ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2021 року Справа № 918/990/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Василишин А.Р. , суддя Філіпова Т.Л.

секретар судового засідання Пацьола О.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Довгалець М.М. (керівник)

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Устя Агро" на рішення господарського суду Рівненської області від 11 січня 2021 року у справі №918/990/20 (повний текст складено 11 січня 2021 року, суддя Пашкевич І.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Три ДМ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Устя Агро"

про стягнення в сумі 382 859, 50 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Рівненської області від 11 січня 2021 року у справі №918/990/20 частково задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Три ДМ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Устя Агро" про стягнення в сумі 382 859, 50 грн. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Устя Агро" (34710, Рівненська обл., Корецький р-н, с. Устя, вул. Замлинок, 91, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Три ДМ" (35414, Рівненська область, Гощанський р-н, с.Пустомити, вул.Лесі України, 2, ) 333 913 (триста тридцять три тисячі дев`ятсот тринадцять) грн 22 коп. основного боргу, 28 329 (двадцять вісім тисяч триста двадцять дев`ять) грн 23 коп. пені, 3 323 (три тисячі триста двадцять три) грн 93 коп. інфляційних втрат, 7 108 (сім тисяч сто вісім) грн 00 коп. 3% річних та 5 590 (п`ять тисяч п`ятсот дев`яносто) грн. 12 коп судового збору. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Три ДМ" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Устя Агро" 10 185,12 грн пені відмовлено.

Вказане рішення мотивоване тим, що враховуючи часткову сплату боргу відповідачем, підтверджена матеріалами справи заборгованість відповідача перед позивачем за надані послуги за період з листопада 2019 по січень 2020 по Договору, становить 333 913,22 грн, докази, що свідчили б про погашення боргу в матеріалах справи відсутні, відтак позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача зазначеної суми є обґрунтованим. Судом проведено власний розрахунок нарахованої пені, не виходячи за граничну межу нарахування позивачем пені (початок розрахунку з 21 січня 2020 року), враховуючи окремо суму боргу за кожним зобов`язанням та в межах строку передбаченого частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України. За розрахунком суду правомірним є нарахування 28329,23 грн пені замість нарахованих 38514,35 грн. А отже, позов в цій частині підлягає частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути 28329,23 грн пені, а у задоволенні позову в частині стягнення 10185,12 грн пені суд відмовив.

Не погодившись із згаданим рішенням, відповідач - ТОВ "Устя Агро" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить повністю скасувати рішення господарського суду Рівненської області від 11 січня 2021 року у справі №918/990/20 та залишити позовну заяву ТОВ "Три ДМ" до ТОВ "Устя Агро" про стягнення 382859,50 грн. без розгляду.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт зазначає, що як вбачається з матеріалів справи, ТОВ "Устя Агро" були проведені платежі на загальну суму 468436 грн. Зазначене, зокрема, означає, що ТОВ "Устя Агро" належним чином та добросовісно виконувало свої грошові зобов`язання за договором. Разом з тим, ТОВ "Три ДМ" звернулося до господарського суду Рівненської області з позовною заявою до ТОВ "Устя Агро" про стягнення 382859,50 грн. заборгованості за договором №01/11/2019 про надання послуг по експлуатації спецтехніки.

Скаржник звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що позивач не дотримався приписів договору та, відповідно, не вжив усіх необхідних заходів досудового врегулювання спору, чим порушив положення договору та норми Господарського процесуального кодексу України. Важливість зазначеної норми ГПК України визначається тим, що це є саме процесуальним правилом, а процедура, передбачена сукупністю положень статті 19 ГПК України та пункту 9.1 Договору, відноситься до випадків обов`язкового досудового врегулювання спору в розумінні частини третьої статті 124 Конституції України та спричиняє наслідки у вигляді повернення позовної заяви відповідно до приписів пункту 6 частини п`ятої статті 174 ГПК України.

Крім того, апелянт стверджує, що відзив на позовну заяву було подано 03 грудня 2020 року, останнім днем на його подачу було 07 грудня 2020 року, а тому господарський суд Рівненської області неправомірно залишив без розгляду відзив на позовну заяву. При цьому, ТОВ "Устя Агро" посилається на інформацію за ідентифікатором поштового відправлення №468.

Листом №918/990/20/854/21 від 05 лютого 2021 року матеріали справи витребувано з господарського суду Рівненської області.

16 лютого 2021 року до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №918/990/20.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 18 лютого 2021 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Устя Агро" на рішення господарського суду Рівненської області від 11 січня 2021 року у справі №918/990/20 залишено без руху. Надано скаржнику 10-денний строк з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення встановлених при поданні апеляційної скарги недоліків, а саме надання доказів сплати судового збору на суму 8614,34 грн..

01 березня 2021 року на адресу суду від ТОВ "Устя Агро" надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додано дублікат квитанції №0.0..1 від 26 лютого 2021 року про сплату 8614,34 грн. судового збору.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 09 березня 2021 року у справі №918/990/20 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Устя Агро" на рішення господарського суду Рівненської області від 11 січня 2021 року у справі №918/990/20 та призначено дату судового засідання на 07 квітня 2021 року.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 07 квітня 2021 року у справі №918/990/20 розгляд апеляційної скарги відкладено на 28 квітня 2021 року.

Позивач своїм правом, передбаченим статтею 263 ГПК України, не скористався, відзиву на апеляційну скаргу не надав. В судовому засіданні 28 квітня 2021 року керівник позивача проти апеляційної скарги заперечив, вважає рішення місцевого господарського суду законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (частина третя статті 202 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників провадження у справі про день, час та місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за наявними у справі матеріалами, відповідності до вимог статті 269 ГПК України.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши надану судом юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 01 листопада 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Три ДМ" (Виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Устя Агро" (Замовник) було укладено договір №01/11/2019 про надання послуг по експлуатації спецтехніки, відповідно до пункту 1.1 якого Виконавець зобов`язався надавати Замовнику послуги щодо експлуатації спецтехніки для виконання робіт на виробничих об`єктах Замовника, а Замовник зобов`язався приймати виконані послуги та оплачувати їх вартість.

Відповідно до пункту 1.2 Договору вид послуг визначається в акті приймання-передачі наданих послуг та/або у рахунках-фактурах до цього договору.

Надання послуг Виконавцем здійсняється па підставі замовлення Замовника. Замовлення здійснюється будь-яким способом (усно, письмово, по телефону, електронною поштою, ін) (пункти 2.1, 2.2 Договору).

Вартість послуг Виконавця за цим Договором вказується в рахунках та актах надання послуг (пункт 3.1 Договору). Сума Договору згідно пункту 3.2. складається з суми вартості Актів надання послуг на протязі дії цього Договору.

Відповідно до пункту 3.3. Договору, оплата послуг здійснюється на підставі виставлених рахунків по факту наданих послуг протягом десяти банківських днів з моменту виставлення рахунку Виконавцем.

Згідно з пунктом 4.1 Договору, передача послуг по Договору здійснюється за Актом приймання-передачі наданих послуг, що підписується повноваженим представниками Сторін та скріплюється печатками в порядку визначеному пунктом 4.2 Договору.

До моменту підписання Акта, факт перевезення підтверджується товарно-транспортною накладною, або подорожнім листом, або листом замовника з підписом представника вантажоодержувача або вантажовідправника.

Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2019 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. У випадку якщо одна із сторін не доведе до відома іншу сторону про розірвання договору за 10 днів до закінчення, це договір автоматично пролонгується на наступний календарний рік (пункт 10.1 Договору).

Договір підписаний повноважними представниками позивача та відповідача та скріплений відбитками печаток вказаних юридичних осіб.

Докази, що свідчать про дострокове розірвання Договору чи повідомлення про припинення його дії в матеріалах справи відсутні. Відтак, судами встановлено, що на день розгляду даної справи Договір є діючим.

З дослідженого місцевим судом та перевіреного колегією суддів вбачається, що позивач надав відповідачу послуги по експлуатації спецтехніки, визначені у пункті 1.1 Договору на загальну суму 802349,22 грн. за період з 05 листопада 2019 року по 02 січня 2020 року, що підтверджується актами надання послуг та реєстрами про надання послуг по експлуатації спецтехніки до Договору, що визначають вид робіт, їх вартість та тривалість; також позивачем виставлено відповідачу рахунки на оплату послуг /а.с. 14-91/.

В той же час, в матеріалах справи наявні докази часткової оплати заборгованості за Договором, зокрема в сумі 468436,00 грн /а.с. 92-97/.

Відтак, не оплаченими залишились послуги на загальну суму 333 913,22 грн, надані позивачем згідно наступних актів надання послуг: №119 від 18 листопада 2019 року на суму 576,00 грн; №120 від 18 листопада 2019 року на суму 780,00 грн; №121 від 18 листопада 2019 року на суму 576,00 грн; №122 від 18 листопада 2019 року на суму 780,00 грн; №123 від 18 листопада 2019 року на суму 1120,01 грн; №134 від 04 грудня 2019 року на суму 93600,00 грн, залишилась неоплаченою заборгованість в сумі 73200,69 грн; №136 від 09 грудня 2019 року на суму 23040,00 грн; №137 від 09 грудня 2019 року на суму 39000,00 грн; №138 від 09 грудня 2019 року на суму 22400,16 грн; №139 від 16 грудня 2019 року на суму 576,00 грн; №140 від 16 грудня 2019 року на суму 780,00 грн; №141 від 16 грудня 2019 року на суму 560,00 грн; №1 від 02 січня 2020 року на суму 49840,36 грн; №2 від 02 січня 2020 року на суму 51264,00 грн; №3 від 02 січня 2020 року на суму 69420,00 грн.

Крім того, сторонами у актах зазначено про відсутність взаємних претензій щодо виконання умов Договору, відтак акти є підставою для нарахування плати відповідно до умов Договору.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором про надання послуг.

Статтею 901 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 статті 901 Цивільного кодексу України визначено, що положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 903 Цивільного кодексу України).

Частинами 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 536 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, частини 6 статті 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 Цивільного кодексу України).

У силу вимог частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Станом на час розгляду справи доказів сплати заборгованості відповідачем суду не надано.

Відтак, безпідставними є доводи апелянта про те, що ним належним чином та добросовісно виконувались свої грошові зобов`язання за договором. А тому, враховуючи часткову сплату боргу відповідачем, підтверджена матеріалами справи заборгованість відповідача перед позивачем за надані послуги за період з листопада 2019 року по січень 2020 року по Договору, становить 333913,22 грн, докази, що свідчили б про погашення боргу в матеріалах справи відсутні, відтак місцевий господарський суд правомірно задоволив позов в цій частині.

Згідно з пунктом 7.2 Договору у разі прострочення сплати послуг Виконавця більше ніж на 10 (десять) календарних днів Замовник сплачує Виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення.

У зв`язку з порушенням відповідачем строків сплати грошового зобов`язання на суму такого простроченого зобов`язання позивачем нарахована пеня в розмірі подвійної ставки НБУ за кожен день прострочки з 21 січня 2020 року по 06 жовтня 2020 року, що складає 38514,35 грн /розрахунок на а.с. 105/.

Відповідно до частини 1 статті 549, пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки - грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у рази порушення ним зобов`язання.

Згідно частин 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання.

Відповідно до статей 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 22 листопада 1996 року №543/96-ВР (із змінами та доповненнями) платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 вказаного Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Положеннями частини 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України, частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України та статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судами встановлено, що відповідач порушував терміни оплати наданих послуг згідно умов Договору, допустивши прострочення понад 10 календарних днів, та не здійснив оплату по дату прийняття рішення.

Позивачем на підставі статті 625 Цивільного кодексу України нараховано відповідачу 3323,93 грн інфляційних втрат за період з 21 січня 2020 року по 06 жовтня 2020 року на суму боргу 333913,22 грн, та 3% річних на ту ж суму та такий же період в розмірі 7108,00 грн.

Колегією суддів перевірено здійснений позивач розрахунок інфляційних втрат та відсотків річних та встановлено, що вірним є нарахування 5010,12 грн інфляційних втрат та 7116,18 грн 3% річних. Однак, місцевий господарський суд правомірно зазначив про неможливість виходу судом за межі позовних вимог, відтак позов в частині стягнення 3323,93 грн інфляційних втрат за період з 21 січня 2020 року по 06 жовтня 2020 року та 3% річних в розмірі 7108,00 грн за період з 21 січня 2020 року по 06 жовтня 2020 обгрунтовано задоволено судом першої інстанції.

Колегія суддів погоджується із здійсненим місцевим господарським судом розрахунком пені, оскільки позивачем розраховано пеню не на суму боргу окремо за кожним платежем, а на загальну суму боргу. Відтак, правомірним є нарахування 28329,23 грн пені замість нарахованих 38514,35 грн. А отже, судом було обгрунтовано відмовлено у задоволенні позову в частині стягнення 10185,12 грн пені.

Щодо поданого відповідачем відзиву на позовну заяву, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 8 статті 165 ГПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 03 листопада 2020 року у справі №918/990/20, серед іншого, запропоновано відповідачу відповідно до статті 165 ГПК України подати відзив на позовну заяву і всі докази (які можливо доставити до суду), що підтверджують заперечення проти позову (у разі їх наявності) протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

В оскаржуваному рішенні зазначено, що ухвала суду від 03 листопада 2020 року про відкриття провадження у справі отримана ТОВ "Устя Агро" 09 листопада 2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення. Суд зазначив, що ним було встановлено, що зазначене поштове відправлення №468, після отримання ТОВ "Устя Агро" повернуте відділенням поштового зв`язку за місцезнаходженням отримувача (село Устя Корецького району) 13 листопада 2020 року, про що свідчить відбиток календарного штемпеля, та в подальшому передано Господарському суду.

Однак, за результатами відстеження поштового відправлення (ухвали суду від 03 листопада 2021 року) за трек-номером 468 на офіційному сайті ПАТ "Укрпошта" (https://ukrposhta.ua/) відображена інформація про вручення відправлення 20 листопада 2020 року.

Відповідно до пункту 3 частини 6 статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

А тому, колегія суддів вважає, що належним доказом на підтвердження дати отримання ухвали суду є рекомендоване повідомлення на якому вказано 09 листопада 2020 року, а не інформація відображена на сайті ПАТ "Укрпошта". Відтак, останнім днем на подачу відзиву на позовну заяву відповідачем, враховуючи строк встановлений в ухвалі суду від 03 листопада 2020 року дійсно було 24 листопада 2020 року. Разом з тим, відзив відповідачем надісланий на поштову адресу господарського суду Рівненської області лише 03 грудня 2020 року, тобто з пропуском встановленого судом строку.

Статтею 118 ГПК України встановлено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже, поданий відповідачем відзив, правомірно залишено без розгляду місцевим судом.

Однак, з метою всебічного, повного та об`єктивного розгляду справи, задля забезпечення конституційного права відповідача на судовий захист, колегія суддів вважає за можливе розглянути заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, які перекликаються з доводами, викладеними у апеляційній скарзі.

Щодо доводів ТОВ "Устя Агро" про неналежне засвідчення копій документів доданих до позовної заяви, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 6 статті 91 ГПК України якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу.

При цьому зазначеною нормою закріплено право суду, а не його обов`язок.

Відповідно до абзацу 2 зазначеної частини статті 91 ГПК України, якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не ставить під сумнів відповідність поданих копій оригіналам, та не обґрунтовує необхідність витребування та дослідження судом саме оригіналів письмових доказів доданих до позовної заяви, а зазначає, що подані копії не містять слів "Згідно з оригіналом" та назви посадової особи, яка засвідчує копії, її ініціалів та прізвища.

Крім того, з поданих копій вбачається, що останні, підписані відповідачем та на доказах містяться печатки ТОВ "Устя Агро".

Таким чином, оскільки у суду та відповідача відсутні сумніви щодо відповідності поданих копій оригіналам, докази додані до позовної заяви є належними.

Щодо доводів апелянта про обов`язковість досудового врегулювання спору, апеляційний суд зазначає наступне.

Право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Відповідно до рішення Конституційного суду України від 09 липня 2002 року №15-рп/2002 приписи статті 188 Господарського кодексу України та статті 11 (чинної на той час редакції) ГПК України щодо обов`язкового досудового врегулювання спорів не позбавляють сторону договору права на звернення до суду.

Статтею 19 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року) передбачено, що сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом. Особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення претензії чи позову.

Кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту (рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року № 15-рп/2002).

З огляду на зазначені приписи національного законодавства, останнє не встановлює обов`язкового досудового врегулювання спору як безумовної передумови для звернення особи, яка вважає, що її права були порушені, невизнані або оспорені іншою особою, із позовом до суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі №910/2861/18.

Отже доводи апеляційної скарги не спростовують встановлених обставин справи та висновків господарського суду першої інстанції.

З огляду на викладене, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню 333913,22 грн основного боргу, 28329,23 грн пені, 3323,93 грн інфляційних втрат та 7108,00 грн 3% річних.

Таким чином, доводи відповідача, викладені у апеляційній скарзі, є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Місцевим господарським судом повністю з`ясовані обставини, що мають значення для справи. Висновки, викладені у рішенні місцевого господарського суду, відповідають обставинам справи. Судом не порушені та правильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

За таких обставин підстав для зміни, скасування рішення місцевого господарського суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. 269, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Устя Агро" на рішення Господарського суду Рівненської області від 11 січня 2021 року у справі №918/990/20 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Рівненської області від 11 січня 2021 року у справі №918/990/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №918/990/20 повернути до Господарського суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений "28" квітня 2021 р.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Філіпова Т.Л.