РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.04.2021Справа № 905/1847/20

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Літвінової М.Є.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали справи

За позовом Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 17349,18 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Металургійний комбінат "Азовсталь" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - відповідач) про стягнення збитків у розмірі 17349,18 грн, завданих у зв`язку з незбереженням вантажу при перевезенні за залізничною накладною №45583846 від 03.11.2019. Також позивач просив покласти на відповідача витрати на професійну правничу допомогу на суму 2707,10 грн.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 28.10.2020 справу №905/1847/20 передано на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.11.2020 справу №905/1847/20 передано на розгляд судді Літвіновій М.Є.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.11.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/1847/20 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі та строк для подання заперечень на відповідь на відзив, якщо такі будуть - протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив; встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив на позов, якщо такий буде подано - протягом п`яти днів з дня отримання відзиву на позов.

10.12.2020 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній проти заявлених позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що обов`язок визначити придатність вагонів для перевезення конкретного вантажу, чинним законодавством покладений на вантажовідправника, а тому у даному випадку, саме відправник несе відповідальність за нестачу вантажу, завантаженого у вагон №59141192. Крім того, відповідач заперечив проти покладення на нього витрат на оплату професійної правничої допомоги з огляду на те, що ці витрати не підтверджені належними та допустимими доказами у справі.

Також до відзиву на позов відповідачем долучено заяву, в якій останній просить суд залучити до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору відправника вантажу - Приватне акціонерне товариство "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" та оператора вагону №59141192 - Товариство з обмеженою відповідальністю "Рейл Лоджистікс" як учасників перевізного процесу з приводу чого суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.50 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Однак, суд відзначає, що підставою для залучення особи до участі у справі у статусі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, є та обставина, що рішення у справі може вплинути на її права або обов`язки щодо однієї із сторін. Така особа має перебувати з однією зі сторін у матеріальних правовідносинах, які в результаті прийняття судом рішення у справі зазнають певних змін. Тобто, норми інституту третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору покликані захистити права та охоронювані законом інтереси осіб, які не є учасниками спірних матеріальних правовідносин, але знаходяться із однією зі сторін процесу у таких відносинах і які можуть змінитись у результаті винесеного рішення.

Проте, обставин, які б свідчили, що рішення у даній справі може вплинути на права та обов`язки відправника вантажу - Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" та оператора вагону №59141192 - Товариства з обмеженою відповідальністю "Рейл Лоджистікс" щодо однієї із сторін, відповідачем не наведено та судом не встановлено, а тому підстави для залучення до участі у справі зазначених підприємств третіми особами без самостійних вимог щодо предмета спору відсутні.

14.12.2020 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній проти тверджень відповідача, викладених останнім у відзиві на позов, заперечив.

07.12.2020 та 14.12.2020 через канцелярію Господарського суду міста Києва від позивача надійшли клопотання про долучення документів по справі.

05.01.2021 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких останній проти тверджень позивача, викладених останнім у відповіді на відзив, заперечив.

У ч.8 ст.252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з ч.4 ст.240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

03.11.2019 відповідно до залізничної накладної №45583846 на адресу Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" зі станції відправлення Рядова Придніпровської залізниці до станції Сартана Донецької залізниці відправником - Приватним акціонерним товариством "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" було відправлено вагони з вантажем - окатиши залізорудні насипом, загальною вагою 2272850 кг, в т.ч. вагон №59141192, маса вантажу 64650 кг.

Згідно комерційного акту №463003/399/532 від 06.11.2019, складеному на станції Пологи Придніпровської залізниці встановлено, що загальна маса вантажу у вагоні №59141192, яка значиться у документах, становить 64650 кг, а в дійсності маса вантажу у вагоні при прибутті становила 57900 кг. Вага визначена відправником на вагонних статичних вагах. Вказаний комерційний акт також містить опис виявленого вантажу з недостачею, а саме: на станції Пологи Придніпровської залізниці було проведено контрольне зважування вантажу у вагоні №59141192, за документами значиться: вантаж - окатиши залізорудні, нетто - 64650 кг. При переважуванні виявилось, що вага нетто вантажу становить 57900 кг, що менше заявленої ваги на 6750 кг, тара - 22500 кг. При комерційному огляді виявлено навантаження насипом в три пагорби, нижче рівня бортів, над третім пагорбом посередині вагону за рухом поїзду присутнє воронкоподібне заглиблення довжиною 1,80 см, шириною 1,80 см, глибиною 40-50 см. Воронкоподібне заглиблення виникло з правої сторони за рухом поїзда з причини відсутності армувального листа на кузові вагону, присутні зазори довжиною 800 мм, шириною 400 мм. Розсипання вантажу по ст.Пологи усунуто шляхом закладання зазору ганчір`ям. Після усунення, на момент стоянки вагону по ст.Пологи течі вантажу не було. На станції Пологи Придніпровської залізниці складено акт загальної форми №1626/ЗП від 06.11.2019. Вагон прибув у технічному відношенні справний. Зважування вантажу здійснювалось на справних 150т електронних вагах №89 станції Пологи і повірених 04.06.2019. Комерційний акт підписано уповноваженими особами згідно з п.10 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за №567/6855. При повторному переважуванні вагону №59141192 недостача вантажу підтвердилась.

За твердженнями позивача, загальна вартість недостачі вантажу, визначена ним на підставі рахунку - фактури №92965654 від 03.11.2019 з урахуванням норми недостачі вантажу та становить 17349,18 грн.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач просить суд стягнути з відповідача збитки у розмірі 17349,18 грн, які виникли у зв`язку з незбереженням залізницею вантажу при його перевезенні за залізничною накладною №45583846 від 03.11.2019.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.909 Цивільного кодексу України за договором перевезення перевізник зобов`язаний доставити довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу, відповідно до ч.3 ст.909 Цивільного кодексу України та ч.2 ст.307 Господарського кодексу України, підтверджується складанням транспортної накладної.

Згідно з ч.2 ст.924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 920 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України "Про залізничний транспорт" залізниці забезпечують збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Згідно з ч.1 ст.23 вищевказаного Закону, перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України.

Стаття 110 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998 (далі - Статут) передбачає, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Відповідно до ст.113 Статуту залізниць України за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

У відповідності до ст.129 Статуту залізниць України, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми. Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Пунктами 5, 6 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу, затверджених наказом Мінтрансу України №542 від 20.08.2001 встановлено, що у разі навантаження у вагони відкритого типу вантажів, які містять дрібні фракції, відправник повинен вжити заходів щодо запобігання видуванню або просипанню дрібних часток вантажу під час перевезення, особливо у випадках навантаження вище рівня бортів вагона (із "шапкою"). Такі заходи розроблюються відправником окремо для кожного виду вантажу. Поверхня вантажу у всіх випадках розрівнюється і ущільнюється. Для розрівнювання і ущільнення вантажу відправник може використовувати механізовані установки та інші пристрої. З метою забезпечення збереженості всіх вантажів, що перевозяться у вагонах відкритого типу, на їх поверхню відправником наноситься захисне маркування або застосовується покриття плівкою (емульсією) чи інше закріплення верхнього шару вантажу.

Згідно з ч.1 ст.31 Статуту залізниця зобов`язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери.

Відповідно до ч.3 ст.32 Статуту відправник зобов`язаний підготувати вантаж з урахуванням його схоронності під час транспортування і здійснювати навантаження з виконанням технічних умов.

Згідно з абз.4 п.28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Мінтрансу України №644 від 21.11.2000 вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т.ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Відповідно до залізничної накладної №45583846 від 03.11.2019 на станції відправлення залізницею будь-яких зауважень до стану вантажу та вагонів не було, що свідчить про те, що відправником були виконані вищезазначені вимоги Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу.

Докази, які додані позивачем до матеріалів справи, свідчать про те, що нестача вантажу у вагоні №59141192 виникла під час перевезення, оскільки після візуального огляду зазначеного вагону, вантажу, його кріплення у вагоні, залізницею на станції відправлення вантаж був прийнятий без зауважень, розсипання вантажу виявлено не було, про наявність заглиблень у вагонах залізницею не зазначено, що в свою чергу свідчить про відсутність вини вантажовідправника у нестачі вантажу.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку, що недостача вантажу сталась внаслідок незабезпечення залізницею збереження вантажу на шляху слідування. Залізниця не довела, що нестача вантажу виникла з незалежних від неї причин.

Відповідно до ч.3 ст.314 Господарського кодексу України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Частиною 1 ст.115 Статуту передбачено, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, відповідно до ч.2 ст.114 Статуту в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно із ст.27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №861/5082, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 2% маси, зазначеної в перевізних документах для вантажу, зданого до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані; 1% маси, зазначеної в перевізних документах, зокрема, для залізної руди.

Вартість вантажу, якого не вистачає у вагоні №59141192 з урахуванням норми природної втрати маси вантажу (1% маси, зазначеної в перевізних документах) встановлена судом на підставі умов договору поставки №735427 від 19.03.2018, укладеного між позивачем як покупцем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Метінвест Холдинг" як постачальником, акту прийому-передачі №92965654 від 03.11.2019 на суму 9002030,28 грн, рахунку-фактури №92965654 від 03.11.2019 на суму 9002030,28 грн, виписки банку з рахунку позивача про оплату товару на суму 9002030,28 грн та становить 17349,18 грн, що відповідає розрахунку позивача, який наведений останнім у позовній заяві.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме протиправної поведінки відповідача, що виявилась у незбереженні вантажу, що перевозився у вагоні №59141192, шкідливого результату такої поведінки (збитків) - недостачі товару на загальну суму 17349,18 грн (за розрахунком позивача, який перевірений судом) та наявності причинного зв`язку між протиправної поведінкою та завданими збитками.

При цьому, відповідачем не доведено суду належними та допустимими доказами, що недостача вантажу у вагоні №59141192 сталась не з вини відповідача (відповідно до ч.2 ст.924 Цивільного кодексу України та ст.127 Статуту залізниць України) та з причин, що не залежали від нього (ст.113 Статуту залізниць України).

Відповідно до ст.130 Статуту залізниць України право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред`явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Позивачем до матеріалів справи долучені всі документи, які повинні бути надані одержувачем вантажу для підтвердження розміру заподіяних збитків.

Всі інші клопотання та заяви, доводи та міркування учасників судового процесу відповідно залишені судом без задоволення і не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду стосовно наявності підстав для задоволення позовних вимог.

За таких обставин, враховуючи всі наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в повному обсязі.

Щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2707,10 грн, суд зазначає наступне.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положеннями статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження надання позивачу правничої допомоги до суду надано: договір про надання юридичних послуг №180329/АЗСТ від 29.03.2018; додаткову угоду №34 від 01.10.2019 до договору про надання юридичних послуг (правової допомоги) №180329/АЗСТ від 29.03.2018; додаткову угоду №214 від 07.10.2020 до договору №180329/АЗСТ від 29.02.2018; акт №1 приймання-переді наданих послуг за додатковою угодою №214 від 07.10.2020 до договору про надання юридичних послуг (правової допомоги) №180329/АЗСТ від 29.03.2018; розрахунок розміру винагороди приймання-передачі наданих послуг до договору про надання юридичних послуг (правової допомоги) №180329/АЗСТ від 29.03.2018, розмір якої складає 2707,10 грн, рахунок на оплату №800 від 18.11.2020 на суму 2707,10 грн та платіжне доручення № від 10.12.2020 на суму 2707,10 грн.

Виходячи зі змісту положень частин 5, 6 ст.126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що узгоджується з принципом змагальності сторін.

Відповідач просив суд відмовити у стягненні витрат на правову допомогу у зв`язку з їх необґрунтованістю. Так, на думку відповідача, позивачем не доведено в чому саме полягала робота зі збору доказів тривалістю 1 годину на суму 315,30 грн. Не підтверджено проведення усної консультації, узгодження правової позиції тривалістю 1 годину на суму 315,30 грн. Не обґрунтовані також і витрати в частині гонорару за складність справи в сумі 500 грн.

Разом з тим, поряд зі згаданим принципом змагальності сторін, іншими основними засадами (принципами) господарського судочинства також є: верховенство права та пропорційність.

Питання про співмірність заявлених відповідачем до стягнення витрат на професійну правничу допомогу має вирішуватись із застосуванням критеріїв пропорційності та розумності, керуючись принципом верховенства права.

Згідно зі ст.15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Крім того, відповідно до п.3 ч.5 ст.129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Велика Палата Верховного Суду в п.21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Суд погоджується з доводами відповідача, що станом на дату прийняття рішення в розглядуваній справі, судова практика з вирішення спорів щодо відшкодування збитків завданих внаслідок незбереження вантажу під час перевезення залізницею є сталою.

За висновками суду, вказана обставина відома позивачу, оскільки останній неодноразово звертався до суду про стягнення збитків з залізниці за подібних підстав позову.

Таким чином позивачем не доведено необхідність та неминучість понесення витрат в частині отримання від адвоката такої послуги як усна консультація, узгодження правової позиції на суму 315,30 грн.

Також позивачем не доведено суду надання адвокатом послуги зі збору доказів (підготовка документів: листи, запити) на суму 315,30 грн, оскільки не зазначено які саме докази були зібрані адвокатом, не зазначено також і про конкретні листи та запити, що були складені адвокатом. В матеріалах справи відсутні будь-які листи та запити, що були складені адвокатом та які є необхідними для вирішення розглядуваної справи.

Суд, враховуючи предмет та складність справи, приймаючи до уваги, що розгляд цієї справи здійснено в порядку спрощено провадження без проведення судового засідання, вважає необґрунтованими витрати в розмірі 500,00 грн як гонорару за складність справи.

В той же час, суд вважає обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами та неминучими витрати позивача на професійну правничу допомогу з перевірки та підготовки документів на суму 630,60 грн, складання позовної заяви на суму 630,60 грн, підготовки відповіді на відзив на суму 315,30 грн.

Таким чином, враховуючи особливості предмета спору, ціну позову, складність справи, значення розгляду справи для сторін, суд вважає розумними, пропорційними та обґрунтованими витрати на професійну правничу допомогу на суму 1576,50 грн.

Згідно з п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги висновки суду про задоволення позовних вимог, судовий збір за розгляд даної справи покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст.129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м.Київ, вул.Єжи Гедройця, 5, ідентифікаційний код 40075815) в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (84400, Донецька область, м.Лиман, вул.Привокзальна, 22, ідентифікаційний код 40150216) на користь Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" (87500, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Лепорського, 1, ідентифікаційний код 00191158) вартість недостачі вантажу у розмірі 17349 (сімнадцять тисяч триста сорок дев`ять) грн 18 коп., витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1576 (одна тисяча п`ятсот сімдесят шість) грн 50 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Відповідно до ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Відповідно до ч.1 ст.256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Згідно з п.п.17.5. п.17 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 27.04.2021.

Суддя М.Є.Літвінова