ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2021 року Справа № 918/1018/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Петухов М.Г. , суддя Гудак А.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Вараської міської ради на рішення Господарського суду Рівненської області від 18.01.2021 р. у справі № 918/1018/20 (суддя Пашкевич І.О., повний текст рішення складено 25.01.2021 р.)

за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3, ), від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (34400, м. Вараш, Рівненська обл., )

до Вараської міської ради (34400, майдан Незалежності, 1, м. Вараш, Рівненська область, )

про стягнення шкоди в сумі 74 348, 39 грн

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 р. ДП "НАЕК "Енергоатом", в особі ВП "РАЕС" звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Вараської міської ради про стягнення шкоди в сумі 74 348, 39 грн.

Позовна заява обґрунтовується тим, що: 1) відповідач допустив стосовно позивача протиправну бездіяльність, яка полягає у невстановленні Підприємству відповідного економічно обґрунтованого тарифу на теплову енергію, який би забезпечив можливість підприємству повного відшкодування витрат, понесених у зв`язку з наданням споживачам села Заболоття послуг з теплопостачання; 2) зазначена бездіяльність завдала Компанії шкоди на суму 74348,39 грн; 3) на підставі рішення Вараської міської ради (далі Вараська міськрада, Міськрада) від 26.10.2018 № 1201 повноваження Заболоттівської сільської ради (далі Заболоттівська сільрада, Сільрада) та її виконавчого комітету є припиненими з 01.11.2018 р., тоді як Вараська міськрада та її виконавчий комітет є правонаступниками прав і обов`язків Сільради та її виконавчого комітету; 4) наслідком протиправної бездіяльності Заболоттівської сільради, яка полягала у невстановленні для ВП "Рівненська АЕС" тарифу на теплопостачання за результатами розгляду заяви від 30.03.2018 р., стало те, що Підприємство у період з квітня по грудень 2018 року було вимушене надавати споживачам села Заболоття послуги з теплопостачання за тарифом, встановленим ще у 2016 році постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП) від 12.11.2015 № 2766, натомість цей тариф не забезпечує ВП "РАЕС" відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на надання такої послуги.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 18.01.2021 р. у справі № 918/1018/20 позов задоволено; стягнуто з відповідача на користь позивача 74 348, 39 грн шкоди та 2 102 грн судового збору.

Судове рішення мотивоване посиланнями на положення статей 16, 22, 104, 1166, 1173, 1174, Цивільного кодексу України (далі ЦК України), статей 8, 83 Закону України "Про добровільне об`єднання територіальних громад", статей 24, 74, 77 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", пунктів 49, 106 Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869 (далі Порядок № 869), статей 8, 9, 23 Господарського кодексу України (далі ГК України), та статей 13, 20 Закону України "Про теплопостачання" з урахуванням яких суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на доведення позивачем наявності у бездіяльності Заболоттівської сільради, правонаступником якої є Вараська міськрада, повного складу цивільного правопорушення, необхідного для покладання відповідальності у виді відшкодування шкоди у спірній сумі, оскільки: 1) протиправність поведінки Сільради щодо невстановлення ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі ВП "Рівненська АЕС" у строки, визначені Порядком № 869, економічно обґрунтованого тарифу на послуги централізованого водопостачання та водовідведення, яка призвела до понесення позивачем додаткових фінансових втрат (збитків) у загальній сумі 74 348, 39 грн, доведено належними та допустимими доказами, тоді як контррозрахунок розміру завданої шкоди відповідача не ґрунтується на поданих до справи доказів; 2) Вараська міська рада є правонаступником усіх прав і обов`язків Заболоттівської сільради, отже, міська рада повинна нести відповідальність за шкоду, яка виникла внаслідок бездіяльності особи, яку Міськрада замінила як правонаступник, Заболоттівської сільради.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Вараська міська рада звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким відмовити в позові.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, що суд першої інстанції при розгляді справи не встановив з достовірністю обставини наявності заявленого позивачем розміру завданої шкоди. Відповідачем неодноразово зазначалось про відсутність таких доказів розміру потенційно завданої шкоди або про їх неналежність. Судом першої інстанції невірно встановлено період часу, за який розраховано потенційно завдану шкоду.

Позивач на момент звернення до Заболоттівської сільської ради та фактично до листопада 2018 року був зобов`язаний вести витрати за кожним видом діяльності у межах відповідної територіальної громади (до моменту приєднання с. Заболоття залишалося окремою територіальною громадою ). В даному випадку, у позивача повинні були вестися окремо витрати понесені при наданні послуг з постачання теплової енергії для споживачів територіальної громади с. Заболоття, зроблені на підставі первинних документів, які ведуться і зберігаються відповідно до правил ведення бухгалтерського обліку.

Позивач не надав доказів, що підтверджують конкретно понесені витрати Підприємством з надання послуги з постачання теплової енергії для споживачів територіальної громади с. Заболоття у період травень - грудень 2018 року. Наявні в матеріалах справи та надані позивачем документи містять інформацію про витрати, які були понесені в цілому при наданні послуги для усіх споживачів теплової енергії за період січень - грудень 2018 року, які виходять за межі предмета доказування, не підтверджують період, за який позивач має намір стягнути шкоду. Позивач при визначені розміру шкоди використовує, як видно з поданих матеріалів, "принцип пропорційного поділу понесених загальних витрат між усіма категоріями споживачів послуги на загальний обсяг наданої послуги". Разом з тим, законодавством не просто не передбачено такого шляху визначення понесених витрат, більше того - чітко зобов`язано вести такі витрати окремо для усіх споживачів.

Позивачем не було надано суду доказів, які б вказували саме на причинний зв`язок між бездіяльністю відповідача та завданням шкоди, а судом першої інстанції відсутність таких доказів не взято до уваги.

Листом від 18.02.2021 р. № 918/1018/20/1151/21, Північно-західний апеляційний господарський суд витребував матеріали справи № 918/1018/20 з Господарського суду Рівненської області.

24.02.2021 р. до апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 918/1018/20 з Господарського суду Рівненської області.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 01.03.2021 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою; встановлено сторонам строк для подання до суду відзиву на апеляційну скаргу та відповіді на відзив; роз`яснено учасниками справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Дана ухвала суду направлена на адреси сторін 01.03.2021 р. та отримана позивачем - 03.03.2021 р., а відповідачем - 04.03.2021 р. та 05.03.2021 р., що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" надіслало до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить д апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Позивач зазначає, що звертаючись до суду із даним позовом, позивачем заявлено до стягнення шкоду, яку підприємство зазнало у зв`язку із тим, що орган місцевого самоврядування, всупереч законодавству, не встановив для підприємства новий актуальний тариф, який би забезпечив відшкодування усіх понесених фактичних витрат на постачання теплової енергії. Як наслідок в період з квітня по грудень 2018 року витрати ВП "Рівненська АЕС", які підприємство понесло на постачання теплової енергії в село Заболоття, перевищували розмір надходжень від споживачів на оплату отриманої теплової енергії. Тому до стягнення позивачем заявлено різницю між фактичними витратами, які понесені позивачем та надходженнями від споживачів, яка складає 74 348, 39 грн. При цьому, усі необхідні розрахунки та документи були наведені та долучені до позовної заяви. Також позивачем додано ряд документів, якими підтверджено ті дані, що вказані у розрахунках. Усі дані взяті з бухгалтерського обліку та іншої офіційної документації підприємства і засвідчені підписами посадових осіб.

Отже, позивач вважає, що матеріалами справи належним чином підтверджується розмір завданої ВП "Рівненська АЕС" шкоди; такі докази були судом досліджені і враховані при винесенні оскаржуваного рішення. Жодних порушень в цій частині суд першої інстанції не допустив.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до абз. 1 ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За приписами ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (абз. 2 ч. 10 ст. 270 ГПК України).

Від учасників справи клопотань про розгляд апеляційної скарги у даній справі в судовому засіданні з повідомленням учасників справи не надходило.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги Вараської міської ради на рішення Господарського суду Рівненської області від 18.01.2021 р. у справі № 918/1018/20 без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши надану юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач має ліцензії серії АЕ № 575874 від 28.01.2014 року (строк дії по 27.01.2019 року, серії АЕ № 575876 від 29.12.2014 року (строк дії по 18.12.2019 року), серії АЕ № 575877 від 29.12.2014 року (строк дії по 18.12.2019 року), видані НКРЕКП, на виробництво, транспортування і постачання теплової енергії відповідно.

20.09.2017 року листом НКРЕКП повідомлено позивача, що органом ліцензування для нього є обласні державні адміністрації: Хмельницька, Рівненська, Запорізька та Миколаївська; ліцензійні справи передано до відповідних обласних державних адміністрацій.

Відокремлений підрозділ позивача, яким є Рівненська атомна електрична станція, на договірній основі постачає теплову енергію споживачам с. Заболоття Вараського району Рівненської області, вартість якої оплачується на підставі діючого тарифу, встановленого уповноваженим органом.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 08.09.2016 року № 1540 для ДП "НАЕК "Енергоатом", в тому числі й для ВП "Рівненська АЕС", встановлено з 01 жовтня 2016 року тариф на теплову енергію для потреб населення на рівні - 69,17 грн/Гкал (без ПДВ).

Постановою НКРЕКП від 31.03.2015 року № 1109, із внесеними до неї змінами, в останнє постановою НКРЕКП від 02.12.2016 року № 2126, для ДП "НАЕК "Енергоатом", в тому числі для ВП "Рівненська АЕС", було встановлено тариф на теплову енергію для потреб бюджетних установ, релігійних організацій та інших споживачів (крім населення) на рівні - 71,92 грн/Гкал (без ПДВ).

Станом на 2018 рік зазначені вище тарифи на теплову енергію не забезпечували позивачу відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування і постачання теплової енергії, у зв`язку з чим в березні 2018 року позивачем було проведено новий розрахунок економічно обґрунтованих витрат, які несе підприємство здійснюючи постачання теплової енергії на території села Заболоття.

Позивач вказує, що даний розрахунок зроблено у відповідності до норм Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, затвердженого постановою КМУ від 01.06.2011 р. № 869 (далі - Порядок).

30.03.2018 року позивач листом № 174/2754 звернувся до голови Заболоттівської сільської ради, в якому просив встановити тариф, який відповідає економічно обґрунтованим витратам позивача (том 1, а. с. 24). Зазначений лист отриманий сільським головою 02.04.2018 року, згідно відмітки на ньому.

Постановою НКРЕКП від 22.03.2017 року №308 затверджено Ліцензійні умови провадження господарської діяльності у сфері теплопостачання, відповідно до яких ліцензування діяльності з транспортування і постачання теплової енергії для ДП "НАЕК "Енергоатом" в подальшому здійснюватимуть обласні державні адміністрації, що згодом було підтверджено листом НКРЕКП від 20.09.2017 року. У зв`язку із цим, обов`язок по встановленню відповідних тарифів надалі покладено на органи місцевого самоврядування.

Згідно витягу з протоколу № 4 від 25.04.2018 року, засідання виконавчого комітету Заболоттівської сільської ради Володимирецького району Рівненської області по питанню 6 порядку денного "Про встановлення тарифів для ВП "Рівненська АЕС" на послуги з теплової енергії, її виробництво, транспортування та постачання" рішення не прийнято.

Рішенням Вараської міської ради № 1201 від 26.10.2018 року "Про добровільне приєднання до територіальної громади міста обласного значення" добровільно приєднано територіальну громаду с. Заболоття Заболоттівської сільської ради Володимирецького району Рівненської області до територіальної громади міста обласного значення Вараша Вараської міської ради Рівненської області.

Рішенням Вараської міської ради № 1284 від 16.11.2018 року "Про початок реорганізації Заболоттівської сільської ради шляхом приєднання до Вараської міської ради" вирішено почати процедуру реорганізації Заболоттівської сільської ради шляхом приєднання до Вараської міської ради, Вараська міська рада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Заболоттівської сільської ради та затвердити форму передавального акту (Додаток 2).

Підприємство листом № 971/001 від 21.01.2019 року звернулось до Вараської міської ради з проханням вирішити питання встановлення тарифів, цим самим виконавши обов`язки органу місцевого самоврядування територіальної громади, що приєдналася. Додатково зазначивши, що всі необхідні матеріали по встановленню тарифів знаходяться в Заболоттівській сільській раді.

Рішенням Вараської міської ради № 1389 від 03.04.2019 року "Про затвердження Передавального акту Заболоттівської сільської ради" затверджено Передавальний акт № 1 від 26.12.2018 року Заболоттівської сільської ради.

Проте, у наданий законодавством місячний строк сільська рада не встановила для ВП "Рівненська АЕС" тариф на теплову енергію, її транспортування та постачання. Такий тариф даним органом не було встановлено і в подальшому. У зв`язку із цим, до кінця 2018 року Підприємство було вимушене відпускати теплову енергію споживачам с. Заболоття по попереднім тарифам, які не забезпечували позивачу відшкодування понесених витрат на постачання теплової енергії таким споживачам.

Позивач вказує, що наслідком описаної вище протиправної бездіяльності Заболоттівської сільської ради, яка виразилась у не встановленні для ВП "Рівненська АЕС" тарифу на теплову енергію, транспортування та постачання, згідно заяви від 30.03.2018 року, стало те, що Підприємство у період з квітня по грудень 2018 року включно було вимушено постачати теплову енергію споживачам с. Заболоття по тарифах, встановлених ще у 2016 році, які не забезпечували позивачу відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат, які підприємство понесло постачаючи теплову енергію споживачам даного населеного пункту, внаслідок чого Підприємство зазнало майнової шкоди, розмір за розрахунком позивача становить 74 348, 39 грн.

Предметом спору у цій справі є відшкодування збитків, завданих несвоєчасним розглядом Заболоттівською сільською радою (правонаступником якої є відповідач) розрахунків тарифів, за період з квітня по грудень 2018 року в розмірі 74 348,38 грн.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (ст.56 Конституції України).

Статтею 11 Цивільного кодексу України (надалі в тексті ЦК України) встановлено, що цивільні права і обов`язки виникають безпосередньо з актів цивільного законодавства, а також внаслідок завдання майнової (матеріальної) шкоди.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. (ст.16 ЦК України). Згідно із п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Аналогічні норми містяться також в статті 20 Господарського кодексу України (далі ГК України), якою встановлено, що кожний суб`єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів, зокрема шляхом відшкодування шкоди.

Застосування цього способу захисту визначається положенням ст.22 ЦК України і проводиться як у договірних зобов`язаннях (ст.611 ЦК України), так і в позадоговірних зобов`язаннях (гл.82 ЦК України), якщо порушенням цивільного права особи їй завдано майнову шкоду.

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності, відповідно до статті 623 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, шкода, причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою кредитора, вина заподіювача.

Відсутність хоча б одного з перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Ураховуючи положення статті 74 ГПК України, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, наслідком такої протиправної поведінки. Натомість відповідачу потрібно довести відсутність його вини у завданні збитків позивачу.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди (наведену правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 10.12.2018 року у справі № 902/320/17).

До сфери застосування норм ст.ст. 1173, 1174 ЦК України відносяться правовідносини із заподіяння шкоди фізичній чи юридичній особі у зв`язку з прийняттям вищезазначеними суб`єктами незаконних рішень, вчинення ними незаконних дій чи неправомірної бездіяльності при здійсненні ними своїх владних повноважень.

Таким чином, предметом доказування у даній справі є факт протиправної поведінки відповідача у вигляді незаконних рішень, дій чи бездіяльності, заподіяння шкоди такими рішеннями позивачу та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою позивачу шкодою.

Незаконними діяннями органів державної влади, органів влади Автономної республіки Крим, органів місцевого самоврядування є діяння, які суперечать приписам законів та інших нормативних актів або здійснені поза межами компетенції вищезазначених органів. Незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена.

Оскільки позивачем заявлено цивільно-правову вимогу про відшкодування шкоди в межах якої слід встановити наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення наведених вище.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Дії (бездіяльність) Заболоттівської сільської ради (правонаступником якої є рада), внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування та, відповідно встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (статті 11 ЦК України).

Відповідно до положень статті 13 Закону України "Про теплопостачання" до основних повноважень органів місцевого самоврядування у сфері теплопостачання належить, зокрема встановлення для всіх категорій споживачів тарифів на теплову енергію і тарифів на виробництво теплової енергії (крім тарифів на теплову енергію, вироблену на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях та когенераційних установках) у порядку і межах, визначених законодавством.

Статтею 20 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що тарифи на теплову енергію повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Тарифи повинні враховувати собівартість теплової енергії і забезпечувати рентабельність суб`єкта господарювання. Тарифи на теплову енергію для споживача визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Встановлення тарифів на теплову енергію нижче розміру економічно обґрунтованих витрат на її виробництво, транспортування та постачання не допускається.

Згідно пункту 49 Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, затвердженого постановою Кабінет Міністрів України від 01.06.2011 року № 869 (далі Порядок), для встановлення одноставкових тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання ліцензіат подає уповноваженому органові відповідної територіальної громади, на території якої ліцензіат провадить (має намір провадити) ліцензовану діяльність з виробництва, транспортування, постачання теплової енергії, у друкованому та електронному вигляді заяву і розрахунки тарифів на планований період за встановленими такими органами формами з відповідними розрахунками, підтвердними матеріалами і документами, що використовувалися під час їх проведення.

Пунктом 106 Порядку встановлено, що розгляд розрахунків тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, поданих ліцензіатом (підприємством), здійснюється уповноваженим органом протягом одного календарного місяця, а у разі коригування тарифів - протягом десяти календарних днів з дня отримання відповідної заяви у порядку, встановленому Мінрегіоном.

З аналізу вказаних норм можна дійти висновку про те, що отримавши 02.04.2018 року подану позивачем 30.03.2018 року заяву з доданими економічно обґрунтованими розрахунками, Заболоттівська сільська рада зобов`язана була в строк до 02.05.2018 року розглянути подані розрахунки тарифів на теплову енергію та прийняти відповідне рішення згідно чинного законодавства. Однак, в матеріалах справи відсутні докази того, що орган місцевого самоврядування такі дії вчинив.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Заболоттівська сільська рада допустила протиправну бездіяльність, що полягає у неприйнятті рішення згідно чинного законодавства щодо розгляду поданих розрахунків та встановлення тарифів на теплову енергію для Підприємства.

При цьому, суд першої інстанції вірно вказав про те, що для звернення до господарського суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, фізичним та юридичним особам не потрібно попередньо звертатися до адміністративного суду для отримання рішення про протиправність дій, рішень чи бездіяльності державного органу. Протиправність рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, якими особі завдано шкоду, має встановлюватися господарським судом в межах справи про відшкодування шкоди, на підставі наданих сторонами доказів, та не обов`язково має підтверджуватися рішенням суду в адміністративній справі.

Даний висновок підтверджується правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у своїй постанові від 12.03.2019 року у справі № 920/715/17, в якій вказано, що питання наявності між сторонами деліктних зобов`язань та цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду перебуває у площині цивільних правовідносин потерпілого та держави, а тому господарський суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази. При цьому посилання скаржника (суб`єкта владних повноважень) на необхідність попереднього судового рішення, яким має бути встановлено протиправність відповідних дій, рішень чи бездіяльності державного органу, як підстави для відшкодування шкоди, Велика Палата визнала необґрунтованими.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до частин 1, 5 статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Згідно з абзацом 1 частини 3 і абзацами 1, 2 частини 4 статті 8 Закону України "Про добровільне об`єднання територіальних громад" об`єднана територіальна громада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків територіальних громад, що об`єдналися, з дня набуття повноважень сільською, селищною, міською радою, обраною такою об`єднаною територіальною громадою. З дня набуття повноважень сільською, селищною, міською радою, обраною об`єднаною територіальною громадою, у порядку, визначеному цим Законом, здійснюється реорганізація відповідних юридичних осіб сільських, селищних, міських рад, обраних територіальними громадами, що об`єдналися, та розміщених поза адміністративним центром об`єднаної територіальної громади, шляхом їх приєднання до юридичної особи сільської, селищної, міської ради, розміщеної в адміністративному центрі об`єднаної територіальної громади. Після завершення реорганізації відповідні юридичні особи сільські, селищні, міські ради припиняються у порядку, визначеному цим Законом. Юридична особа сільська, селищна, міська рада, розміщена в адміністративному центрі об`єднаної територіальної громади, є правонаступником прав та обов`язків всіх юридичних осіб сільських, селищних, міських рад, обраних територіальними громадами, що об`єдналися, з дня набуття повноважень сільською, селищною, міською радою, обраною об`єднаною територіальною громадою.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 83 Закону України "Про добровільне об`єднання територіальних громад" повноваження сільської, селищної ради, її виконавчого комітету та сільського, селищного голови територіальної громади, що приєдналася до міської об`єднаної територіальної громади, припиняються з дня набрання чинності рішенням сільської, селищної ради та рішенням міської ради об`єднаної територіальної громади про добровільне приєднання до об`єднаної територіальної громади. З моменту припинення повноважень сільської, селищної ради повноваження міської ради поширюються на територію територіальної громади, що приєдналася до міської об`єднаної територіальної громади.

Частиною 3 статті 83 Закону України "Про добровільне об`єднання територіальних громад" передбачено, що об`єднана територіальна громада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків територіальної громади, що приєдналася до об`єднаної територіальної громади, з дня припинення повноважень сільською, селищною радою територіальної громади, що приєдналася до об`єднаної територіальної громади. Відповідні юридичні особи сільська, селищна, міська рада, її виконавчий комітет об`єднаної територіальної громади є правонаступниками прав та обов`язків відповідних юридичних осіб сільської, селищної ради, її виконавчого комітету територіальної громади, що приєдналася до об`єднаної територіальної громади, з дня припинення повноважень сільською, селищною радою територіальної громади, що приєдналася до об`єднаної територіальної громади.

Отже, системний аналіз змісту положень статті 104 ЦК України, частин 3, 4 статті 8 і частин 1, 3 статті 83 Закону України "Про добровільне об`єднання територіальних громад" переконливо свідчить про те, що саме міська рада об`єднаної територіальної громади як відповідна юридична особа може бути правонаступником прав та обов`язків сільської, селищної ради приєднаної територіальної громади.

За таких обставин, колегія суддів вказує, що згідно вимог статей 8 і 83 Закону України "Про добровільне об`єднання територіальних громад", саме Вараська міськрада є правонаступником Заболоттівської сільради з дня припинення повноважень Сільради.

Окрім того, у силу вимог ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Верховний суд у своїй постанові від 03.03.2020 року по справі № 918/387/19, у якій позивачем та відповідачем були відповідно Підприємство та Рада зазначив, що приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд спочатку правильно зазначив, що Вараська міська рада та її виконавчий комітет є правонаступником усіх прав і обов`язків Заболоттівської сільради та її виконавчого комітету як такої, що приєдналася до відповідної об`єднаної територіальної громади в силу закону, а, отже, Вараська міська рада та її виконавчий комітет повинна нести відповідальність за шкоду, яка виникла внаслідок бездіяльності особи, яку вона замінила як правонаступник, - Заболоттівської сільради та її виконкому, проте, у подальшому дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову за рахунок Виконкому Вараської міськради, а не Вараської міськради.

Отже, касаційним судом встановлено, що Вараська міська рада, є правонаступником Заболоттівської сільради з дня припинення повноважень останньої, відтак, правомірно є відповідачем у даній справі.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що внаслідок протиправної бездіяльності Заболоттівської сільської ради (правонаступником якої є Рада) щодо невстановлення економічно обґрунтованого тарифу на теплову енергію, витрат на її виробництво, транспортування та постачання, позивач постачав теплову енергію споживачам с.Заболоття за тарифом, який не забезпечував відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на надання такої послуги, в результаті чого позивач поніс додаткові фінансові втрати (збитки).

Щодо розміру заявленої до стягнення у даній справі шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

Позивачем до матеріалів справи долучено докази в підтвердження розміру шкоди, а саме: помісячним розміром шкоди, завданої ВП РАЕС внаслідок невстановленого тарифу на теплову енергію для споживачів с. Заболоття; розрахунком результату господарської діяльності на теплову енергію ВП "Рівненська АЕС", яка постачалася територіальній громаді села Заболоття за період квітень-грудень 2018 року; розрахунком витрат на послуги з теплової енергії по ВП "Рівненська АЕС" ДП "НАЕК "Енергоатом" за період квітень-грудень 2018 року (територіальна громада с. Заболоття); звітним кошторисом витрат на виробництво за січень-грудень 2018 року; звітом про транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами за грудень 2018року; фактичним використанням теплової енергії споживачами ВП РАЕС за період 2018 року по територіальній громаді с. Заболоття; фактичними нарахуваннями по тепловій енергії для споживачів с. Заболоття за період квітень-грудень 2018 року.

Крім того, за результатами розгляду клопотання відповідача позивачем надані копії документів на підставі яких здійснено розрахунок заявлених фактичних витрат на теплову енергію (виробництво, транспортування, постачання); копії документів, які підтверджують, обсяг, а саме 9 490,29 Гкал, поставленої теплової енергії територіальній громаді с. Заболоття у період квітень-грудень 2018 року.

Також у позовній заяві позивачем наведено розрахунок фактичних витрат та вартість спожитої теплової енергії з квітня по грудень 2018 та розрахунок фактичного нарахування по тепловій енергії за цей же період, згідно із затвердженими тарифами, різниця між якими і склала розмір завданої шкоди.

Так, розрахунок фактичних витрат вирахуваний наступним чином: загальний обсяг витрат за рік по теплопостачанню - 25 609 000 грн; загальний обсяг поставленої теплової енергії - 324 905 Гкал; фактична собівартість постачання 1 Гкал - 78,82 грн (25 609 000 грн / 324 905 Гкал); обсяг поставленої теплової енергії територіальній громаді с. Заболоття - 9 490,26 Гкал; фактичні витрати становлять: 748 022,29 грн (9 490,26 Гкал х 78,82 грн).

Розрахунок фактичного нарахування вирахуваний наступним чином: обсяг поставленої теплової енергії територіальній громаді с. Заболоття - 9 490,26 Гкал: 3 223,86 Гкал - для потреб населення (тариф 69,17 грн/Гкал); 6 266,40 Гкал - для потреб бюджетних організацій та інших споживачів (71,92 грн/Гкал); нарахування по тарифам: 3 223,86 Гкал х 69,17 грн/Гкал = 222 994,40 грн; 6 266,40 Гкал х 71,92 грн/Гкал = 450 679,50 грн.

Фактичні нарахування становлять: 673 673,90 грн (222 994,41 грн + 450 679,49 грн).

Тобто, розмір фактично завданої шкоди становить: 748 022,29 грн - 673 673,90 грн = 74 348,39 грн.

Дослідивши докази наявні у матеріалах справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що розмір шкоди в сумі 74 348, 39 грн підтверджується долученими до справи матеріалами та розрахунками позивача.

Доводи відповідача щодо помилковості проведених розрахунків не підтверджуються матеріалами справи, а наданий відповідачем 16.01.2021 року контррозрахунок не ґрунтується на поданих доказах, оскільки при його проведенні не повністю враховані всі витрати, понесені позивачем.

Поряд з цим, відповідач заперечує проти стягнення шкоди за період з 02.04.2018 року по 02.05.2018 року, оскільки останні є витратами на відшкодування втрат ліцензіата, що виникли у позивача протягом періоду розгляду розрахунків тарифів, для яких встановлений спеціальний порядок їх відшкодування.

Однак, з наведеного в п. 4 Порядку № 869 від 01.06.2011 року законодавчого визначення втрат ліцензіата, вбачається, що останні витрати, могли виникнути у позивача протягом періоду розгляду розрахунків тарифів, встановлення та їх оприлюднення органом, уповноваженим встановлювати тарифи. Оскільки такий орган у заявлений позивачем період таких розрахунків так і не розглянув, суд першої інстанції правомірно не повважав за можливе їх віднесення саме до таких втрат.

З огляду на викладене, доводи скаржника про те, що розмір заявленої до стягнення шкоди не підтверджений належними та допустимими доказами безпідставні та необґрунтовані.

Доводи скаржника про те, що позивачем не доведено причинний зв`язок між бездіяльністю відповідача та завданням шкоди, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки причинний зв`язок між протиправною поведінкою Заболоттівської сільської ради (правонаступником яких є Рада) та шкодою завданою позивачу в розмірі 74 348, 39 грн полягає в тому, що саме з огляду на бездіяльність органу місцевого самоврядування позивач зазнав шкоди.

Беручи до уваги вказані вище обставини, надавши оцінку доказам у матеріалах справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявлені позивачем вимоги про стягнення шкоди в розмірі 74 348, 39 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що в рішенні ЄСПЛ "Кузнєцов та інші проти Росії" від 11.01.2007 р., аналізуючи право особи на справедливий розгляд її справи відповідно до статті 6 Конвенції, зазначено, що обов`язок національних судів щодо викладу мотивів своїх рішень полягає не тільки у зазначенні підстав, на яких такі рішення ґрунтуються, але й у демонстрації справедливого та однакового підходу до заслуховування сторін.

ЄСПЛ у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. ЄСПЛ зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення ЄСПЛ у справі "Трофимчук проти України").

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції належно виконав свій обов`язок щодо мотивації прийнятого ним рішення у даній справі та дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, Північно-західний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення Господарського суду Рівненської області від 18.01.2021 р. у справі № 918/1018/20 необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу Вараської міської ради - без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника згідно ст. ст. 129, 282 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 ГПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Вараської міської ради на рішення Господарського суду Рівненської області від 18.01.2021 р. у справі № 918/1018/20 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строк оскарження до Верховного Суду встановлений статтями 286-291 ГПК України.

3. Справу повернути до Господарського суду Рівненської області.

Головуючий суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Петухов М.Г.

Суддя Гудак А.В.