номер провадження справи 4/204/20
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2021 Справа № 908/3160/20

м. Запоріжжя Запорізької області

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Слов`янський електро-технічний завод», (01103, Київ, вул. Драгомирова Михайла, буд. 4, оф. 123)

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНИЙ БУДИНОК «МОЯ ЕНЕРГІЯ-СВ», (71612, Запорізька область, Василівський район, с. Кам`янське, вул. Лікарняна, буд. 20)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Сетинжис», (49000, м. Дніпро, вул. Ломана, буд. 19, офіс 207)

про стягнення 1102685,12 грн.

Суддя Зінченко Н.Г.,

при секретарі судового засідання Тройно Т.В.

За участю представників сторін:

від позивача Яценко О.А. директор, на підставі наказу № 7-к від 18.12.2013;

від позивача Жеболенко Г.М., на підставі Ордеру на надання правової допомоги ДН № 097040 від 16.02.2021;

від відповідача Стрішко В.Г. директор, на підставі наказу № 1 від 21.08.2015;

від третьої особи не з`явився;

08.12.2020 до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Слов`янський електро-технічний завод», м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНИЙ БУДИНОК «МОЯ ЕНЕРГІЯ-СВ», с. Кам`янське Василівського району Запорізької області про стягнення 1102685,12 грн. за договором поставки № 24/04/19 від 24.04.2019, що складається з 831680,00 грн. попередньої оплати, 167005,12 грн. пені та 104000,00 грн. штрафу.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.12.2020 справу № 908/3160/20 за вищевказаною позовною заявою розподілено судді Зінченко Н.Г.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 24.12.2020 після усунення недоліків позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/3160/20, справі присвоєно номер провадження справи 4/204/20, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, до участі у справі № 908/3160/20 у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Сетинжис», м. Дніпро, підготовче засідання призначено на 25.01.2021.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 25.01.2021 продовжено строк підготовчого провадження у справі № 908/3160/20 до 24.03.2021, відкладено підготовче засідання на 22.02.2021.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 09.02.2021 перенесено підготовче засідання на 25.02.2021.

У зв`язку із неявкою позивача та третьої особи підготовче засідання відкладено на 16.03.2021, про що постановлено відповідну ухвалу суду від 25.02.2021.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 16.03.2021 підготовче провадження у справі № 908/3160/20 закрито та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні 19.03.2021.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 19.03.2021 судове засідання відкладено на 12.04.2021.

В судовому засіданні оголошувалася перерва до 19.04.2021, про що зазначено в протоколі судового засідання від 12.04.2021.

В судовому засіданні 19.04.2021 справу розглянуто, на підставі ст. 240 ГПК України судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та долучених судом до матеріалів справи.

В судове засідання 19.04.2021 представник третьої особи не з`явився, про поважність причин своєї неявки суд завчасно не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи № 908/3160/20 третя особа повідомлялася належним чином у відповідності до вимог Господарського процесуального кодексу України.

Згідно приписів ст. 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Дослідивши матеріали справи, суд не вбачає підстав для відкладення судового засідання та вирішив за можливе розглядати справу по суті в судовому засіданні 19.04.2021 за відсутністю третьої особи, оскільки її неявка не перешкоджає вирішенню спору.

Заявлені позивачем вимоги викладені в позовній заяві та обґрунтовані посиланням на ст., ст. 525, 526, 530, 610, 612, 625, 627-629, 655, 693 ЦК України, ст., ст. 173, 193, 216-218, 230, 231 ГК України. Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначає наступне: 24.04.2019 позивачем та відповідачем укладено договір поставки № 24/04/19, за умовами якого відповідач (постачальник) зобов`язався передати у власність позивача (покупця), а позивач зобов`язався прийняти та оплатити продукцію, найменування, технічні характеристики, асортимент, ціна, строки та умови поставки якої узгоджуються в специфікаціях, які є невід`ємними частинами договору. На виконання умов договору поставки № 24/04/19 від 24.09.2019 позивачем та відповідачем складені і підписані специфікація № 1 від 24.04.2019 на загальну суму 24000,00 грн. і специфікація № 2 від 05.06.2019 на загальну суму 1251600,00 грн. При цьому, як зазначає позивач, 23.05.2019 між ним (продавець) та третьою особою (покупець) укладеного договір № 23/05-2019, за умовами якого позивач зобов`язався передати у власність третій особі товар, а третя особа зобов`язалася прийняти та поплатити товар в асортименті, кількості, одиницях виміру, ціні, які зазначені в специфікаціях, що є невід`ємними частинами договору. На виконання умов договору № 23/05-2019 від 23.05.2019 сторонами укладені специфікації № 1 від 23.05.2019, № 2 від 04.06.2019, № 3 від 04.06.2019, № 4 від 13.06.2019 і № 5 від 19.07.2019. Як зауважує позивач, предметом поставки за специфікацією № 2 від 04.06.2019 по договору № 23/05-2019 від 23.05.2019 є продукція, яка є предметом поставки за специфікацією № 2 від 05.06.2019 по договору поставки № 24/04/19 від 24.04.2019, укладеного позивачем та відповідачем. Позивач зазначає, що умови специфікації № 1 від 24.04.2019 до договору поставки № 24/04/19 від 24.04.2019, укладеного позивачем та відповідачем, сторонами виконані в повному обсязі, про що свідчить належним чином оформлена і підписана сторонами видаткова накладна № 35 від 10.09.2019 на суму 24000,00 грн. Стосовно специфікації № 2 від 05.06.2019 до договору поставки № 24/04/19 від 24.04.2019, то її умовами сторони погодили, що оплата товару здійснюється на умовах: 60 % попередня оплата на протязі 3-х днів з дати виписки рахунку на оплату, остаточний розрахунок 40 % в день відвантаження продукції; умови поставки: відправка транспортною компанією за рахунок покупця; строки поставки: 45 робочих днів від дати 60 % попередньої оплати. 05.06.2019 відповідачем позивачу виставлений рахунок № 53 на загальну суму 1251600,00 грн. на оплату продукції за договором поставки № 24/04/19 від 24.04.2019. Відповідними платіжними дорученнями позивачем відповідачу перераховані грошові кошти в загальній сумі 1043280,00 грн. з призначенням платежу: «Попередня оплата за роз`єднувачі рах. № 53 від 05.06.2019». З урахуванням умов поставки товару згідно специфікації № 2 від 05.06.2019 до договору поставки № 24/04/19 від 24.04.2019 позивач вважає, що кінцевим строком поставки продукції відповідачем позивачу є 28.10.2019. Відповідач здійсни часткову поставки продукції згідно специфікації № 2 від 05.06.2019 до договору поставки № 24/04/19 від 24.04.2019 на загальну суму 211600,00 грн., про що свідчить належним чином оформлена і підписана видаткова накладна № 26 від 15.08.2019. Поставку решти продукції, яка є предметом специфікації № 2 від 05.06.2019 до договору поставки № 24/04/19 від 24.04.2019, відповідач не здійснив. 05.03.2020 позивач звернувся до відповідача з листом щодо надання інформації про здійснення поставки продукції за договором поставки № 24/04/19 від 24.04.2019. Листом від 10.03.2020 за вих. № 43 відповідач повідомив, що на прохання третьої особи поставка продукції ним здійснена власним транспортом безпосередньо за адресою розташування тягової підстанції структурного підрозділу «Павлоградська дистанція електропостачання» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця», а саме: пос. Сергіївка, Покровський район, Донецька область, вул. 5-й роз`їзд, 1, про що відповідачем складений акт. Проте, в цьому акту відповідачем зазначено про відмову третьої особи підписувати документи, що підтверджували б отримання продукції. Будь-яких інших доказів у підтвердження факту поставки продукції безпосередньо третій особі відповідач не надав. 17.04.2020 позивач звернувся до відповідача із вимогою про повернення попередньої оплати за непоставлену продукцію в розмірі 831680,00 грн. (з урахуванням часткової поставки продукції). Відповідач попередню оплату не повернув, вимогу залишив без відповіді та задоволення. За порушення відповідачем термінів поставки продукції позивачем відповідачу на підставі п., п. 5.1 і 5.4 договору поставки № 24/04/19 від 24.04.2019 та положень чинного законодавства нараховані пеня в розмірі 167005,12 грн. та штраф в розмірі 104000,00 грн. Враховуючи викладене, позивач просить суд позов задовольнити повністю, стягнути з відповідача на його користь 831680,00 грн. попередньої оплати, 167005,12 грн. пені та 104000,00 грн. штрафу. Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати зі сплати судового збору.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Заперечуючи проти заявлених позовних вимог, відповідач зазначає, що дійсно між ним та позивачем укладено договір поставки № 24/04/19 від 24.04.2019, за яким відповідач зобов`язався передати у власність позивача продукцію, а позивач зобов`язався прийняти та оплатити цю продукцію. При цьому, продукція, яка є предметом поставки за специфікацією № 2 від 05.06.2019 до договору поставки № 24/04/19 від 24.04.2019, одночасно є предметом поставки за специфікацією № 2 від 04.06.2019 по договору № 23/05-2019 від 23.05.2019, укладеному між позивачем і третьою особою. Як зазначає відповідач, на виконання умов договору поставки № 24/04/19 від 24.04.2019 та договору № 23/05-2019 від 23.05.2019 за попередньою спільною домовленістю між ТОВ «ТБ «МОЯ ЕНЕРГІЯ-СВ», ТОВ «СЕТЗ» та ТОВ «СЕТИНЖИС» відповідач повинен був доставляти продукцію на адресу: Тягова підстанція (ТП) роз`їзд-5, Донецька область, с. Сергіївка, вул. 5-й роз`їзд, 1 АО «Українська залізниця», структурний підрозділ «Павлоградська дистанція електропостачання» регіональної філії «Придніпровська залізниця». Відповідач стверджує, що за вказаною адресою власним транспортом ним поставлялася продукція 15.08.2019, 23.08.2019 і 11.09.2019. При цьому, поставка продукції від 15.08.2019 на загальну суму 211600,00 грн. прийнята позивачем, про що свідчить належним чином оформлена і підписана видаткова накладна № 26 від 15.08.2019. Разом із тим, продукція, яка поставлялася відповідачем за адресою: Тягова підстанція (ТП) роз`їзд-5, Донецька область, с. Сергіївка, вул. 5-й роз`їзд, 1 АО «Українська залізниця», структурний підрозділ «Павлоградська дистанція електропостачання» регіональної філії «Придніпровська залізниця» 23.08.2019 (акт № 56 від 23.08.2019) і 11.09.2019 (акт № 62 від 11.09.2019) була прийнята представником ТОВ «СЕТИНЖИС», однак товарно-транспортні накладні на ці поставки продукції підписані не були, оскільки представник позивача був відсутній за місцем постачання. Поставлена продукція залишилася у третьої особи, а працівник відповідача здійснював роботи по монтажу цієї продукції за місцем поставки. Таким чином, відповідачем фактично поставлено 15.08.2019, 23.08.2019 та 11.09.2019 продукцію у загальній кількості 10 комплектів роз`єднувачів згідно умов специфікації № 2 від 05.06.2019 до договору поставки № 24/04/19 від 24.04.2019 на адресу, вказану позивачем. В свою чергу, позивач, прийнявши на себе за умовами договору поставки № 24/04/19 від 24.04.2019 обов`язок прийняти поставлену продукцію та підписати документи на підтвердження факту такої поставки, свого представника за місцем поставки не направив. Своїми діями позивач безпідставно переклав відповідальність за неналежне виконання зобов`язань перед ТОВ «СЕТИНЖИС» за договором поставки № 23/05-2019 від 23.05.2019 на відповідача, який не має жодного відношення до цього договору. Відмова третьої особи підписувати документи на підтвердження факту поставки продукції від позивача до третьої особи на є підставою не підписувати документи на підтвердження факту поставки продукції від відповідача позивачу за договором поставки № 24/04/19 від 24.04.2019. На підставі зазначеного, відповідач просить суд в позові відмовити повністю.

Позивачем на підставі ст. 166 ГПК України надана суду відповідь вих. № 28 від 26.02.2021 (вх. № 4519/08-08/21 від 02.03.201) на відзив відповідача на позовну заяву, в якій позивач зазначає, що наведені у відзиві на позовну заяву доводи відповідача щодо належного виконання ним умов договору поставки № 24/04/19 від 24.04.2019 згідно специфікації № 2 від 05.06.2019 до нього і фактичної поставки обумовленої договором продукції за адресою: Тягова підстанція (ТП) роз`їзд-5, Донецька область, с. Сергіївка, вул. 5-й роз`їзд, 1 АО «Українська залізниця», структурний підрозділ «Павлоградська дистанція електропостачання» регіональної філії «Придніпровська залізниця» не підтверджуються жодними документальними доказами. Крім того, умовами договору поставки № 24/04/19 від 24.04.2019 передбачено поставку продукції саме покупцю (позивачу), при цьому позивач не уповноважував представника ТОВ «СЕТИНЖИС» або будь-яку іншу особу на приймання від відповідача продукції згідно специфікації № 2 від 05.06.2019 до договору поставки № 24/04/19 від 24.04.2019.

Також позивачем надані суду заяви від 12.04.2021 і від 15.04.2021 щодо покладення на відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 16000,00 грн. До вказаних заяв позивачем надано докази фактичного отримання професійної правової допомоги та докази понесення витрат на оплату такої допомоги.

Третьою особою надані суду письмові пояснення по суті спору б/н від 01.02.2221 (вх.. № 2226/08-08/21 від 0.02.2021) і б/н від 15.03.2021 (вх.. № 5443/08-08/21 від 15.03.2021), в яких третя особа зазначає, що дійсно між ТОВ «СЕТИНЖИС» та ТОВ «СЕТЗ» був укладений договір № 23/05-2019 від 23.05.2019 на поставку товару. Рішенням господарського суду міста Києва від 07.10.2020 у справі № 910/2885/20, яке залишено в силі постановою Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2020, встановлено, що позивач не здійснив поставку відповідного товару за договором № 23/05-2019 від 23.05.2019, у зв`язку із чим з позивача на користь ТОВ «СЕТИНЖИС» стягнуто борг у розмірі 394231,00 грн. і пеню в розмірі 35280,80 грн. По договору № 23/05-2019 від 23.05.2019 поставка товару здійснюється безпосередньо з місця розташування ТОВ «СЕТЗ». Отже, ніяким чином поставка не повинна і не могла здійснюватися ТОВ «ТБ «МОЯ ЕНЕРГІЯ-СВ». Відповідач у даній справі не має жодного відношення до взаємовідношень між ТОВ «СЕТЗ» та ТОВ «СЕТИНЖИС» і не повинен був здійснювати зобов`язання з поставки товару замість позивача у цій справі та ще й безпосередньо на об`єкт. Також умовами договору поставки № 24/04/19 від 24.04.2019, укладеного позивачем та відповідачем, передбачено, що позивач здійснює самовивіз продукції своїм транспортом або надає для поставки транспорт, факт підтвердження поставки оформлюється накладною, яка підписується між позивачем та відповідачем. отже. Третя особа взагалі не має жодного відношення до існуючих поставок між позивачем і відповідачем, а тому не могла підписувати будь-які документи на поставку будь-якого товару.

Розглянувши зібрані у справі письмові докази у їх сукупності, заслухавши пояснення представників позивача і відповідача, суд

УСТАНОВИВ

24.04.2019 Товариством з обмеженою відповідальністю «Слов`янський електро-технічний завод» (далі скорочено ТОВ «СЕТЗ», Покупець, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНИЙ БУДИНОК «МОЯ ЕНЕРГІЯ-СВ» (далі скорочено ТОВ «ТБ «МОЯ ЕНЕРГІЯ-СВ», Постачальник, відповідач у справі) укладено Договір поставки № 24/04/19 (далі за текстом Договір поставки), відповідно до умов якого Постачальник зобов`язався в порядку та на умовах Договору передати у власність Покупця, а Покупець прийняти та оплатити на умовах цього Договору продукцію, найменування, технічні характеристики, асортимент, ціна, строки та умови поставки якої узгоджуються в специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього Договору. Постачальник є виробником продукції. (п., п. 1.1, 1.2 Договору поставки)

За умовами п. 9.6 Договору поставки термін його дії з моменту підписання сторонами до його повного виконання.

Сторонами доказів розірвання, припинення чи визнання недійним Договору поставки № 24/04/19 від 24.04.2019 суду не надано.

За умовами п. 2.1 Договору поставки продукція поставляється в технічно справному стані, якість та комплектність повинні відповідати вимогам специфікацій до даного Договору, чинним в Україні ДСТУ, ТУ чи іншим стандартам для відповідного виду продукції.

Перехід права власності на продукцію відбувається в момент передачі продукції Покупцю, що оформлюється накладною. (п. 2.3 Договору поставки)

Відповідно до розділу № Договору «Ціна та загальна сума Договору» сума Договору складає загальну суму всіх специфікацій/видаткових накладних, сплачених та відвантажених протягом дії Договору. Розрахунки за Договором здійснюються у національній валюті України гривні, в безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Постачальника, згідно рахунку, наданого Постачальником. Умови оплати: вказані в специфікаціях.

Згідно з п. 4.1.1 Договору поставки Постачальник зобов`язаний вчасно передати Покупцю продукцію у стані, що відповідає умовам Договору.

Покупець, в свою чергу, зобов`язаний прийняти продукцію за кількістю, якістю, асортиментом та комплектністю, відповідно до специфікації та вимог чинного законодавства України, а також оплатити продукцію у розмірах та терміни, які встановлені відповідними специфікаціями та Договором. (п., п. 4.2.1, 4.2.2 Договору поставки)

Як встановлено судом з матеріалів справи, на виконання умов Договору поставки № 24/04/19 від 24.04.2019 позивачем та відповідачем складені і підписані Специфікація № 1 від 24.04.2019 і Специфікація № 2 від 05.06.2019.

Предметом поставки за Специфікацією № 1 від 24.04.2019 є поставка заземлювача ЗОН-110Б-1М УХЛ1 з приводом ПР-00-2 УХЛ1 в кількості 1 шт. на загальну суму 24000,00 грн.

Матеріалами справи доведений та сторонами не оспорюється факт, що поставка продукції за Специфікаціє № 1 від 24.04.2019 відповідачем здійснена в повному обсязі, а позивачем відповідна продукція прийнята і оплачена без зауважень і претензій щодо кількості, комплектності та якості продукції, про що свідчать наявні в матеріалах справи належним чином оформлена і підписана позивачем і відповідачем видаткова накладна № 35 від 10.09.2019 та платіжне доручення № 697 від 25.06.2019 на суму 24000,00 грн.

У Специфікації № 2 від 05.06.2019 сторони погодили наступні умови:

1. Постачальник зобов`язується поставити, а Покупець зобов`язується прийняти та сплатити у відповідності до договору поставки наступну продукцію:

- роз`єднувач РДЗ 2-110/1000 (мотор привод і виносний блок управління) в кількості 6 комплектів загальною вартістю без ПДВ 634800,00 грн.;

- роз`єднувач РДЗ 1а-110/1000 (мотор привод і виносний блок управління) в кількості 6 комплектів загальною вартістю без ПДВ 616800,00 грн.;

Загальна сума специфікації: 1251600,00 грн. з ПДВ 20 %.

2. Умови оплати: 60 % попередня оплата на протязі трьох днів з дати виписки рахунку на оплату, остаточний розрахунок 40 % в день відвантаження продукції.

3. Умови поставки: відправка транспортною компанією за рахунок Покупця.

4. Строки поставки: 45 робочих днів від дати 60 % попередньої оплати.

Досліджені судом письмові докази свідчать, що на виконання умов Договору поставки та специфікації № 2 від 05.06.2019 до нього відповідачем позивачу виставлений рахунок на оплату по замовленню № 53 від 05.06.2019 на загальну суму 1251600,00 грн.

Платіжними дорученнями № 570 від 05.06.2019, № 615 від 11.06.2019, № 674 від 21.06.2019, № 682 від 25.06.2019, № 870 від 06.08.2019, № 943 від 22.08.2019, № 1024 від 10.09.2019, № 1025 від 11.09.2019 позивачем перераховані відповідачу грошові кошти в загальному розмірі 1043280,00 грн. з призначенням платежу: «Попередня оплата за роз`єднувачі рах. № 53 від 05.06.2019». (Належним чином посвідчені копії зазначених платіжних доручень наявні в матеріалах справи)

Відповідачем факт отримання від позивача попередньої оплати по рахунку № 53 від 05.06.2019 в сумі 1043280,00 грн. не оспорюється.

Виходячи з умов п. 1.1 Договору поставки та п. 4 Специфікації № 2 від 05.06.2019 кінцевим строком поставки продукції за цією Специфікацією є 13.11.2019 (45 робочих днів від 11.09.2019).

При цьому, суд зауважує, що позивачем у позовній заяві неправильно визначено, що зобов`язання відповідача по строку поставки продукції сплинули 28.10.2019, оскільки позивачем не дотримано умов п. 4 Специфікації № 2 від 05.06.2019 щодо врахування лише робочих днів.

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов Договору поставки № 24/04/19 від 24.04.2019 та Специфікації № 2 від 05.06.2019 до нього ТОВ «ТБ «МОЯ ЕНЕРГІЯ-СВ» поставило ТОВ «СЕТЗ» роз`єднувачі РДЗ 2-110/1000 (мотор привод і виносний блок управління) в кількості 2 комплекти на суму 211600,00 грн.

Факт поставки зазначеної продукції на суму 211600,00 грн. підтверджується видатковою накладною № 26 від 15.08.2019, яка підписана уповноваженими особами з боку Постачальника і Покупця та скріплена печатками обох підприємств.

Поставку решти продукції на суму отриманої попередньої оплати відповідач в порядку та строки, обумовлені Договором поставки № 24/04/19 від 24.04.2019 та Специфікацією № 2 від 05.06.2019 до нього, не здійснив.

05.03.2020 позивач звернувся до відповідача з листом вих. № 50 щодо надання інформації про здійснення поставки продукції за Договором поставки № 24/04/19 від 24.04.2019.

Листом від 10.03.2020 за вих. № 43 відповідач повідомив, що за попередньою спільною домовленістю між ТОВ «ТБ «МОЯ ЕНЕРГІЯ-СВ», ТОВ «СЕТЗ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕТИНЖИС» (далі скорочено ТОВ «СЕТИНЖИС», третя особа у справі) поставка продукції ТОВ «ТБ «МОЯ ЕНЕРГІЯ-СВ» здійснена власним транспортом безпосередньо за адресою розташування тягової підстанції структурного підрозділу «Павлоградська дистанція електропостачання» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця», а саме: пос. Сергіївка, Покровський район, Донецька область, вул. 5-й роз`їзд, 1. 26.10.2019 директором ТОВ «ТБ «МОЯ ЕНЕРГІЯ-СВ» у присутності начальника виробництва ОСОБА_1 , водія-експедитора ОСОБА_2 та слюсаря ОСОБА_3 складений Акт про передачу за вказаною адресою ТОВ «СЕТИНЖИС» роз`єднувачів РДЗ 2-110/1000 в кількості шести комплектів та роз`єднувачів РДЗ 1а-110/1000 в кількості чотирьох комплектів, при цьому представник ТОВ «СЕТИНЖИС» відмовився від підписання належних документів.

Будь-яких інших доказів у підтвердження факту поставки продукції безпосередньо третій особі відповідач не надав.

17.04.2020 позивач звернувся до відповідача із вимогою вих. № 92 про повернення попередньої оплати за непоставлену продукцію в розмірі 831680,00 грн. (з урахуванням часткової поставки продукції).

Відповідач вказану вимогу залишив без відповіді та задоволення, попередню оплату не повернув.

Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з позовом у даній справі. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач не виконав свої зобов`язання, обумовлені Договором поставки № 24/04/19 від 24.04.2019 та Специфікацією № 2 від 05.06.2019 до нього, з поставки продукції у повному обсязі, у зв`язку із чим позивач просить стягнути з нього суму попередньої оплати у розмірі 831680,00 грн., пеню за прострочення поставки у розмірі 167005,12 грн. та штраф в розмірі 104000,00 грн.

Розглянувши та проаналізувавши матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами письмові докази у їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Обставини справи свідчать, що спірні правовідносини позивача і відповідача врегульовані договором, який за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Приписами статей 692, 693 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором,- у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 ГК України).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору поставки № 24/04/19 від 24.04.2019 та Специфікації № 2 від 05.06.2019 до нього позивач здійснив оплату виставленого відповідачем рахунку № 53 від 05.06.2019 на загальну суму 1043280,00 грн., тобто більш ніж 60 % попередньої оплати, що пунктом 4 вказаної Специфікації № 2 визначено підставою для здійснення поставки товару протягом 45 робочих днів з дати такої оплати.

Однак, згідно з видатковою накладною № 26 від 15.08.2019 відповідач здійснив поставку товару за Специфікацією № 2 від 05.06.2019 лише частково на суму 211600,00 грн.

У вимозі вих. № 92 від 17.04.2020 позивач вимагав у відповідача повернути сплачені кошти попередньої оплати за непоставлений товар за Договором поставки № 24/04/19 від 24.04.2019 та Специфікацією № 2 від 05.06.2019 до нього у розмірі 831680,00 грн., однак ця вимога залишилась відповідачем без відповіді та виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки є виключно правом покупця, а не продавця.

Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, а тому останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі позову.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 28.02.2019 у справі № 912/2275/17.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач зазначає, що продукція, яка є предметом поставки за Специфікацією № 2 від 05.06.2019 до Договору поставки № 24/04/19 від 24.04.2019, одночасно є предметом поставки за Специфікацією № 2 від 04.06.2019 по Договору № 23/05-2019 від 23.05.2019, укладеному між ТОВ «СЕТЗ» і ТОВ «СЕТИНЖИС».

При цьому, як стверджує відповідач, на виконання умов Договору поставки № 24/04/19 від 24.04.2019 за попередньою спільною домовленістю між ним, ТОВ «СЕТЗ» та ТОВ «СЕТИНЖИС» відповідач повинен був доставляти продукцію на адресу: Тягова підстанція (ТП) роз`їзд-5, Донецька область, с. Сергіївка, вул. 5-й роз`їзд, 1 АО «Українська залізниця», структурний підрозділ «Павлоградська дистанція електропостачання» регіональної філії «Придніпровська залізниця». За вказаною адресою власним транспортом відповідачем здійснювалася поставка продукції 15.08.2019, 23.08.2019 і 11.09.2019. При цьому, поставка продукції від 15.08.2019 на загальну суму 211600,00 грн. прийнята позивачем, про що свідчить належним чином оформлена і підписана видаткова накладна № 26 від 15.08.2019. Разом із тим, продукція, яка поставлялася відповідачем за адресою: Тягова підстанція (ТП) роз`їзд-5, Донецька область, с. Сергіївка, вул. 5-й роз`їзд, 1 АО «Українська залізниця», структурний підрозділ «Павлоградська дистанція електропостачання» регіональної філії «Придніпровська залізниця» 23.08.2019 (акт № 56 від 23.08.2019) і 11.09.2019 (акт № 62 від 11.09.2019) була прийнята представником ТОВ «СЕТИНЖИС», однак товарно-транспортні накладні на ці поставки продукції підписані не були, оскільки представник позивача був відсутній за місцем постачання. Поставлена продукція залишилася у третьої особи, а працівник відповідача здійснював роботи по монтажу цієї продукції за місцем поставки.

Таким чином, відповідач зазначає, що фактично ним 15.08.2019, 23.08.2019 та 11.09.2019 поставлена продукція у загальній кількості 10 комплектів роз`єднувачів згідно умов Специфікації № 2 від 05.06.2019 до Договору поставки № 24/04/19 від 24.04.2019 на адресу, вказану позивачем.

Стосовно наведених відповідачем заперечень на позов суд вважає за необхідне зазначити наступне.

З матеріалів справи судом з`ясовано, що 23.05.2019 між ТОВ «СЕТЗ» (Продавець) та ТОВ «СЕТИНЖИС» (Покупець) укладеного Договір № 23/05-2019, за умовами якого Продавець зобов`язався передати у власність Покупця товар, а Покупець зобов`язався прийняти та поплатити товар в асортименті, кількості, одиницях виміру, ціні, вказаних в специфікаціях, що є невід`ємними частинами Договору.

На виконання умов Договору № 23/05-2019 від 23.05.2019 сторонами укладені специфікації № 1 від 23.05.2019, № 2 від 04.06.2019, № 3 від 04.06.2019, № 4 від 13.06.2019 і № 5 від 19.07.2019.

Предметом поставки за специфікацією № 2 від 04.06.2019 по Договору № 23/05-2019 від 23.05.2019 є продукція, яка є предметом поставки за Специфікацією № 2 від 05.06.2019 по Договору поставки № 24/04/19 від 24.04.2019, укладеного позивачем та відповідачем у даній справі.

Як встановлено судом, правовідносини між ТОВ «СЕТЗ» та ТОВ «СЕТИНЖИС» за Договором № 23/05-2019 від 23.05.2019 були предметом дослідження у господарській справі № 910/2885/20.

Рішенням господарського суду міста Києва від 07.10.2020 у справі № 910/2885/20, яке залишено в силі постановою Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2020, встановлено, що ТОВ «СЕТЗ» не здійснило поставку відповідного товару за Договором № 23/05-2019 від 23.05.2019, у зв`язку із чим з ТОВ «СЕТЗ» на користь ТОВ «СЕТИНЖИС» стягнуто борг у розмірі 394231,00 грн. і пеню в розмірі 35280,80 грн.

Таким чином, рішенням господарського суду міста Києва від 07.10.2020 у справі № 910/2885/20 встановлений факт, що ТОВ «СЕТЗ» роз`єднувачі РДЗ 2-110/1000 в кількості чотирьох комплектів та роз`єднувачі РДЗ 1а-110/1000 в кількості чотирьох комплектів ТОВ «СЕТИНЖИС» не поставило.

Отже, опосередковано зазначеним судовим рішенням доводиться факт, що продукція у вигляді роз`єднувачів РДЗ 2-110/1000 в кількості чотирьох комплектів та роз`єднувачів РДЗ 1а-110/1000 в кількості чотирьох комплектів за адресою: Тягова підстанція (ТП) роз`їзд-5, Донецька область, с. Сергіївка, вул. 5-й роз`їзд, 1 АО «Українська залізниця», структурний підрозділ «Павлоградська дистанція електропостачання» регіональної філії «Придніпровська залізниця» не поставлялася.

Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 2.1 Договору поставки № 24/04/19 від 24.04.2019 Постачальник несе відповідальність за поставку продукції, а також за її цілісність до моменту передачі продукції Покупцю.

Пунктом 3 Специфікації № 2 від 05.06.2019 до Договору поставки № 24/04/19 від 24.04.2019 чітко визначено, що відправка продукції здійснюється транспортною компанією за рахунок Покупця.

Відповідач не навів суду належних і допустимих доказів, в розумінні ст., ст. 76, 77 ГПК України, належного виконання свого обов`язку щодо передачі позивачу продукції згідно Специфікації № 2 від 05.06.2019 до Договору поставки № 24/04/19 від 24.04.2019 на суму отриманої попередньої оплати в розмірі 831680,00 грн. Так само відповідач не довів, що мала місце домовленість між сторонами щодо поставки продукції безпосередньо до третьої особи, а також, що третьою особою така продукція отримана.

Акт від 26.10.2019, а також акти № 43 від 15.08.20219, № 56 від 23.08.2019 та № 62 від 11.9.2019, на які посилається відповідач в підтвердження фактичної передачі спірної продукції ТОВ «СЕТИНЖИС», судом до уваги не приймаються, оскільки вони складені лише представниками ТОВ «ТБ «МОЯ ЕНЕРГІЯ-СВ», тобто особами, які представляють лише відповідача.

За наведених вище обставин судом встановлено, що відповідач порушив свої зобов`язання за Договором поставки № 24/04/19 від 24.04.2019, не здійснив поставку продукції у повному обсязі та не здійснив повернення суми попередньої оплати, на яку продукція поставлена не була, тобто не виконав свої зобов`язання належним чином, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість перед позивачем у розмірі 831680,00 грн. (1043280,00 грн. 211600,00 грн. = 831680,00 грн.)

Враховуючи зазначене, вимога про стягнення з відповідача 831680,00 грн. попередньої оплати за непоставлений продукцію за Договором поставки № 24/04/19 від 24.04.2019 пред`явлена до стягнення обґрунтовано та підлягає задоволенню судом.

Позивачем також заявлені вимоги про стягнення з ТОВ «ТБ «МОЯ ЕНЕРГІЯ-СВ» пені в розмірі 167005,12 грн. та штрафу в розмірі 104000,00 грн. за порушення відповідачем термінів поставки продукції, стосовно яких суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Вимогу щодо стягнення пені позивач обґрунтовує пунктом 5.1 Договору поставки, яким сторони перебачили, що за порушення термінів передачі продукції Постачальник сплачує Покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості недопоставленої продукції за кожен день затримки до моменту повного виконання зобов`язань щодо поставки.

Відповідно до змісту ст., ст. 610-612 ЦК України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), є його порушенням, у разі якого настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи доведений факт порушення відповідачем строків поставки продукції згідно Специфікації № 2 від 05.06.2019 до Договору поставки № 24/04/19 від 24.04.2019.

Згідно з приписами ст., ст. 216 - 218 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною 2 статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно наданого позивачем розрахунку пеня ним нарахована за період з 29.10.2019 по 01.12.2020.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку, що вказаний розрахунок позивачем виконаний неправильно, оскільки, як зазначалося вище за текстом рішення, позивачем неправильно визначено момент прострочення відповідачем 45-денного строку поставки продукції за Специфікацією № 2 від 05.06.2019 до Договору поставки № 24/04/19 від 24.04.2019 з дати останнього платежу попередньої оплати.

За таких обставин, стягненню з відповідача на користь позивача за порушення ним термінів поставки продукції за Договором поставки № 24/04/19 від 24.04.2019 підлягає пеня в розмірі 154914,67 грн. за період з 14.11.2019 по 01.12.2020.

Враховуючи викладене, вимога про стягнення з ТОВ «ТБ «МОЯ ЕНЕРГІЯ-СВ» пені заявлена обґрунтовано, заснована на законі та підлягає задоволенню судом частково в розмірі 154914,67 грн. В іншій частині вимог про стягнення пені в задоволені позову відмовляється.

Стосовно позовних вимог про стягнення з ТОВ «ТБ «МОЯ ЕНЕРГІЯ-СВ» 104000,00 грн. штрафу, суд зазначає наступне.

За умовами п. 5.4 Договору поставки сторони узгодили, що за односторонню необґрунтовану відмову від виконання своїх зобов`язань, що випливають з Договору, винна сторона несе відповідальність у вигляді штрафу у розмірі 10 відсотків від ціни продукції, вказаній у відповідній специфікації до цього Договору.

Таким чином, зі змісту п. 5.4 Договору поставки слідує, що розмір штрафу визначається виходячи від загальної ціни продукції за відповідною специфікацією по Договору.

За приписами ч. 2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Як свідчать матеріали справи, відповідач не довів факту поставки ним продукції згідно Специфікації № 2 від 05.06.2019 до Договору поставки № 24/04/19 від 24.04.2019 у визначені строки та погодженому обсязі. Також позивач не довів поважності причин з яких зобов`язання з поставки продукції ним не були виконані належним чином.

Таким чином, приймаючи до уваги встановлені вище судом факти порушення відповідачем досягнутих сторонами домовленостей згідно Договору поставки, виходячи з умов п. 5.4 Договору поставки № 24/04/19 від 24.04.2019, відповідач має сплатити на користь ТОВ «СЕТЗ» штраф у розмірі 10 % від ціни продукції згідно Специфікації № 2 від 05.06.2019 до Договору поставки № 24/04/19 від 24.04.2019 у розмірі 125160,00 грн.

Згідно наданого позивачем розрахунку штраф ним нарахований у розмірі 104000,00 грн. виходячи з вартості продукції за Специфікацією № 2 від 05.06.2019 до Договору поставки № 24/04/19 від 24.04.2019, яка не була поставлена (1251600,00 грн. 211600,00 грн. = 1040000,00 грн.)

У відповідності до приписів ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасником справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З урахуванням викладеного, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення з відповідача штрафу у заявленому позивачем розмірі 104000,00 грн., оскільки відповідно до ч. 2 ст. 237 ГПК України суд позбавлений можливості самостійно виходити за межі заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч., ч. 1-4 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивач надав всі необхідні докази в обґрунтування позовних вимог.

Доводи відповідача, надані в обґрунтування заперечень на позов, не знайшли свого підтвердження матеріалами справи.

На підставі викладеного, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, заснованими на законі, доведеними та такими, що підлягають задоволенню частково в частині стягнення з відповідача на користь позивача 831680,00 грн. попередньої оплати за непоставлену продукцію, 154914,67 грн. пені та 104000,00 грн. штрафу. В іншій частині позовних вимог в позові відмовляється.

Згідно зі ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, оскільки спір доведено до суду з його вини.

Стосовно витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката в розмірі 16000,00 грн., про які позивачем подано відповідні заяви, то суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Статтею 124 ГПК України унормовано, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до частини 1, 2 статті 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 ГПК України).

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.

Положеннями частини 8 статті 129 ГПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що адвокат це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Зі змісту ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до ст. 30 цього ж Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, п., п. 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

При цьому вирішуючи питання про розподіл витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвокатом, суд враховує, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Суд не має право втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Судом встановлено, що позивачем дотримані вимоги ч. 8 ст. 129 ГПК України, а саме: позивачем здійснено звернення до суду щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу до закінчення судових дебатів у справі.

В підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 16000,00 грн., позивачем додано до матеріалів справи належним чином посвідчені копії наступних документів: договору про надання правничої допомоги б/н від 16.02.2021, укладеного ТОВ «СЕТЗ» з адвокатом Жеболенко Галиною Миколаївною, додаткових угод № 1 від 16.02.2021 і № 2 від 09.03.2021 до договору про надання правничої допомоги б/н від 16.02.2021, платіжних доручено № 86 від 18.02.2021, № 106 від 10.03.2021, № 173 від 09.04.2021 і № 176 від 14.04.2021, які свідчать про понесення витрат на правничу допомогу в розмірі 16000,00 грн.

Детальний опис робіт (наданих послуг) викладений в додаткових угодах № 1 від 16.02.2021 і № 2 від 09.03.2021 до договору про надання правничої допомоги б/н від 16.02.2021.

За таких обставин, суд вважає понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у сумі 16000,00 грн. доведеними та підтвердженими.

Відповідачем клопотання стосовно зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката суду не надавалося.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. (Правова позиція, викладена в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19).

Приймаючи до уваги предмет, категорію та складність спору між сторонами, обраний позивачем спосіб захисту своїх прав, кількість процесуальних документів, складених адвокатом Жеболенко Г.М., які наявні в матеріалах справи, а також кількість судових засідань, в яких приймала участь адвокат Жеболенко Г.М., суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму витрат на професійну правову допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 15824,57 грн. В іншій частині витрати на професійну правничу допомогу покладаються на позивача.

Керуючись ст., ст. 123, 126, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Слов`янський електро-технічний завод», м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНИЙ БУДИНОК «МОЯ ЕНЕРГІЯ-СВ», с. Кам`янське Василівського району Запорізької області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Сетинжис», м. Дніпро про стягнення 1102685,12 грн. за договором поставки № 24/04/19 від 24.04.2019, що складається з 831680,00 грн. попередньої оплати, 167005,12 грн. пені та 104000,00 грн. штрафу, задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНИЙ БУДИНОК «МОЯ ЕНЕРГІЯ-СВ», (71612, Запорізька область, Василівський район, с. Кам`янське, вул. Лікарняна, буд. 20, ідентифікаційний номер юридичної особи 39966065) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Слов`янський електро-технічний завод», (01103, Київ, вул. Драгомирова Михайла, буд. 4, оф. 123, ідентифікаційний код юридичної особи 33705375) 831680 (вісімсот тридцять одну тисячу шістсот вісімдесят) грн. 00 коп. попередньої оплати, 104000 (сто чотири тисячі) грн. 00 коп. штрафу, 154914 (сто п`ятдесят чотири тисячі дев`ятсот чотирнадцять) грн. 67 коп. пені та 16358 (шістнадцять тисяч триста п`ятдесят вісім) грн. 92 коп. судового збору та 15824 (п`ятнадцять тисяч вісімсот двадцять чотири) грн. 57 коп. витрат на правничу допомогу. Видати наказ.

3. В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст. ст. 240, 241 ГПК України « 29» квітня 2021 р.

Суддя Н. Г. Зінченко

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Запорізької області, а у разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.