УХВАЛА

26 квітня 2021 року

м. Київ

Справа № 910/10444/20

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду:

Кондратової І.Д.,

розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сучасні ринкові інновації"

на постанову Північного апеляційного господарського суду

(головуючий - Зубець Л.П., судді: Мартюк А.І., Алданова С.О.)

від 03.03.2021

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сучасні ринкові інновації"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ринок сільськогосподарської продукції "Столичний"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору:

1) Товариство з обмеженою відповідальністю "Аграрний маркетинговий центр";

2) Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрспецторг";

3) Товариство з обмеженою відповідальністю "Укртехніка"

про визнання рішення загальних зборів недійсним, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Сучасні ринкові інновації" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ринок сільськогосподарської продукції "Столичний", за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрний маркетинговий центр", Товариства з обмеженою "Укрспецторг", Товариство з обмеженою відповідальністю "Укртехніка", в якому просило суд:

- визнати недійсним рішення загальних зборів товариства про схвалення та визнання такими, що відповідають інтересам позивача та його учасників, правочини укладені виконавчим органом товариства протягом 2020 року;

- визнати недійсним рішення загальних зборів товариства про уповноваження та надання згоди Абдукадирову Рустему Ескендеровичу з моменту прийняття цього рішення та до моменту припинення повноважень останнього, в якості керівника позивача, на вчинення без окремої згоди та будь-якого додаткового рішення загальних зборів учасників товариства та з визначенням на свій власний розсуд всіх істотних умов, порядку та способу реалізації наступних правочинів та юридичних дій на суму, що не перевищуватиме 200 % чистих активів товариства кожна;

- визнати недійсним рішення загальних зборів товариства про відкладення розгляду питань порядку денного загальних зборів учасників товариства з 4 по 41 на наступні загальні збори учасників товариства;

- зобов`язати відповідача скликати та провести загальні збори учасників товариства з визначеним порядком денним.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням вимог статей 5, 32, 33 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", пунктів 13.1., 17.8. статуту ТОВ "Ринок сільськогосподарської продукції "Столичний" у редакції від 26.10.2017 №26/10/17, оскільки прийняті за відсутності учасників, які володіють у сукупності 100 % голосів, а саме щодо схвалення правочинів, укладених виконавчим органом Товариства протягом 2020 року та уповноваження виконавчого органу товариства на вчинення низки правочинів.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.11.2020 у справі № 910/10444/20 позов задоволено частково.

Визнано недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ "Ринок сільськогосподарської продукції "Столичний" від 06.07.2020 про схвалення та визнання такими, що відповідають інтересам відповідача та його учасників правочинів, укладених виконавчим органом ТОВ "Ринок сільськогосподарської продукції "Столичний" у 2020 році, яке оформлене протоколом загальних зборів учасників ТОВ "Ринок сільськогосподарської продукції "Столичний" № 06072020-1 від 06.07.2020.

Визнано недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ "Ринок сільськогосподарської продукції "Столичний" від 06.07.2020 про уповноваження та надання згоди Абдукадирову Рустему Ескендеровичу з моменту прийняття цього рішення та до моменту припинення повноважень Абдукадира Рустема Ескендеровича, в якості керівника ТОВ "Ринок сільськогосподарської продукції "Столичний", на вчинення без окремої згоди та будь-якого додаткового рішення загальних зборів учасників ТОВ "Ринок сільськогосподарської продукції "Столичний" та з визначенням на свій власний розсуд всіх істотних умов, порядку та способу реалізації наступних правочинів та юридичних дій на суму, що не перевищуватиме 200% чистих активів відповідача кожна, а саме:

- договорів щодо придбання та/або відчуження товариством будь-якого рухомого майна;

- договорів щодо придбання та/або відчуження товариством будь-якого нерухомого майна (будівель, споруд, земельних ділянок);

- договорів щодо освоєння товариством земельних ділянок та/або створення товариством будь-якого нерухомого майна;

- договорів підряду, створення;

- договорів щодо передачі майна товариства в заставу та/або іпотеку;

- договорів поруки, за якими товариство виступатиме майновим поручителем;

- договорів щодо придбання та/або відчуження товариством будь-яких майнових та/або немайнових прав, прав інтелектуальної власності;

- договорів страхування майна товариства;

- договорів на отримання та/або надання товариством позик, фінансових допомог та кредитів;

- договорів придбання та/або відчуження цінних-паперів та інших фінансових інструментів;

- договорів щодо надання та/або отримання товариством майна в користування, в тому числі оренду, суборенду, лізинг, позичку, довірче управління, тощо;

- договорів про спільну діяльність з об`єднанням та/або без об`єднання вкладів;

- договорів уступки права вимоги та/або переведення боргу;

- рішень щодо створення (участі), ліквідації чи реорганізації товариством інших юридичних осіб, дочірніх підприємств, філій та представництв, затвердження їх статутів та положень, надання (визначення) повноважень представнику товариства в органах управління юридичних осіб, створених товариством, чи тих, учасником яких є товариство, на приймання рішень (голосування) цими органами, прийняття рішень щодо розпорядження (в т.ч. придбання та відчуження) товариством цінними паперами, крім цінних паперів, емітованих самим товариством, та корпоративними правами, належними товариству; прийняття рішень про вступ товариства до об`єднань підприємств;

- рішень щодо передачі рухомого та нерухомого майна товариства в якості внеску до статутного (складеного) капіталу іншого товариства;

- рішень щодо відмови від права користування чи права власності на земельну ділянку чи нерухоме майно, яке оформлене протоколом загальних зборів учасників ТОВ "Ринок сільськогосподарської продукції "Столичний" №06072020-1 від 06.07.2020.

В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2021 апеляційну скаргу ТОВ "Ринок сільськогосподарської продукції "Столичний" задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано в частині задоволених позовних вимог.

02.04.2021 ТОВ "Сучасні ринкові інновації" звернулося з касаційною скаргою на рішення суду апеляційної інстанції, в якій просить його скасувати та залишити рішення суду першої інстанції в силі.

Вивчивши доводи, викладені у касаційній скарзі, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без руху з таких мотивів.

Згідно з пунктом 5 частини 2 статті 290 Господарського процесуального кодексу України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

Відповідно до частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

- якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

- якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

- якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

- якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що підставами касаційного оскарження скаржник вважає наявність випадків, передбачених пунктами 1 та 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні (абзац 2 пункту 5 частини 2 статті 290 цього Кодексу).

У цьому випадку необхідно чітко вказати:

- норму права (з посиланням на статтю, частину, абзац тощо), яку суд апеляційної інстанції застосував в оскаржуваному судовому рішенні;

- навести висновок щодо застосування цієї норми права в оскаржуваному судовому рішенні;

- навести висновок щодо її застосування у постанові Верховного Суду, зазначити дату її прийняття та номер справи;

- обґрунтувати подібність правовідносин у справі, що розглядається, та у справі, в якій Верховний Суд виклав свій висновок.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися у спірних правовідносинах.

Так, обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції при винесенні постанови:

- керувався висновком щодо застосування частини 5 статті 89 Цивільного кодексу України та статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", викладеного у постанові Верховного Суду від 14.08.2019 у справі № 910/1631/18, який не підлягає застосуванню у правовідносинах, які є предметом розгляду цієї справи, з огляду на те, що правовідносини є неподібними;

- не врахував висновок Верховного Суду щодо застосування пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", викладеного у постанові від 11.09.2019 у справі № 922/3010/18.

Водночас, скаржник зазначає про неврахування судом правових позицій, викладених у постановах Верховного Суду від 09.06.2020 у справі № 910/1654/19, від 02.05.2018 у справі № 910/807/17, від 27.03.2018 у справі № 904/9431/15, від 03.04.2018 у справі № 914/758/17, проте чітко не зазначає, яку саме норму (норми) права застосував суд апеляційної інстанції без урахування висновків, викладених в цих постановах, що не відповідає вимогам статті 290 Господарського процесуального кодексу України та є підставою для залишення касаційної скарги без руху.

Також обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, скаржник зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання:

- моменту втрати чинності редакції статуту товариства з обмеженою відповідальністю у разі скасування реєстраційної дії, якою такий статут було зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань;

- правових наслідків скасування реєстраційної дії, якою було здійснено реєстрацію нової редакції статуту товариства з обмеженою відповідальністю.

При цьому, скаржник не зазначає саме норми права щодо питання застосування якої відсутній висновок, що також не відповідає вимогам статті 290 Господарського процесуального кодексу України та є підставою для залишення касаційної скарги без руху.

Згідно з частиною 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Відповідно до частини 2 статті 174 Господарського процесуального кодексу України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись нормами статей 174, 234, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сучасні ринкові інновації" у справі № 910/10444/20 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2021 залишити без руху.

2. Встановити скаржнику строк десять днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків касаційної скарги таким способом:

- подати до суду уточнену редакцію касаційної скарги, з доказами надіслання копій відповідних уточнень (змін) до касаційної скарги іншим учасникам справи, в якій чітко зазначити:

1) по пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України - яку (які) саме норму (норми) матеріального права суд застосував неправильно, при цьому не врахувавши висновки щодо застосування такої (таких) норми (норм) матеріального права у вказаних скаржником постановах Верховного Суду.

2) по пункту 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України - яку саме норму права судом було застосовано неправильно, обґрунтувати у чому полягає неправильне застосування відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися у спірних правовідносинах.

3. Роз`яснити скаржнику, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали, касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя І. Кондратова