ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2021м. ДніпроСправа № 904/4539/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Панни С.П. при секретарі судового засідання Юрченко В.В.

за позовом Фізичної особи-підприємця Ільїна Андрія Леонідовича, м.Рава-Руська, Львівська область

до Фізичної особи-підприємеця Шпилько Ігоря Івановича, м.Кам`янське, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості за перевезення в розмірі 16555,08 грн.

Представники сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Переверзер І.В.

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець Ільїн Андрій Леонідович звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом до Фізичної особи-підприємця Шпилько Ігоря Івановича про стягнення заборгованості за перевезення в розмірі 16555,08 грн. та суми сплаченого судового збору.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем договору перевезення вантажу, оформленого в вигляді заявки №290420-02 від 29.04.2020 р. в частині здійснення розрахунків за надані позивачем послуги.

Ухвалою господарського суду від 21.08.2020р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

04.09.2020р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач заявлені позовні вимоги не визнає та зазначає наступне. Так, відповідач вказує на те, що дата та час завантаження, встановленні у вказаній Заявці - 01.05.2020р. 8:00 год., дата та час вивантаження, встановленні у Заявці - 05.05.2020р.. Проте, Перевізник прибув під завантаження лише 05.05.2020 року, тобто прострочив подання транспортного засобу на 4 календарних дні. В свою чергу, Товар було доставлено лише 12.05.2020 р., тобто із запізненням на 7 календарних днів. Підтвердженням вищенаведеного є товарно-транспортна накладна (СМR), яку долучено позивачем до позовної заяви. Отже, Перевізник порушив строки прибуття під завантаження та строки поставки товару. Згідно п.2 Заявки №290420-02, запізнення під завантаження, вивантаження оплачується Перевізником в розмірі 1500 грн. за кожну добу. Відповідач також стверджує, що враховуючи запізнення перевізника під завантаження та прострочення поставки товару, сторонами, шляхом обміну електронним документом, до Заявки №2904220-02 було укладено Додаткову угоду №1 від 12 травня 2020 р., згідно якої сторони дійшли згоди про зменшення суми фрахту на суму штрафу за запізнення, у розмірі 16500 грн. (1500*4 + 1500*7), що станом на день підписання Додаткової угоди становило 567 євро. Крім того, звертає увагу суду на те, що у дублікаті квитанції №Р24А786441238А47552 від 10.07.2020 р. на суму 1779 грн., який наданий позивачем, у призначенні платежу міститься посилання на вищевказану Додаткову угоду, а саме: «Залишок суми фрахту згідно заявки №290420-02 та додаткової угоди №1 від 12.05.2020р.». Тобто, після коригування, сума фрахту становить - 233 євро, й вказана сума повністю сплачена відповідачем. Отже, відповідач зазначає, що ним було належним чином виконано умови укладеного між сторонами договору у вигляді Заявки №290420-02, з урахуванням змін, внесених Додатковою угодою №1 від 12.05.2020 р., у зв`язку із чим просить в задоволенні позову відмовити.

15.09.2020 р. від позивача надійшла відповідь на відзив в якій позивач вказує, що у відзиві на позовну заяву представник відповідача визнає існування договірних відносин між сторонами на підставі Заявки №290420-02. Сторона відповідача, також, не заперечує обставини виконання перевезення - це, на думку позивача, ключові моменти спірних правовідносин. Водночас, позивач зазначає, що представник відповідача стверджує, що перевізник прибув на завантаження 05 травня 2020 р., чим прострочив подання транспортного засобу на чотири дні, з цієї причини відбулося запізнення на розвантаження на сім днів. Така позиція сторони відповідача, на думку позивача, не відповідає дійсності. В даний час більшість транспортних засобів, які здійснюють міжнародні перевезення, власники обладнують GPS навігаторами - пристроями, які отримують постійні сигнали глобальної системи позиціонування з метою визначення поточного місця розташування пристрою на Землі. Пристрої GPS забезпечують інформацію про точну широту та довготу місця знаходження транспортного засобу в певний момент часу з прив`язкою до карт системи Google. Такі послуги надаються позивачу провайдером GPS -послуг ФОП Омельчуком А.М., який на вимогу ФОП Ільїна А.Л. надав Довідку про те, що належний позивачу автомобіль прибув у м. Завідув (Польща), а саме до території «Twargum. PPHU. Twardowski M.» 30 квітня 2020 р. та до 05 травня 2020 р. безперервно перебував на цій території. До Довідки додані викопіювання з якими можна встановити, коли транспортний засіб прибув на завантаження, у яких у яких точках (позначені зеленим кольором) перебував у місці завантаження та коли вибув з місця завантаження. У місці завантаження перевізника повідомили, що вантаж не готовий транспортування і буде завантажений, лише, 05 травня 2020 р.. Неготовність вантажу до завантаження спричинила зміщення строків доставки вантажу на сім днів. При цьому, саме експедитор, як учасник договору перевезення не забезпечив вчасне завантаження транспортного засобу. З приводу розвантаження, просимо суд взяти до уваги наступне. Накладна CMR не містить будь-яких зауважень що строків доставки, більше того, буд-якої вимоги щодо компенсації за запізнення автомобіля на розвантаження, відповідачем заявлено не було. Щодо додаткової угоди, поданої адвокатом Переверзєвим І.В., то позивач зазначає, що дана додаткова угода між сторонами не укладалась, а представник відповідача надав сфабрикований документ, якого позивач ніколи з електронної адреси відповідача як оферту не отримував і на електронну адресу відповідача у якості акцепту не направляв. Печатка і підпис позивача, що розміщені на додатковій угоді, скановані з іншого документа і вставлені з допомогою графічного редактора в заздалегідь підготовлену стороною відповідача додаткову угоду. Також позивачем до поданої відповіді на відзив долучено письмові докази, а саме довідку від 04.09.2020 р. та викопіювання з яких можна встановити, коли транспортний засіб прибув на завантаження, у яких у яких точках перебував у цьому місці та коли вибув з місця завантаження.

29.09.2020 р. від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив в яких зазначає, що надані на підтвердження інформації щодо прибуття під завантаження, а саме скріншоти веб-сторінок на веб-сайті freetrack.com.ua, не можуть бути визнані належними та допустимими доказами, оскільки ці скрін-шоти не підтверджують факт подачі транспортного засобу під завантаження (обставина, яка підлягає доказуванню у справі), а з них лише вбачається знаходження транспортного засобу в певній місцевості (обставина, яка не підлягає встановленню).Також відповідач зазначає, що надана інформація щодо GPS - моніторингу транспортного засобу не може бути прийнята до уваги через те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази відповідності системи навігаційного моніторингу freetrack, яка використовується ФОП Омельчуком А.М., технічним вимогам до подібних систем. Стосовно посилання позивача в своїй відповіді на відзив на те, що у місці завантаження перевізника повідомили про те, що вантаж не готовий для завантаження і буде завантажений лише 05.05.2020р. відповідач зазначає, що позивачем жодного доказу цієї обставини не надано. Зокрема, відповідач вважає, що ФОП Ільїн А.Л. мав би або надати лист простою транспортного засобу, з підписом представника вантажовідправника, або внести до п. 18 міжнародної товарно-транспортної накладна (CMR) від 05.05.2020 р. свої застереження та зауваження, або направити експедитору Шпилько І.І. повідомлення про неготовність вантажу для завантаження, чого зроблено не було. Щодо посилань позивача на фальсифікацію/фабрикацію доказів, зокрема додаткової угоди від 12.05.2020р., то відповідач вважає, що вказані висновки нічим не підтверджені і є лише намаганням позивача дискредитувати відповідача та його представника з метою фактичного скасування додаткової угоди і відхилення її судом при розгляді справи. Також, відповідач просить суд звернути увагу на те, що позивач, починаючи з 10 липня 2020 року, ні письмово на адресу відповідача, ні у відповіді на відзив, жодним чином не заперечив призначення платежу, здійсненого відповідачем 10.07.2020р. (квитанція від 10.07.2020р., надана позивачем разом з позовом) в сумі 1779,00 грн., в якому зазначено: «Залишок суми фрахту за... Додаткової угоди №1 від 12.05.2020р.».

03.11.2020 р. від позивача надійшли письмові пояснення в яких зазначено, що транспортний засіб не був завантажений 30 квітня 2020 р. - тому що вантаж ще не був готовий до відправки, наступного дня - 01 травня 2020 р. у Польщі був святковий день - Свято Праці, 02 та 03 травня - вихідні (субота та неділя), а в понеділок 04 травня 2020 р. поляки святкували День Конституції, перенесений з неділі. Вихідні та святкові дні, під час яких, через неправильну організацію роботи експедитором Шпильком І.І., простоював перевізник, спричинили порушення строків завантаження та зміщення строків доставки вантажу. З приводу накладної CMR, то вона дійсно була складена 05 травня 2020 р., адже саме цього для відбулося завантаження, і дата складання накладної жодним чином не спростовує фактичний час прибуття перевізника до території вантажовідправника. Сторона позивача також в жодному разі не заперечує прибуття автомобіля на розвантаження 12 травня 2020 р., але затримка в доставці вантажу була спричинена не винними діями перевізника, а саме бездіяльністю відправника, а в більшій частині, його агента - ФОП Шпилька І.І., адже ними обома не було забезпечене вчасне завантаження авто. Стосовно того, що позивач не заперечував проти призначення платежу у сумі 1779 грн. за додатковою угодою №1, то позивач зазначає, що звернув увагу на таке призначення лише після отримання заперечення на відповідь на відзив, адже, кошти були переказані не на розрахунковий, а на особистий картковий рахунок Ільїна А.Л. Те, що в призначенні платежу, ще до виникнення спору була навмисно зазначена неіснуюча додаткова угода, свідчить про те, що Шпилько та Переверзєв заздалегідь готувалися до вчинення цього протиправного діяння.

03.11.2020 р. від позивача надійшло клопотання про проведення комп`ютерно-технічної експертизи. Подане клопотання позивач обґрунтовує тим, що Додаткова угода №1 є сфабрикованим стороною відповідача документом, яку позивач ніколи з електронної адреси відповідача у вигляді пропозиції не отримував і на електронну адресу відповідача не направляв. Позивач вважає, що довести підроблення ключового доказу, яким послуговується відповідач без спеціальних знань неможливо, адже лише експерт може встановити походження даного документа. В поданому клопотанні позивач просить суд:

1. Провести комп`ютерно-технічну експертизу походження наданої відповідачем копії Додаткової угоди №1 від 12 травня 2020 р., укладеної, ймовірно, шляхом обміну електронними листами, поставивши на вивчення експертизи наступні питання:

- Чи міститься на комп`ютері, який використовував відповідач для здійснення переписки з позивачем, інформація про направлення з електронної адреси відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 (чи іншої, яку вкаже відповідач) на електронну адресу позивача ІНФОРМАЦІЯ_2 (чи іншу, яку вкаже відповідач) Додаткової угоди №1 і у якому вигляді?

- Чи є в електронній переписці сторін спору файл з Додатковою угодою №1, сторонами якої є позивач та відповідач.

- Чи могла бути створена Додаткова угода №1 на комп`ютері, належному відповідачу, якщо так, то коли, чи вона була перенесена з іншого носія?

- Яка технологія та хронологія створення електронних документів - електронної переписки сторін з приводу укладення Додаткової угоди №1?

2. Проведення експертизи доручити Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз, що знаходиться за адресою 49000, м. Дніпро, вул. Січеславська Набережна, 17, оф. 361.

3. Враховуючи те, що позивач заперечує укладення Додаткової угоди №1, а сторона відповідача послуговується даним документом як ключовим доказом у справі, - зобов`язати відповідача надати експертній установі доступ до комп`ютера з якого здійснювалась електронна переписка сторін з приводу укладення Додаткової угоди №1.

4. Зупинити провадження у справі №904/4539/20 на час проведення експертизи.

Згідно з ч.1 ст. 247 ГПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.3 ст. 247 ГПК України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Частиною 6 статті 250 ГПК України Якщо суд вирішив розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, але в подальшому за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи постановив ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, розгляд справи починається зі стадії відкриття провадження у справі.

Ухвалою господарського суду від 09.11.2020р. здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 24.11.2020р.

Ухвалами суду від 24.11.2020р., 29.12.2020р., 13.01.2021р. , 15.02.2021р., 26.03.2021р., відкладено підготовче засідання по справі на 10.12.2020р., на 13.01.2021р., на 10.02.2021р., на 19.03.2021р., на 15.04.21р.

Ухвалою суду від 1504.2021р. закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті на 26.04.2021

У судовому засіданні, 26.04.2021р., на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши наявні матеріали справи, дослідивши надані докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

29 квітня 2020 р. між ФОП Ільїн А.Л. (позивач, перевізник) та - ФОП Шпилько І.І. (відповідач, експедитор) укладено договір - заявку №290420-02 на перевезення вантажу.

У відповідності до умов даного договору визначено, що Виконавець (позивач) зобов`язується виконати роботу, а саме виконати перевезення вантажу за маршрутом перевезення Завидув (Польша) - Дубно (Україна).

За умовами зазначеного договору-заявки на перевезення вантажу датою та часом завантаження визначено 01.05.2020 р. о 08:00 год.. Датою та час вивантаження є 05.01.2020 р..

На виконання умов укладеного договору - заявки №290420-02 ФОП Ільїн А.Л. (Позивач) у період 05.05.2020 по 12.05.2020 р. надав ФОП Шпилько І.І. (відповідач) послуги з перевезення вантажу на загальну суму 800євро, що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною СМR А № б/н від 05.05.2020 р..

Вартість перевезення вантажу становить 800 євро, про що зазначено у договорі-заявці в розділі «Сума фрахту».

Згідно розділу «Умови оплати» договору - заявки, оплата здійснюється на картку після отримання оригіналів документів.

Позивач зазначає, що документи, котрі є підставою для здійснення оплати, 18 травня 2020 р. були направлені на адресу Шпилько І.І. поштовим перевізником ТОВ «НОВА ПОШТА» за експрес-накладною №9225. За даними сервісу відстеження ТОВ «НОВА ПОШТА», що обліковується в мережі Інтернет за адресою https://novaposhta.ua/tracking поштове відправлення було отримане адресатом 25 травня 2020 р..

У відповідності до курсу НБУ, станом на 25.05.2020 р. - 1 євро в Україні становив 29,1676 грн., отже загальна сума платежу у розмірі 800 євро, становить 23334,08 грн..

Як зазначає позивач, відповідачем частково виконано умови даного договору в частині оплати, на загальну суму 6779,00 грн., згідно Дублікату квитанції №Р24А775440481А72369 від 10 червня 2020 р. на суму 5000,00 грн., та згідно Дублікату квитанції №Р24А786441238А47552 від 10 липня 2020 р. на суму 1779,00 грн..

Звертаючись із даною позовною заявою позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість з основного боргу, яка становить 16555,08 грн. (23334,08 - 6779,00).

Розглянувши заявлену вимогу суд, зазначає наступне.

Як встановлено матеріалами справи перевезення здійснювалося за маршрутом Завидув (Польша) - Дубно (Україна). перевізником виступав ФОП Ільїн А.Л. (позивач), замовником, експедитором - ФОП Шпилько І.І.(відповідач), а отримувачами та відправниками -були треті особи.

Згідно ч.1 ст . 908 ЦК України визначає загальні положення про перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Згідно ст . 909 ЦК України визначено поняття договору перевезення вантажу за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Згідно з ч.1 та 2 ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до Закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З укладеного між сторонами договору - заявки №290420-02 від 29.04.2020 р. на перевезення вантажу вбачається, що сторонами узгоджено лише вартість перевезення, однак не узгоджено порядок та строк здійснення оплати. Зазначено лише посилання на здійснення оплати після отримання оригіналів документів.

Частиною 2 статті 530 ЦК України встановлено те, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вбачається із матеріалів справи, 18.05.2020 р. позивачем на адресу Відповідача було направлено документи, про що зазначено у експрес-накладній №9225 виданої ТОВ «НОВА ПОШТА».

Відповідач заявлені позовні вимоги не визнав та зазначив, що між позивачем та відповідачем шляхом обміну електронними документами було укладено Додаткову угоду №1 від 12 травня 2020 р. до Заявки №2904220-02, згідно якої сторони дійшли згоди про зменшення суми фрахту на суму штрафу за запізнення, у розмірі 16500 грн. (1500*4 + 1500*7), що станом на день підписання Додаткової угоди становило 567 євро.

Відповідно до ч.1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 653 ЦК України, у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Статтею 654 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Правочин на зміну або розірвання договору належить вчиняти у тій самій формі, у якій договір укладався.

Позивач факт укладення Додаткової угоди №1 від 12 травня 2020 р. до Заявки №2904220-02 заперечував.

Суд розглянувши подану відповідачем додаткову угоду №1 від 12.05.2020 р. ставиться до неї критично та не визнає її у якості належного та допустимого доказу, з огляду на наступне.

Частиною 5 статті 91 ГПК України визначено, що учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

Абзацом 2 зазначеної частини статті передбачено, що учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Як встановлено матеріалами справи, надана відповідачем копія додаткової угоди №1 від 12.05.2020 р. не містить засвідчення щодо її відповідності оригіналу, а відзиві на позовну заяву, до якого долучена вказана додаткова угода відсутнє застереження (посилання) яке б вказувало про наявність у відповідача її оригіналу.

Ухвалою суду від 11.11.2020р. було витребувано у відповідача оригінал додаткової угоди № 1 від 12.05.2020р. для огляду в судовому засіданні, однак відповідачем оригінал вказаної угоди не було надано.

Частиною 6 статті 91 ГПК України визначено, що якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Враховуючи вищевикладене, суд не бере до уваги додаткову угоду №1 від 12.05.2020 р. як доказ того, що сторони погодили зменшення суми фрахту на суму штрафу за запізнення, у розмірі 16500 грн..

Відповідач заявлені позовні вимоги не визнав та зазначив, що між позивачем та відповідачем шляхом обміну електронними документами було укладено Додаткову угоду №1 від 12 травня 2020 р. до Заявки №2904220-02, згідно якої сторони дійшли згоди про зменшення суми фрахту на суму штрафу за запізнення, у розмірі 16500 грн. (1500*4 + 1500*7), що станом на день підписання Додаткової угоди становило 567 євро.

Відповідно до ч.1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 653 ЦК України, у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Статтею 654 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Правочин на зміну або розірвання договору належить вчиняти у тій самій формі, у якій договір укладався.

Позивач факт укладення Додаткової угоди №1 від 12 травня 2020 р. до Заявки №2904220-02 заперечував.

Суд розглянувши подану відповідачем додаткову угоду №1 від 12.05.2020 р. ставиться до неї критично та не визнає її у якості належного та допустимого доказу, з огляду на наступне.

Частиною 5 статті 91 ГПК України визначено, що учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

Абзацом 2 зазнченої частини статті передбачено, що учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Як встановлено матеріалами справи, надана відповідачем копія додаткової угоди №1 від 12.05.2020 р. не містить засвідчення щодо її відповідності оригіналу, а відзиві на позовну заяву, до якого долучена вказана додаткова угода відсутнє застереження (посилання) яке б вказувало про наявність у відповідача її оригіналу.

Ухвалою суду від 11.11.2020р. було витребувано у відповідача оригінал додаткової угоди № 1 від 12.05.2020р. для огляду в судовому засіданні, однак відповідачем оригінал вказаної угоди не було надано.

Частиною 6 статті 91 ГПК України визначено, що якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Враховуючи вищевикладене, суд не бере до уваги додаткову угоду №1 від 12.05.2020 р. як доказ того, що сторони погодили зменшення суми фрахту на суму штрафу за запізнення, у розмірі 16500 грн..

Розглядаючи заявлену позовну вимогу про стягнення з відповідача заборгованості з основного боргу, яка становить 16555,08 грн., суд бере до уваги приписи ч.1 ст.75 ГПК України, згідно з якою обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Таким чином, обставини щодо факту здійснення позивачем перевезення вантажу за спірним договором - заявкою №290420-02 є такими, що визнаються як позивачем, так і відповідачем, про що ними вказано в заявах по суті справи.

Також, не потребують додаткового доведення обставини, щодо надіслання позивачем відповідачу оригіналів документів щодо здійснення перевезення, оскільки ані позивачем, ані відповідачем дана обставина не заперечується.

Однак, разом із тим, встановленню підлягає момент пред`явлення позивачем вимоги щодо оплати відповідачем здійсненого перевезення.

Як вже було вищезазначено, частиною 2 статті 530 ЦК України встановлено те, що Боржник повинен виконати такий обов`язок (із оплати) у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Позивач у якості доказу надіслання відповідачу вимоги щодо оплати здійсненого за спірним договором - заявкою, посилається на долучену до позовної заяви експрес-накладну №9225 від 18 травня 2020 р. видану поштовим перевізником ТОВ «НОВА ПОШТА».

Суд, дослідивши зазначену експрес-накладну №9225 не може вважати її належним доказом позивачем пред`явлення позивачем вимоги щодо оплати здійсненого перевезення, оскільки з наданої експрес-накладної неможливо встановити які саме документи нею надсилались відповідачу з огляду на відсутність опису та переліку документів надісланих вказаним поштовим відправленням.

Таким чином, з огляду на відсутність доказів направлення позивачем відповідачу вимоги щодо оплати здійсненого перевезення, враховуючи приписи ч.2 ст.530 ЦК України, строк виконання зобов`язання із оплати не є таким, що настав.

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості з основного боргу, яка становить 16555,08 грн. є заявленою передчасно, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини у справі «Мантованеллі» проти Франції» звернув увагу суду на те, що одним із складників справедливого судового розгляду у розумінні ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» є право на змагальне провадження.

Стаття 13 ГПК України зазначає, що судочинство у господарських судах України здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з ч.1 ст.73 ГПКУкраїни встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить його спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з ч.1 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Перевіривши наявні матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Судовий збір покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного тексту судового рішення і може бути оскарженим протягом цього строку до Центрального апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 26.04.2021

Суддя С.П. Панна