ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без розгляду

29.04.2021м. ДніпроСправа № 904/61/21

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Фещенко Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Михайлової К.В.

та представників:

від позивача: Старовойтова О.Є.;

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку підготовчого провадження справу

за позовом Приватного підприємства "Лада" (м. Дніпро)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Полір" (м. Дніпро)

про стягнення заборгованості за договором оренди нежитлового приміщення № 01 від 01.11.2011 у загальному розмірі 279 412 грн. 31 коп. Суддя Фещенко Ю.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство "Лада" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Полір" (далі - відповідач) заборгованість за договором оренди нежитлового приміщення № 01 від 01.11.2011 у загальному розмірі 279 412 грн. 31 коп.

Ціна позову складається з наступних сум:

- 192 841 грн. 55 коп. - основний борг (заборгованість з орендної плати за період з 01.01.2018 по 30.12.2020);

- 38 640 грн. 00 коп. - пеня;

- 38 640 грн. 00 коп. - штраф;

- 9 290 грн. 76 коп. - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором оренди нежитлового приміщення № 01 від 01.11.2011 в частині повної та своєчасної сплати орендних платежів в період з січня 2018 року по грудень 2020 року, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 192 841 грн. 55 коп. За прострочення виконання зобов`язання на підставі пункту 9.1. договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за загальний період прострочення з 11.07.2020 по 30.12.2020 (виходячи з визначених в позовній заяві місяців оренди - за прострочення сплати орендної плати в період з липня по грудень 2020 року) в сумі 38 640 грн. 00 коп. та штраф у розмірі 0,5% від суми договору в сумі 38 640 грн. 00 коп. На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з січня 2018 року по грудень 2020 року у сумі 9 290 грн. 76 коп.

Також позивач просить суд стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 4 191 грн. 20 коп.

Позовну заяву було подано без додержання вимог, встановлених статтями 164, 174 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з чим ухвалою суду від 11.01.2021 позовну заяву залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків протягом 7-ми днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху.

В подальшому позивачем було подано заяву про усунення недоліків (вх. суду №2272/21 від 18.01.2021).

Ухвалою суду від 19.01.2021 позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

В процесі розгляду справи суд дійшов висновку, що, приймаючи до уваги характер спірних правовідносин та предмет доказування, а також надані сторонами пояснення та докази, суд вбачав підстави для переходу до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, оскільки існувала необхідність витребування додаткових доказів, необхідних для правильного вирішення спору.

Так, ухвалою суду від 12.03.2021 вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, розпочато розгляд справи зі стадії відкриття провадження у справі, підготовче засідання призначено на 08.04.2021; витребувано у позивача Акт приймання-передачі нежитлових приміщень (об`єкту оренди) в оренду.

Від позивача за допомогою системи "Електронний суд" надійшло клопотання (вх. суду № 17384/21 від 06.04.2021), в якому останній просив суд відкласти підготовче засідання, у зв`язку із захворюванням представника позивача на Covid-19.

У підготовче засідання 07.04.2021 представники позивача та відповідача не з`явились, про день час та місце розгляду справи в розумінні Господарського процесуального кодексу України були повідомлені належним чином, оскільки поштові відправлення з ухвалою суду від 12.03.2021, надіслані на адресу Приватного підприємства "Лада" за № 057 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Полір" за № 065, повернуто до суду у зв`язку з відсутністю адресатів за вказаними адресами (а.с. 114-120).

При цьому, судом було враховано наявність клопотання позивача про відкладення розгляду справи, яке було задоволено судом.

Враховуючи вказане, ухвалою суду від 08.04.2021 підготовче засідання було відкладено на 29.04.2021, повторно витребувано у позивача Акт приймання-передачі нежитлових приміщень (об`єкту оренди) в оренду.

У підготовче засідання 29.04.2021 з`явився представник позивача, представник відповідача у вказане засідання не з`явився, причин нез`явлення суду не повідомив. Про день час та місце розгляду справи в розумінні Господарського процесуального кодексу України відповідач був повідомлений належним чином, оскільки поштове відправлення з ухвалою суду від 08.04.2021, надіслане на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Полір" за № 652, повернуто до суду у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.

У підготовчому засіданні 29.04.2021 представником позивача було повідомлено про неможливість надання витребуваних судом документів.

Слід зауважити, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України).

В той же час, в даному випадку підстави для відкладення розгляду справи чи оголошення перерви у судовому засіданні, визначені статтями 183 та 202 Господарського процесуального кодексу України, відсутні.

До вказаного висновку суд прийшов з огляду на наступне:

- відповідно до частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі:

1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки;

2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки;

- в даному випадку неявка у судове засідання представника відповідача є повторною.

З огляду на те, що розгляд даної справи вже неодноразово відкладався, розгляд справи здійснювався з 19.01.2020 спочатку за правилами спрощеного, а в подальшому й загального позовного провадження (в межах розумних строків, враховуючи поведінку сторін у даній справі), у зв`язку з нез`явленням, зокрема, представників позивача та відповідача у судове засідання та неподанням витребуваних судом доказів, а також враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача,

ВСТАНОВИВ:

Частинами 1 та 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З матеріалів справи вбачається, що 01.11.2011 між Приватним підприємством "Лада" (далі - орендодавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Полір" (далі - орендар, відповідач) було укладено договір оренди нежитлового приміщення № 01 (далі - договір, а.с.15-17), відповідно до умов пункту 1.1. якого орендодавець передає орендарю у тимчасове користування належні йому на праві власності нежитлові приміщення - офісні приміщення площею 146 кв.м. та виробничі приміщення площею 505, 9 кв.м., розташовані за адресою: 49101, м. Дніпропетровськ, вулиця Войцеховича, 79. Орендар зобов`язується сплатити орендну плату у розмірах та строки, які визначені в пункті 4 договору.

В той же час, у відповідності до пункту 3.2. договору передача об`єкту оренда та майна оформляються актом приймання-передачі. Об`єкт оренди, обладнання та майно вважаються фактично переданими орендарю з моменту підписання акта приймання-передачі уповноваженими представниками сторін (пункт 3.3. договору).

Враховуючи не надання такого акту разом з позовною заявою, суд ухвалою суду від 12.03.2021, зокрема, вирішив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, розпочав розгляд справи зі стадії відкриття провадження у справі та витребував у позивача Акт приймання-передачі нежитлових приміщень (об`єкту оренди) в оренду.

В подальшому, у зв`язку з неявкою у судове засідання та неподанням позивачем витребуваних судом документів, враховуючи задоволене клопотання позивача про відкладення розгляду справи, ухвалою суду від 08.04.2021 підготовче засідання було відкладено на 29.04.2021, повторно витребувано у позивача Акт приймання-передачі нежитлових приміщень (об`єкту оренди) в оренду.

У підготовчому засіданні 29.04.2021 представником позивача було повідомлено про неможливість надання суду витребуваних ухвалою документів.

З цього приводу суд зазначає також наступне.

Відповідно до частин 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 78 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В той же час слід відзначити, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. У мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, з метою повного та всебічного дослідження та з`ясування обставин справи, господарським судом ухвалами суду від 12.03.2021 та від 08.04.202 було витребувано у позивача - Приватного підприємства "Лада" Акт приймання-передачі нежитлових приміщень (об`єкту оренди) в оренду, оскільки відповідно до умов пункту 3.3. договору об`єкт оренди, обладнання та майно вважаються фактично переданими орендарю з моменту підписання акта приймання-передачі уповноваженими представниками сторін, отже вказаний доказ підлягав дослідженню для правильного вирішення спору щодо стягнення заборгованості за договором оренди нежитлового приміщення № 01 від 01.11.2011 у загальному розмірі 279 412 грн. 31 коп.

При цьому, наявні в матеріалах справи банківські виписки не можуть бути підставою для вирішення справи за наявними у ній доказами, оскільки в призначенні всіх платежів міститься посилання лише щодо сплати за оренду, без посилання на реквізити договору чи адресу об`єкта оренди, що б дозволяло прийти до висновку щодо фактичної передачі такого майна в оренду за спірним договором.

Представник позивача з`явився у підготовче засідання 29.04.2021, отже, позивач був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, а також про витребування (необхідність подачі до суду) Акту приймання-передачі нежитлових приміщень (об`єкту оренди) в оренду, однак витребуваний судом доказ позивач не надав.

Слід також зауважити, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України).

В той же час, в даному випадку підстави для відкладення розгляду справи чи оголошення перерви у судовому засіданні, визначені статтями 183 та 202 Господарського процесуального кодексу України, відсутні.

До вказаного висновку суд прийшов з огляду на наступне:

- відповідно до частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі:

1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки;

2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки;

- в даному випадку неявка у судове засіданні представника відповідача є повторною.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд здійснює правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 1 статті 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Водночас порядок звернення до господарського суду, а також здійснення судового провадження у господарській справі регламентовано відповідними нормами процесуального права - Господарським процесуальним кодексом України.

Відповідно до частин 1-4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 181 Господарського процесуального кодексу України для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання. Дата і час підготовчого засідання призначаються суддею з урахуванням обставин справи і необхідності вчинення відповідних процесуальних дій. Підготовче засідання має бути розпочате не пізніше ніж через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду.

Господарський суд наголошує на тому, що вжиття заходів для ефективного розгляду та вирішення судового спору є обов`язком не тільки для держави, але й для осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 зі справи "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відсутність у матеріалах даної справи доказів, які б підтверджували фактичні обставини справи, неповність матеріалів справи та суперечливість даних, повідомлених у позовній заяві позивачем, а також даних, що містяться у доданих до позовної заяви доказах (що описано вище), унеможливлює виконання вимог процесуального закону щодо обґрунтованості судового рішення. При цьому це стосується як позитивного (про задоволення позову) так і негативного (про відмову в позові) рішення.

Отже, недопустимість доказування, котре ґрунтується на припущеннях унеможливлює як задоволення так і відмову в задоволенні заявлених позовних вимог.

За таких обставин, неповність матеріалів справи, ненадання позивачем витребуваних судом документів перешкоджає встановленню істини з питань, котрі виникають у суду з приводу обставин справи, унеможливлюють всебічний, повний та об`єктивний розгляд справи з урахуванням вимог Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору, або позивач (його представник) не з`явився у судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури, і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі "Станков проти Болгарії" від 12.07.2007).

Така обставина, як неподання доказів, може бути підставою для залишення позову без розгляду, якщо ці докази: 1) були витребуванні судом в установленому порядку, тобто ухвалою суду (частина 4 статті 81, частина 2 статті 232 Господарського процесуального кодексу України); 2) не подані без поважних причин або без повідомлення суд про причини; 3) необхідні для вирішення спору. Тому, залишаючи позов без розгляду з цієї підстави, суд в ухвалі повинен зазначати не лише про неподання позивачем витребуваних доказів без поважних причин (невиконання вимог ухвали суду), але й також обґрунтувати необхідність цих доказів для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Вказані обставини були описані судом вище.

За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність залишення позову Приватного підприємства "Лада" без розгляду на підставі пункту 4 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України.

Ссуд вважає за можливе в порядку, визначеному частиною 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір", повернути Приватному підприємству "Лада" сплачений ним при поданні позову судовий збір у розмірі 4 191 грн. 19 коп., оскільки позов залишається без розгляду з підстави, яка не віднесена до виключень, зазначених в пункті 4 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір", що, відповідно, є причиною для повернення судового збору.

На підставі викладеного, керуючись 2, 3, 20, 46, 73 - 79, 86, 91, 129, 130, 182, 226, 254-257 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Приватного підприємства "Лада" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Полір" про стягнення заборгованості за договором оренди нежитлового приміщення № 01 від 01.11.2011 у загальному розмірі 279 412 грн. 31 коп. - залишити без розгляду.

Повернути Приватному підприємству "Лада" (49000, м. Дніпро, вулиця Миколи Руденка, будинок 79; ідентифікаційний код 30346249) з Державного бюджету України судовий збір у сумі 4 191 (чотири тисячі сто дев`яносто одна) грн. 19 коп., сплачений згідно з квитанцією № 1271256 від 29.12.2020, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи.

Роз`яснити Приватному підприємству "Лада", що після усунення обставин, що зумовили залишення позовної заяви без розгляду, позивач має право знову звернутися з нею до господарського суду в загальному порядку.

Дана ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення - 29.04.2021.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складений та підписаний 29.04.2021.

Суддя Ю.В. Фещенко