ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" квітня 2021 р. Справа№ 454/30/16-ц

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Чорногуза М.Г.

Мальченко А.О.

Секретар судового засідання: Мельничук О.С.,

за участю представників сторін:

від позивача - не з`явились,

від відповідача - не з`явились,

розглянувши апеляційну скаргу

Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.02.2021 (повний текст постанови складено 26.02.2021)

у справі № 454/30/16-ц (суддя Бойко Р.В.)

За позовом Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича

до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України

про відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 000 000,00 грн., -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2015 року Фермерське господарство Бурки Віталія Володимировича звернулося до Сокальського районного суду Львівської області з позовом до Львівського апеляційного адміністративного суду та Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 000 000,00 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23.08.2013 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ФГ «Бурки В. В.» на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 01.08.2013 року у справі за позовом ФГ «Бурки В. В.» до Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Львівській області про встановлення наявності чи відсутності повноважень, визнання протиправними дії, та зобов`язання вчинити дії.

Позивач вказує, що ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10.03.2015 року у справі № К/800/46031/13 скасовано ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 23.08.2013 року, що свідчить про порушення конституційних прав ФГ «Бурки В. В.» та спричинило приниження його честі, гідності та ділової репутації, відтак позивач просив стягнути з відповідачів на відшкодування моральної шкоди 1 000 000, 00 грн.

Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 06.01.2016 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 28.03.2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.04.2017 року, відмовлено у відкритті провадження у справі за вказаним позовом в частині вимог до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 06.01.2016 року за вказаним позовом в частині вимог до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України відкрито провадження у цивільній справі №454/30/16-ц.

Заочним рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 30.10.2017 року у справі №454/30/16-ц, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Львівської області від 21.12.2017 року, у задоволенні позовних вимог Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 29.04.2020 року у справі №454/30/16-ц касаційну скаргу Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича задоволено частково; заочне рішення Сокальського районного суду Львівської області від 30.10.2017 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 21.12.2017 року скасовано; провадження у справі за позовом Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди закрито; роз`яснено Фермерському господарству Бурки Віталія Володимировича, що розгляд зазначеної справи віднесено до юрисдикції господарського суду та що протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови, позивач може звернутися до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Ухвалою Верховного Суду від 28.10.2020 року у справі №454/30/16-ц за наслідками розгляду заяви Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича про направлення справи №454/30/16-ц для продовження розгляду за встановленою юрисдикцією, постановлено справу №454/30/16-ц передати для продовження розгляду до Господарського суду міста Києва.

24.11.2020 року матеріали справи №454/30/16-ц надійшли до Господарського суду міста Києва.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.02.2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано ти, що Фермерським господарством Бурки Віталія Володимировича належними та допустимими доказами не доведено будь-яких обставин стосовно того, що йому як суб`єкту господарювання було дійсно завдано моральну шкоду (з урахуванням сатисфакції одержаної від держави - скасування судом касаційної інстанції ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 23.08.2013 у справі №876/11136/13); не надано розрахунку заявленої ним до стягнення суми моральної шкоди та не зазначено, з чого воно виходило, заявляючи вимогу про стягнення саме 1 000 000,00 грн. Місцевий господарський суд також зазначив, що Фермерським господарством Бурки Віталія Володимировича не надано суду доказів завдання йому моральної шкоди діями вказаного суду (судді) (зокрема, не мотивовано та не доведено як саме спірні дії суду негативно вплинули на ділову репутацію та діяльність фермерського господарства) та причинного зв`язку між такими неправомірними діями та завданою позивачу моральною шкодою.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Фермерське господарство Бурки Віталія Володимировича звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 26.02.2021 року.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що рішення суду першої інстанції порушено норми процесуального та матеріального права, неправильно та неповно досліджено докази і встановлено обставини у справі. Зокрема скаржника вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а саме:

- чи підсудна дана справа господарським судам, на підставі яких норм чинного законодавства;

- чи до повноважень господарського суду міста Києва входить стягнення коштів з Державної казначейської служби України на відшкодування шкоди завданої в результаті незаконних дій суддів Львівського апеляційного адміністративного суду;

- чи згідно вимог ст. 8 Конституції України Конституція України має найвище юридичну силу;

- чи згідно вимог ст. 55 Конституції України права і свободи і громадянина захищаються судом;

- чи на підставі вимог ст. 56 Конституції України фермерське господарство «Бурка В.В.» має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб при здійсненні ними своїх повноважень;

- чи Львівський апеляційний адміністративний суд відноситься до органів державної влади;

- чи було порушено Львівським апеляційним адміністративним судом норми КАСУ при розгляді позову;

- чи були порушені Львівським апеляційним адміністративним судом права гарантовані Конституцією України, при розгляді позову;

- чи фермерському господарству було нанесено моральну шкоду в результаті незаконних дій суддів Львівського апеляційного господарського суду;

- які обставини встановлені в:

* рішенні Конституційного Суду України №12-рп/2001 від 03.10.2001 року;

*рішенні Конституційного Суду України №19-рп2011 року від 14.12.2011 року;

*постанові Верховного Суду України від 11.09.2013 року по справі №6-48цс13;

*ухвалі колегії судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.07.2014 року по справі №6-19535/св14;

*ухвалі колегії судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.02.2015 року по справі №6-25499сі 14;

*ухвалі колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 16.05.2016 року по справі №454/1101/16;

*ухвалі колегії суддів Вищого адміністративного суду України від 10.03.2015 року по справі №К/800/46031/13.

Скаржник також в апеляційній скарзі просить суд апеляційної інстанції у зв`язку з неоднозначним застосуванням судами по даній справі вимог ст. 8, 40, 55, 56, 124 Конституції України, керуючись ст. 147, п. 1, ст. 150 Конституції України, ст. 17, 18 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», рішенням Європейського суду з прав людини від 07.10.2010 року в справі «Богатова проти України» звернутися до Конституційного Суду України з поданням щодо тлумачення ст. 56 Конституції України, а саме:

- чи фермерське господарство Бурки Віталія Володимировича має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної і моральної шкоди завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю суддів Львівського апеляційного адміністративного суду;

- чи може дане право бути обмежене, коли, на підставі яких документів.

Враховуючи вищевикладене, скаржник просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 26.02.2021 року, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог та прийняти нове рішення, яким закрити провадження у справі у зв`язку з тим, що даний спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, а також стягнути 1 000 000, 00 грн. на відшкодування моральної шкоди завданої в результаті незаконних дій судді Львівського апеляційного господарського суду, що спричинило приниження честі, гідності, ділової репутації.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.01.2021 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.03.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича на рішення Господарського суду міста Києва від 26.02.2021 року у справі №454/30/16-ц та призначено розгляд справи на 28.04.2021 року.

В судове засідання 28.04.2021 року представники сторін не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином.

Згідно з п. 11, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Відповідно до п. 12, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, та зважаючи на обмежений процесуальний строк розгляду апеляційної скарги, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представників сторін.

Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Щодо вимоги скаржника щодо закриття провадження у справі у зв`язку з тим, що даний спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства колегія суддів зазначає, що Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 29.04.2020 року у справі №454/30/16-ц вже досліджував дане питання та встановив, що даний спір підвідомчий господарському суду у зв`язку з чим провадження у справі за позовом Фермерського господарства «Бурки Віталія Володимировича» до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди закрив та роз`яснив Фермерському господарству «Бурки Віталія Володимировича», що розгляд зазначеної справи віднесено до юрисдикції господарського суду та, що протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови, позивач може звернутися до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією. (а.с. 129-132).

Колегія суддів також зазначає, що з матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що на думку позивача внаслідок постановлення Львівським апеляційним адміністративним судом неправомірної, на думку позивача, ухвали від 23.08.2013 року про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 01.08.2013 року у справі №876/11136/13, йому було завдано моральну шкоду у розмірі 1 000 000,00 грн. (а.с. 3).

В якості доказів порушення органом державної влади - Львівським апеляційним адміністративним судом прав гарантованих ст. ст. 8, 40, 55 Конституції України шляхом постановлення незаконної ухвали від 23.08.2013 року по справі №876/11136/13 в результаті чого суддя Львівського апеляційного адміністративного суду мав намір позбавити позивача доступу до правосуддя та грубо порушив конституційні права гарантовані ст. 8, 40, 55 Конституції України позивача надає ухвалу колегії суддів Вищого адміністративного суду України від 10.03.2015 року по справі №К/800/46031/13 в якій вказано: «Касаційну скаргу фермерського господарства «Бурка В.В.» задовольнити. Скасувати увалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 23.08.2013 року, справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду…». (а.с. 4).

Колегія суддів вважає, що вимога позивача про стягнення моральної шкоди є вибраний ним способом захисту порушеної, на його думку, ділової репутації, а тому при розгляді даної позовної вимоги суд має з`ясувати наявність чи відсутність обставин, які є юридичними складовими даного правопорушення (п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи"), що не встановлювалось судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення.

Дослідивши матеріали справи на предмет наявності чи відсутності обставин, щодо порушення ділової репутації позивача, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди передбачені у статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідності до статті 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Таким чином, на відміну від загальної норми статті 1166 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправної поведінки, наявності шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вини заподіювача шкоди), спеціальна норма статті 1173 Цивільного кодексу України, на підставі якої заявлені позовні вимоги у даній справі, передбачає відшкодування шкоди незалежно від вини державного органу та його посадової або службової особи.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох елементів цивільного правопорушення: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих елементів має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 Цивільного кодексу України. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Суб`єктами відповідальності, відповідно до статті 1173 Цивільного кодексу України є органи державної влади або місцевого самоврядування.

Згідно статті 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.

Відповідно до ч. 1, ст. 1 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судова влада в Україні відповідно до конституційних засад поділу влади здійснюється незалежними та безсторонніми судами, утвореними законом.

З огляду на викладене суд є органом судової влади, тобто суб`єктом відповідальності в розумінні статті 1173 Цивільного кодексу України.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

При цьому, частиною 5, ст. 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу кримінального правопорушення за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Втім, колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази встановлення в діях судді Львівського апеляційного адміністративного суду складу кримінального правопорушення за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

При цьому сам факт скасування Вищим адміністративним судом України ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 23.08.2013 року не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії судді заподіяли позивачу моральної шкоди.

Колегія суддів звертає увагу, що моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності судді сама по собі не може свідчити про незаконність її діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або матеріальної шкоди.

Колегія суддів також наголошує, що відповідальність повинна наставати виключно за умисне (у формі [прямого чи непрямого] умислу чи грубої необережності) винесення незаконних судових рішень. Судді не повинні відповідати за тлумачення на свій розсуд правової норми, що відрізняється від тлумачення цієї норми його колегами, якщо у його рішенні відкрито, в рамках відповідного судочинства, наведена аргументація на його користь, з якою згодом не погодився суд вищого рівня. Основним засобом правового захисту від помилок у судових рішеннях слугує оскарження цих рішень у порядку апеляційного або касаційного провадження. Скасування не може слугувати єдиною підставою визнання судового рішення незаконним, оскільки скасування не обов`язково означає, що суддя діяв не компетентно або не професійно.

Згідно з ч. 1, ст. 49 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» суддя є недоторканним. Без згоди Вищої ради правосуддя суддю не може бути затримано або утримувано під вартою чи арештом до винесення обвинувального вироку суду, за винятком затримання судді під час або відразу ж після вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину. Суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку.

Отже в даному випадку не можна використовувати скасування судового рішення, як встановлений факт незаконності дій судді Львівського апеляційного адміністративного суду, оскільки відповідно до абзацу другого частини першої статті 49 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що оскарження у будь який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Щодо клопотання позивача про звернення до Конституційного Суду України з поданням щодо тлумачення ст. 56 Конституції України колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 5, ч. 2, ст. 36 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» Верховний Суд звертається до Конституційного Суду України щодо конституційності законів, інших правових актів, а також щодо офіційного тлумачення Конституції України.

Отже, Північний апеляційний господарський суд не наділений такими повноваженнями щодо звернення до Конституційного Суду України, а тому колегія суддів відхиляє клопотання позивача про звернення до Конституційного Суду України з поданням щодо тлумачення ст. 56 Конституції України.

При цьому, належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції, а тому відсутні підстави для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 26.02.2021 року з мотивів викладених в апеляційній скарзі, а апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч.4 ст.277 ГПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що резолютивна частина рішення господарського суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а мотивувальну частина рішення Господарського суду міста Києва від 26.02.2021 року у справі №454/30/16-ц підлягає зміні, шляхом викладення її в редакції зазначеній у даній постанові.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича на рішення Господарського суду міста Києва від 26.02.2021 року у справі №454/30/16-ц залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.02.2021 року у справі № 454/30/16-ц змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції даної постанови.

3. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 26.02.2021 року у справі № 454/30/16-ц залишити без змін

4. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №454/30/16-ц.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 28.04.2021 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді М.Г. Чорногуз

А.О. Мальченко