ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 року м. Черкаси справа № 925/658/20

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі судового засідання Нестеренко А.М., за участю представників сторін: позивача - адвоката Лози Г.П., відповідача - не з`явився, у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в м. Черкаси, розглянувши справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Каштан-Плюс" до Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради про визнання незаконними дій та стягнення 1415138 грн. 80 коп. збитків,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - товариство з обмеженою відповідальністю "Каштан-Плюс" звернувся в господарський суд Черкаської області з позовом до Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради (далі-відповідач), в якому просив суд:

визнати незаконними дії Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради щодо відміни торгів по предмету закупівлі "ДК 021:2015:15540000-5 - сирні продукти", за результатами публічної закупівлі оголошення UA-2020-01-11-001634-с;

стягнути з відповідача на користь позивача 1415138 грн. 80 коп. збитків;

відшкодувати понесені судові витрати у виді 21227 грн. 09 коп. сплаченого судового збору і 10000 на професійну правничу допомогу адвоката.

Позов мотивовано тим, що відповідач у порядку, визначеному ч. 4 ст. 10 Закону України від 25.12.2015 № 922-VIII «Про публічні закупівлі» (далі - Закон № 922-VIII), на веб-порталі уповноваженого органу оприлюднив оголошення UA-2020-01-11-001634-с про проведення відкритих торгів з публікацією англійською мовою по предмету закупівлі: "ДК 021:2015:15540000-5 - Сирні продукти". Пропозиція позивача від 07.04.2020 року щодо участі в торгах відповідачем прийнята 09.04.2020, позивача допущено до участі в аукціоні, його пропозиція визнана найбільш економічно вигідною. 15.04.2020 року проведено електронний аукціон, на якому позивач, як учасник запропонував найнижчу ціну на товар, що складає предмет закупівлі, і сподівався на визнання його переможцем. Але, відповідачем рішення про визнання позивача переможцем процедури закупівель не прийнято, пропозицію щодо укладення договору про закупівлю не направлено. Натомість 17.04.2020 опубліковано протокольне рішення № 3 уповноваженої особи, відповідальної за організацію та проведення процедур закупівель відповідача, про відміну торгів на підставі абз. 2 ч. 1 ст. 31 Закону № 922-VIII (тут і далі в редакції, чинній на дату спірних закупівель, діє з 17.03.2020) у зв`язку з неможливістю усунення порушень, що виникли через виявлені порушення законодавства з питань публічних закупівель. Рішення відповідача про відміну торгів по закупівлі суперечить нормам ч. 2 ст.19 Конституції України, ч. 1 ст. 31, ч.ч. 1, 2 ст. 32 Закону № 922-VIII, приписам розділу VI Тендерної документації, спрямоване на ухилення від обов`язкового укладення договору про закупівлю товару, порушує правомірне очікування позивача на отримання прибутку. Внаслідок неправомірних дій відповідача позивач не отримав прибуток у розмірі 1 415 138,80 грн., на який розраховував, що відповідно до ст.ст. 22, 1166 ЦК України є підставою для стягнення зазначеної суми збитків з відповідача на користь позивача. Зазначена сума неотриманого доходу позивачем розрахована як різниця між ціновою пропозицією відповідача та витратами на закупівлю продукції, яка складає предмет спірної закупівлі, позивачем у його гарантованих постачальників, а саме ФОП Ляпкало Р.Г., ТОВ «Миколаївмопром», ТОВ «Торгівельний дім «Танір».

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 12.06.2020 року позовну заяву, після усунення недоліків, встановлених ухвалою суду від 27.05.2020 року, прийнято до розгляду, по ній відкрито провадження у справі № 925/658/20 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 07.07.2020 року.

Ухвалами суду від 07.07.2020 року, 13.08.2020 року, у зв`язку з неявкою в судові засідання представників відповідача, підготовче засідання відкладалось і призначено на 01.10.2020 року.

Ухвалою суду від 01.10.2020 року закрито підготовче провадження у справі № 925/658/20, справу призначено до судового розгляду по суті на 24.11.2020 року

Позивач в особі свого представника подав суду 24.11.2020 року:

письмові пояснення (вх. № 18261/20 т. 1 а.с. 122-137), в яких додатково обґрунтував правомірність заявлених вимог про стягнення збитків, які просив врахувати;

клопотання (вх. № 18263/20 т. 1 а.с. 254-256), в якому просив приєднати до матеріалів справи додаткові докази в обґрунтування позовних вимог.

Ухвалами суду від 24.11.2020 року, 11.12.2020 року у зв`язку з неявкою в судові засідання представників відповідача відкладено розгляд справи по суті на 12.01.2021 року.

12.01.2021 року представник позивача подала суду клопотання (вх. 2767/21 т. 2 а.с. 10-22), в якому просила приєднати до матеріалів справи докази, що підтверджують понесені витрати позивача на професійну правничу допомогу.

В судовому засіданні 12.01.2021 року представник позивача позов з підстав і у розмірі, викладених у позовній заяві і письмових поясненнях до неї вх. № 18261/20 т. 1 а.с. 122-137, підтримала і просила суд задовольнити повністю. Відповідач письмовий відзив на позов не подав, явку свого представника в судові засідання на протязі розгляду справи не забезпечив, причини неявки не повідомив, про дату, час та місце судового засідання 12.01.2021 року був повідомлений належним чином (відповідно до даних рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення копія ухвали від 11.12.2020 року була отримана представником відповідача 17.12.2020 року).

Частиною 1 ст. 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з п.п. 1, 2 ч. 3 статті 202 ГПК України, суд розглядає справу за відсутності учасника справи або його представника, якщо їх було належним чином повідомлено про судове засідання, у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, суд, відповідно до ст. 202 ГПК України, визнав за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

Згідно з ст.ст. 233 ч. 6, 240 ч. 1 ГПК України, у судовому засіданні судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані нею заяви по суті справи, наявні в справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд позов задовольняє частково з таких підстав.

11.01.2020 року відповідачем - Департаментом освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради, як Замовником, оприлюднено на веб-порталі уповноваженого органу з питань закупівель «Prozorro» через систему електронних торгів за № UA-2020-01-11-001634-с оголошення про проведення відкритих торгів, предмет закупівлі: "ДК 021:2015:15540000-5 - Сирні продукти: сир твердий, сир кисломолочний жирністю не менше 9%, сир кисломолочний жирністю не менше 15 %". Розмір бюджетного призначення за кошторисом або очікувана вартість предмета закупівлі - 13212988 грн. 58 коп. Кінцевий строк подання тендерних пропозицій - 08.04.2020 року, дата і час проведення електронного аукціону - 15.04.2020 року о 13 год. 24 хв. (т. 1 а.с. 23).

Закупівля відбувалася згідно з тендерною документацією, затвердженою рішенням уповноваженої особи замовника від 11.01.2020 року на закупівлю товару з кодом ДК 021:2015:15540000-5 - сирні продукти (т.1 а.с. 26-49).

07.04.2020 позивач через електронну систему закупівель подав тендерну пропозицію на участь у вищезазначеній закупівлі.

Із форми протоколу розгляду тендерних пропозицій вбачається розгляд відповідачем 09.04.2020 року тендерних пропозицій учасників та допуск позивача до участі у аукціоні по закупівлі з ідентифікатором UA-2020-01-11-001634-с (т. 1 а.с. 23).

Із форми протоколу розкриття тендерних пропозицій вбачається, що 15.04.2020 року за результатами проведення аукціону, по закупівлі з ідентифікатором UA-2020-01-11-001634-с, позивача було визнано учасником, який запропонував найменшу ціну тендерної пропозиції після закінчення аукціону у розмірі 8680857 грн. 80 коп. (т. 1 а.с. 24).

17.04.2020 року оприлюднено витяг з протокольного рішення № 3 від 17.04.2020 року уповноваженої особи, відповідальної за організацію та проведення процедур закупівель відповідача, відповідно до якого, на підставі абз. 2 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про публічні закупівлі» замовник відмінив торги по закупівлі Код ДК 021:2015:15540000-5 - сирні продукти UA-2020-01-11-001634-с (т. 1 а.с. 25).

Із відповіді відповідача № 68-12-3 від 08.05.2020 року на адвокатський запит позивача від 30.04.2020 року щодо наявності чи відсутності претензій по виконанню господарських зобов`язань позивача за договорами минулих періодів вбачається, що у відповідача відсутні претензії та оперативно-господарські санкції (т.1 а.с. 75).

01.07.2020 року представник позивача - адвокат Лоза Г.П. звернулась до відповідача з адвокатським запитом про надання інформації щодо рішення про відміну закупівлі № 3 від 17.04.2020 року та його підстави (т.1 а.с. 210-211). Відповідач залишив вказаний адвокатський запит без відповіді.

До позовної заяви позивачем додано копії договорів поставки товару № 140 від 30.05.2017 року, № 25 від 17.08.2018 року, №17 від 08.04.2019 року, № 08 від 13.03.2019 року, які укладались ним з відповідачем у попередні періоди на поставку продуктів харчування.

Позивачем також подано суду копії договорів поставки: № 1219 від 02.12.2019 року, укладеного позивачем з фізичною особою-підприємцем Ляпкало Р.Г. (т.1 а.с. 76-77); № 01/04 від 01.04.2019 року, укладеного позивачем з товариством з обмеженою відповідальністю «Миколаївмолпром» (т.1 а.с. 78-82), № 10-01-20/2 від 10.01.2020 року, укладеного позивачем з товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім «Танір» (т. 1 а.с. 83-86). У зазначених договорах позивач є покупцем продукції, яка складає предмет спірної закупівлі.

За розрахунком позивача, його неотриманий прибуток складає різницю між ціновою пропозицією відповідача по спірній закупівлі з ідентифікатором UA-2020-01-11-001634-с (продуктів харчування за кодом ДК 021:2015:15540000-5 - сирні продукти) та витратами на закупівлю продукції, яка складає предмет спірної закупівлі, позивачем у його гарантованих постачальників, а саме ФОП Ляпкало Р.Г., ТОВ «Миколаївмопром», ТОВ «Торгівельний дім «Танір». Загальна вартість закупівлі мала складати 8680857 грн. 80 коп. з ПДВ, собівартості продукції по закупівлі 7265719 грн. з ПДВ, чистий сукупний прибуток позивача мав становити 1415138 грн. 80 коп. (т. 1 а.с. 91, а.с. 135-136).

Отже, предметом спору у справі, що розглядається, є вимога позивача про визнання незаконними дій відповідача щодо відміни торгів по предмету закупівлі "ДК 021:2015:15540000-5 - сирні продукти", за результатами публічної закупівлі оголошення UA-2020-01-11-001634-с, переможцем яких міг стати позивач, та стягнення 1415138 грн. 80 коп. збитків у формі упущеної вигоди (неодержаний прибуток), яку він розраховував отримати після укладення відповідного договору про закупівлю. Позивач звернувся до господарського суду для захисту свого порушеного права у визначений ним спосіб.

Спірні правовідносини сторін виникли із актів цивільного законодавства, а саме - Конституції України, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України «Про публічні закупівлі».

Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1, ч. 2 п. 4, 8 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відновлення становища, яке існувало до порушення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст. 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом, зокрема, припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення, відшкодування збитків, іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Статтями 20, 144 ГК України також передбачено, що права та законні інтереси суб`єктів господарювання захищаються шляхом визнання наявності або відсутності прав, визнання повністю або частково недійсними актів органів місцевого самоврядування; майнові права та майнові обов`язки суб`єкта господарювання можуть виникати, зокрема, з актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування у випадках, передбачених законом, внаслідок створення та придбання майна з підстав, не заборонених законом, з інших обставин, з якими закон пов`язує виникнення майнових прав та обов`язків суб`єктів господарювання.

Законом України від 25.12.2015 № 922-VIII «Про публічні закупівлі» (в редакції, чинній на дату спірних закупівель, діє з 17.03.2020) визначено зокрема наступне:

тендер (торги) - це здійснення конкурентного відбору учасників з метою визначення переможця торгів згідно з процедурами, установленими цим Законом (крім переговорної процедури закупівлі);

переможець процедури закупівлі - це учасник, тендерна пропозиція якого відповідає всім критеріям та умовам, що визначені у тендерній документації, і визнана найбільш економічно вигідною, та якому замовник повідомив про намір укласти договір, або учасник, якому замовник повідомив про намір укласти договір за результатами застосування переговорної процедури закупівлі;

тендерна пропозиція - пропозиція щодо предмета закупівлі або його частини (лота), яку учасник подає замовнику відповідно до вимог тендерної документації (ст. 1);

оголошення про проведення процедури закупівлі та тендерну документацію замовник оприлюднює на веб-порталі Уповноваженого органу в порядку, встановленому Уповноваженим органом та Законом (ч.1 ст. 10);

вимоги до тендерної документації, яка по суті є пропозицією з визначенням всіх істотних умов та представленням проекту договору (ст. 22);

розкриття тендерних пропозицій з інформацією та документами, що підтверджують відповідність учасника кваліфікаційним критеріям, та інформацією і документами, що містять опис предмета закупівлі, здійснюється автоматично електронною системою закупівель відразу після закінчення електронного аукціону. Перед початком електронного аукціону автоматично розкривається інформація про ціни/приведені ціни тендерних пропозицій. У разі якщо оголошення про проведення процедури закупівлі оприлюднюється відповідно до положень частини четвертої статті 10 Закону України "Про публічні закупівлі" у день і час закінчення строку подання тендерних пропозицій, зазначених в оголошенні про проведення процедури закупівлі, електронною системою закупівель автоматично розкривається частина тендерної пропозиції з інформацією та документами, що підтверджують відповідність учасника кваліфікаційним критеріям, та інформацією і документами, що містять технічний опис предмета закупівлі. Протокол розкриття тендерних пропозицій формується та оприлюднюється електронною системою закупівель автоматично в день розкриття пропозиції за формою, установленою Уповноваженим органом (ст. 27);

оцінка тендерних пропозицій проводиться автоматично електронною системою на основі критеріїв і методики оцінки зазначених замовником у тендерній документації, та шляхом застосування електронного аукціону; за результатами розгляду тендерних пропозицій учасників складається протокол розгляду тендерних пропозицій за формою, встановленою Уповноваженим органом; за результатами розгляду та оцінки тендерної пропозиції замовник визначає переможця та приймає рішення про намір укласти договір (ч.ч. 1, 5, 6 ст. 28);

замовник відміняє торги в разі: - відсутності подальшої потреби в закупівлі товарів, робіт, послуг; - неможливості усунення порушень, що виникли через виявлені порушення законодавства з питань публічних закупівель; - порушення порядку оприлюднення оголошення про проведення процедури закупівлі, повідомлення про намір укласти договір, подання для участі в них менше двох тендерних пропозицій, а в разі здійснення закупівлі за рамковими угодами з кількома учасниками - менше трьох пропозицій; - допущення до оцінки менше двох тендерних пропозицій, а в разі здійснення закупівлі за рамковими угодами з кількома учасниками менше трьох пропозицій; - відхилення від тендерної пропозиції (ч. 1. ст. 31);

рішення про намір укласти договір про закупівлю приймається замовником у день визначення переможця, та протягом одного дня після прийняття такого рішення замовник оприлюднює на веб-порталі Уповноваженого органу повідомлення про намір укласти договір та надсилає його переможцю. Усім іншим учасникам електронною системою закупівель автоматично надсилається повідомлення із зазначенням найменування та місцезнаходження переможця торгів. Учасник, якого не визнано переможцем торгів за результатами оцінки та розгляду його пропозиції, може звернутися через електронну систему закупівель до замовника з вимогою щодо надання інформації про пропозицію переможця торгів, у тому числі щодо зазначення її переваг порівняно з пропозицією учасника, який надіслав звернення, а замовник зобов`язаний надати йому відповідь не пізніше ніж через п`ять днів з дня надходження такого звернення. Замовник укладає договір про закупівлю з учасником, який визнаний переможцем торгів протягом строку дії його пропозиції, не пізніше ніж через 20 днів з дня прийняття рішення про намір укласти договір про закупівлю відповідно до вимог тендерної документації та пропозиції учасника-переможця. З метою забезпечення права на оскарження рішень замовника договір про закупівлю не може бути укладено раніше ніж через 10 днів з дати оприлюднення на веб-порталі Уповноваженого органу повідомлення про намір укласти договір про закупівлю (ч.ч. 1, 2 ст. 32).

Відповідно до частини першої статті 36 Закону № 922-VIII, договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та Господарського кодексу України (далі - ГК України) з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Частиною 1 ст. 185 ГК України встановлено, що до укладення господарських договорів на біржах, оптових ярмарках, публічних торгах застосовуються загальні правила укладення договорів на основі вільного волевиявлення, з урахуванням нормативно-правових актів, якими регулюється діяльність відповідних бірж, ярмарків та публічних торгів.

Відповідно до викладених обставин справи суд вбачає наявність обставин, наведених позивачем у позовній заяві, які свідчать про порушення відповідачем умов ч. 1 розділу VI «Результати торгів та укладання договору про закупівлю» Тендерної документації на закупівлю товару за кодом ДК 021:2015:15540000-5 - Сирні продукти, ч. 1 ст. 31 Закону № 922-VIII, яке виразилось в немотивованості і необґрунтованості опублікованого 17.04.2020 уповноваженою особою, відповідальною за організацію та проведення процедур закупівель відповідача, протокольного рішення № 3 про відміну торгів на підставі абз. 2 ч. 1 ст. 31 Закону № 922-VIII (в редакції, чинній на дату спірних закупівель, діє з 17.03.2020) у зв`язку з неможливістю усунення порушень, що виникли через виявлені порушення законодавства з питань публічних закупівель. Відтак, вимогу позивача про визнати незаконними дій відповідача щодо відміни торгів суд визнає обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню.

Разом з тим, умовами ч. 2 розділу VI «Результати торгів та укладання договору про закупівлю» Тендерної документації на закупівлю товару за кодом ДК 021:2015:15540000-5 - Сирні продукти, ч.ч. 1, 2 ст. 32 Закону № 922-VIII встановлено обов`язок замовника торгів укласти договір про закупівлю з переможцем торгів на умовах і у строк, визначені Тендерною документацією і Законом № 922-VIII. При цьому, Закон № 922-VIII є спеціальним нормативним актом, що регулює спірні правовідносини сторін. За змістом умов Тендерної документації і норм Закону № 922-VIII, за наявності підтвердженого висновку відповідача про визнання пропозиції позивача найбільш економічно вигідною, на підставі закону у відповідача виникає зобов`язання, а у позивача право укласти договір про закупівлю. Отже, законним і ефективним способом захисту права позивача мала б бути вимога про спонукання відповідача до укладення договору про закупівлю, а обраний позивачем спосіб захисту свого порушеного права шляхом стягнення збитків у виді упущеної вигоди (неодержаного прибутку) суд вважає таким, що не ґрунтується на законі, тому у задоволенні позову в частині вимог про стягнення 1 415 138,80 грн. збитків відмовляє.

За викладених обставин, приймаючи до уваги зміст ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 20 ГК України, наведених норм діючого законодавства, необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними у розумінні ст. 76 Господарського процесуального кодексу України доказами, певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідачів.

У рішенні Конституційного суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004 р. (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Таким чином, вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Законодавець у ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Особа здійснює свої права вільно на власний розсуд (ст. 12 Цивільного кодексу України).

До прав, які підлягають цивільно-правовому захисту, відносяться всі майнові й особисті немайнові права, які належать суб`єктам цивільного права.

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст. 16 Цивільного кодексу України з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

Абзацом 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, визначено способи захисту порушеного права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

До інших способів судового захисту цивільних прав чи інтересів можна віднести способи, які не охоплюються переліком їх у ст. 16 Цивільного кодексу України, що визначені окремими законами та договорами або застосування яких випливає із загальних положень про судовий захист.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, суду належить зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У п. 145 рішення від 15.11.1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02)).

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 «Про судове рішення», рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Крім того суд, враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 N3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», також повинен застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Нормами Господарського процесуального кодексу України, зокрема, встановлено, що:

учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 43);

кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч. 1, 3 ст. 74);

належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76);

обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77);

достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 78);

наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.ч. 1, 2 ст. 79);

учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 80);

суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч.ч. 1, 2 ст. 86).

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку про обґрунтованість і доказаність позовних вимог в частині визнання дій Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради щодо відміни торгів по предмету закупівлі "ДК 021:2015:15540000-5 - Сирні продукти", оголошення UA-2020-01-11-001634-с незаконними, тому позов в цій частині задовольняє, в решті вимог про стягнення 1 415 138,80 грн. збитків відмовляє.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат за результатами розгляду справи суд враховує таке.

У позові позивач заявив вимогу про відшкодування понесених судових витрат у виді сплаченого судового збору і витрат на професійну правничу допомогу, позов суд задовольнив частково.

Платіжним дорученням № 649 від 22.05.2020 року та квитанцією № ПР _АВ200270FEI_14040504 від 04.06.2020 року позивачем сплачено 21227 грн. 09 коп. та 2102 грн. судового збору за подання позову.

Обґрунтовуючи розрахунок судових витрат позивача на професійну правничу допомогу в сумі 10000 грн., позивач надав суду: ордер серії ЧК № 174071 від 06.07.2020 року; копію договору про надання правової допомоги № 21/2019 від 27.12.2019 року, укладеного позивачем з адвокатським об`єднанням "ВІБ ЕНД Компані"; копію додаткової угоди № 7 від 19.05.2020 року до договору про надання правової допомоги № 21/2019 від 27.12.2019 року; копію додаткової угоди № 9 від 06.07.2020 року до договору про надання правової допомоги № 21/2019 від 27.12.2019 року; копію акту приймання-передачі наданих послуг від 22.05.2020 року на суму 10000 грн.; копію платіжного доручення № 653 від 22.05.2020 року про сплату позивачем 10000 грн. на користь адвокатського об`єднання "ВІБ ЕНД Компані" за надання правової допомоги за договором № 21/2019 від 27.12.2019 року згідно рахунку № 7 від 19.05.2020 року; детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатським об`єднанням "ВІБ ЕНД Компані" на виконання умов договору про надання правової допомоги № 21/2019 від 27.12.2020 року, в реакції додаткової угоди № 7 з розрахунку 1000 грн. за 1 годину роботи адвоката на суму 10000 грн.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами ч. 1 ст. 124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За ч.ч. 3, 4 ст. 126 ГПК України, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 8 ст. 129 ГПК України встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи, попередній висновок суду про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю "Каштан-Плюс" у даній справі та відмови у задоволенні позову в частині вимог про стягнення 1415138 грн. 80 коп. збитків, суд вирішуючи питання про співмірність заявлених відповідачем до стягнення з позивача судових витрат, з урахуванням норм статей 15, 126 ч. 4 ГПК України та, застосувавши критерії пропорційності і розумності, приходить до висновку, що вказаним критеріям відповідає сума, яка дорівнює пропорційно задоволеній частині позову від попередньо заявлених представниками позивача до стягнення вартості таких судових витрат, що становить 5000 грн.

На підставі статті 129 ГПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог - 2102 грн. судового збору та 5000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, а разом - 7102 грн.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236-240, 256 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконними дії Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради, , місцезнаходження: 18000, м. Черкаси, вул. Гоголя, буд. 251 щодо відміни торгів по предмету закупівлі "ДК 021:2015:15540000-5 - Сирні продукти", оголошення UA-2020-01-11-001634-с.

Стягнути з Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради, , місцезнаходження: 18000, м. Черкаси, вул. Гоголя, буд. 251 на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Каштан-Плюс", , місцезнаходження: 18002, м. Черкаси, вул. Благовісна, буд. 174 - 7102 грн. судових витрат.

У задоволенні решти позову в частині вимог про стягнення 1415138 грн. 80 коп. збитків, 26227 грн. 09 коп. судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 26.04.2021 року.

Суддя В.М. Грачов