ділянці.

Вказав, що Івано-Франківська міська рада враховуючи відсутність договору оренди земельної ділянки площею 0,6105 га з кадастровим номером :24:002:0111 укладеного з Івано-Франківською автомобільною школою ТСОУ, а також той факт, що фактичним користувачем вказаної ділянки є ТОВ "Інвестайм" 25.04.2019 прийняла рішення №90-25, відповідно до п.39 якого внесла зміни в п.п.24.1 та 24.2 п.24 рішення від 14.12.2018 №381-22.

Зазначив, що рішення про реєстрацію права власності позивача на об"єкт нерухомого майна - незавершене будівнитво від 16.01.2018 скасоване 25.06.2018, що підтверджується інформаційною довідкою із державного реєстру речових прав на нерухоме майно №207140921 від 21.04.2020. В судовому засіданні просив в позові відмовити.

Позиція співвідповідача.

ТОВ "Інвестайм" проти позову заперечило з підстав, викладених у відзиві на позов, де зазначив, що позивач не довів що відповідачі порушили його право, за захистом якого він звернувся в суд. Також зазначив, що позивач не подав належних та допустимих доказів, які б підтверджували порушення його прав чи інтересу у зв"язку із укладенням оскаржуваного договору.

Позиція третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

Письмових пояснень по суті справи треті особи не надали.

Обставини справи. Дослідження доказів.

24.05.2013 Івано-Франківська обласна організація Товариства сприяння обороні України, як замовник та ПП "Прикарпаття і К", як Генпідрядник -інвестор уклали договір про участь в будівництві. За умовами договору об"єктом будівництва є спортивно -готельний комплекс з вбудованими приміщеннями соціально-побутового призначення (п.1.2.). Земельна ділянка розташована на вул. Гетьмана Мазепи,144 в м.Івано-Франківську належить на праві постійного користування Івано-Франківській автомобільній школі Товариства сприяння обороні України згідно Державного акта №І-ІФ №001342 15/04-000235 від 15.04.1998.

15.12.2017 Івано-Франківська міська рада прийняла рішення №410-17 , відповідно до п.7 якого надала Івано-Франківській автомобільній школі Товариства сприяння обороні України дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки загальною площею 1,2627 га (кадастровий номер :24:002:0099) на вул. Гетьмана Мазепи,144 для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови.

09.01.2018 ПП "Прикарпаття і К" зареєструвало право власності на об"єкт нерухомого майна - незавершене будівництво "Спортивно-готельний комплекс з вбудованими приміщеннями соціально-побутового призначення", складові частини: А - готовністю 80%, Б- готовністю 2% (Витяг №110735208 станом на 16.01.2018).

Однак як вбачається з матеріалів справи, 25.06.2018 Міністерство юстиції України видало наказ №1980/5, відповідно до якого вирішив скаргу Івано-Франківської обласної організації Товариства сприяння обороні України від 29.05.2018 №3 задоволити; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 16.01.2018 №39217736, прийняте державним реєстратором Крихівецької сільської ради Івано-Франківської міської ради Федориним Мирославом Михайловичем скасувати; внести до державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про скасування записів, які були внесені на підставі цього рішення.

02.05.2018 Івано-Франківська міська рада прийняла рішення №135-19, відповідно до п.43 якого відмовила ПП "Прикарпаття і К" у наданні дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки загальною площею 1,2627 по вул. Гетьмана Мазепи,144 для будівництва спортивно-готельного комплексу з вбудованими приміщеннями соціально-побутового призначення.

14.12.2018 Івано-Франківська міська рада прийняла рішення №381-22, відповідно до п.24. якого вирішила затвердити технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельних ділянок Івано-Франківській автомобільній школі Товариства сприяння обороні України загальною площею 1,2627 га на вул.Гетьмана Мазепи,144 (кадастровий номер :24:002:0099, довідка МБК№18869), в тому числі:

24.1. Передати в оренду, терміном на 10 років, земельну ділянку площею 0,6105 га на вул.Гетьмана Мазепи,144 для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови кадастровий номер :24:002:0111.

24.2. Передати в оренду терміном на десять років, земельну ділянку площею 0,3909 га на вул.Гетьмана Мазепи,144 для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови кадастровий номер :24:002:0112.

Припинити право постійного користування Івано-Франківській автомобільній школі Товариства сприяння обороні України на земельну ділянку по вул. Гетьмана Мазепи,144 (Державний акт на право постійного користування землею від 15.04.1998 №235).

ТОВ "Інвестайм" на підставі договору міни №508 від 11.02.2019 набуло у власність частку у розмірі 5/100 на адміністративну будівлю по вул.Гетьмана Мазепи,144, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна щодо об"єкта нерухомого майна - номер запису 30237945 та 21.03.2019 звернулося до Івано-Франківської міської ради із заявою щодо передачі в оренду терміном на 10 років земельної ділянки площею 0,6105 га з кадастровим номером :24:002:0111 по вул. Гетьмана Мезепи,144 у зв"язку із набуттям права власності на нерухоме майно, розташоване на вказаній земельній ділянці .

25.04.2019 Івано-Франківська міська рада прийняла рішення №90-25, відповідно до п.39 якого вирішила внести зміни в пункти 24.1 та 24.2 текстової частини рішення 22 сесії міської ради від 14.12.2018 №381-22, а саме: після слова "оренду" доповнити словами: "власнику об"єкта нерухомого майна".

На підставі вказаного рішення Івано-Франківська міська рада та Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестайм" 25.04.2019 уклали договір оренди землі, відповідно до пункту 1 якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку, для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови (03.15 згідно КВЦПЗ), яка знаходиться на вул. Гетьмана Мазепи, 144, кадастровий номер земельної ділянки :24:002:0111.Умови договору такі:

- на підставі пункту 39 рішення 25 сесії 7 демократичного скликання Івано-Франківської міської ради від 25.04.2019 року № 90-25 та пункту 24.2 рішення 22 сесії 7 демократичного скликання Івано-Франківської міської ради від 14.12.2018 № 381-22, в оренду передається земельна ділянка загальною площею 0, 6105 (гектарів), у тому числі: під громадською забудовою 0, 6105 га (п. 2 договору); - на земельній ділянці знаходяться об`єкти нерухомого майна - нежитлові приміщення, а також інші об`єкти інфраструктури (п. 3 договору); - земельна ділянка передається в оренду разом з об`єктами що на ній розташовані (п. 4 договору); - договір укладено терміном на 10 років, термін дії до 25.04.2029 (п. 8 договору); - земельна ділянка передається для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови (п. 15 договору); - договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (п. 43 договору).

Запис про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права здійснено 19.08.2019 державним реєстратором Цалин А.Б. Узинської сільської ради Тисменицького району.

Позивач вважає, що рішення Івано-Франківської міської ради №381-22 від 14.12.2018 (пп.24.1 та 24.2 п. 24) та №90-25 від 25.04.2019 (п.39) є протиправними, прийнятими всупереч вимогам чинного законодавства, порушують його право та інтерес, а тому належать до скасування, а договір оренди землі від 25.04.2019 - визнанню недійсним.

Вказані обставини стали причиною звернення ПП "Прикарпаття і К" з цим позовом до суду за захистом порушеного права та інтересу.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 14.06.2019 у справі №910/6642/18 вказала таке.

Відповідно до ч. 2 статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Отже, підставою звернення до господарського суду з позовом є порушення, невизнання або оспорення прав чи законних інтересів особи, яка звертається з таким позовом. При цьому, реалізуючи своє право на судовий захист, позивач визначає зміст порушеного або оспорюваного права чи законного інтересу та обґрунтовує підстави позову, виходячи з власного суб`єктивного уявлення про порушення, невизнання чи оспорювання своїх прав або законних інтересів, а також визначає спосіб захисту такого права.

Вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги.

При цьому, відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин, оскільки лише наявність такого права обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить, і яка може вимагати виконання такого обов`язку (вчинити певні дії) від зобов`язаних осіб.

Відповідно до частини 1 статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Звертаючись з позовом у цій справі ПП "Прикарпаття і К" просить визнати незаконними та скасувати пп.24.1 та 24.2 п.24 рішення Івано-Франківської міської ради від 14.12.2018 № 381-22 та п.39 рішення Івано-Франківської міської ради від 25.04.2019 №90-25 та визнати недійсним договір оренди землі б/н від 25.04.2019, укладений між відповідачами Івано-Франківською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвесттайм".

Згідно зі статтею 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до частини першої статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Статтею 21 ЦК України визначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до частини першої статті 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

За змістом статті 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину враховуються загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було на час пред`явлення позову порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний та ефективний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося.

Саме на позивача покладений обов`язок обґрунтувати свої вимоги поданими до суду доказами, тобто довести, що його права та інтереси порушуються прийняттям рішень та укладанням спірного договору, а тому потребують захисту.

Отже, за змістом вищенаведених правових норм визнанню незаконними та скасування рішень та визнанню правочину недійсним має передувати встановлення судом наявності порушення прав та інтересів позивача, який не є стороною цього правочину.

Стаття 203 ЦК України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частиною 7 статті 179 ГК України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно з частиною 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У силу приписів статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами 1, 3 статті 74 зазначеного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, зі збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 89 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів, що запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 ГПК України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

У пунктах 1 - 3 частини 1 статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Принцип "процесуальної рівності сторін" передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (рішення ЄСПЛ від 27.10.1993 у справі "DOMBO BEHEERB.V. v. THE NETHERLANDS").

Таким чином, звертаючись з позовом у цій справі ПП "Прикарпаття і К" первісно мало вказати факти існування та порушення його власних майнових прав та інтересів внаслідок прийняття рішень Івано-Франківською міською радою та укладення спірного договору та надати на підтвердження таких тверджень відповідні докази.

Позивач в підтвердження існування суб"єктивного права "права очікування" на отримання у користування земельної ділянки подав Договір про участь у будівництві від 24.05.2013, згідно п. 4.2 якого сторони погодили, що за виконання власних договірних зобов"язань згідно умов даного Договору Генпідряднику-інвестору після введення об"єкта в експлуатацію переходить у власність новозбудований об"єкт в цілому. Доказів виконання вищезгаданого договору та набуття права власності на об"єкт нерухомості матеріали справи не містять, як і не містять доказів наявності права на користування спірною земельною ділянкою.

Висновок суду.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що позивач не довів наявності власного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу щодо спірної земельної ділянки як обов`язкової передумови реалізації права на судовий захист у порядку господарського судочинства, що є самостійною підставою для відмови у позові, а тому суд зазначає про відсутність підстав для скасування рішень Івано-Франківської міської ради та надання оцінки дійсності спірного договору.

Судові витрати.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За поданий позов позивач сплатив судовий збір у розмірі 6306 грн 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням №124 від 26 березня 2020 року.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи відмову в позові, судовий збір в розмірі 6306 грн 00 коп. суд покладає на позивача.

Керуючись ст. 8, 124 Конституції України, статтями 2, 86, 129, 236-238, 240, 241, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

в позові Приватного підприємства "Прикарпаття і К" до Івано-Франківської міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестайм" про визнання незаконними та скасування пп.24.1 та 24.2 п.24 рішення Івано-Франківської міської ради від 14.12.2018 № 381-22 та п.39 рішення Івано-Франківської міської ради від 25.04.2019 №90-25 та визнання недійсним договору оренди землі б/н від 25.04.2019, укладеного між Івано-Франківською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестайм" відмовити.

Судовий збір покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в строк, встановлений розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 28.04.2021

Суддя Т. В. Максимів